אברהם אשר (איש ציבור)

אברהם אשר (בהולנדית: Abraham Asscher; 1880 – 1950) היה איש עסקים ואיש ציבור יהודי-הולנדי, מנהיג היודנראט בהולנד יחד עם דוד כהן. בין 1917 ל־1940 כיהן במועצה המחוזית של צפון הולנד. בנוסף היה פעיל במוסדות יהודיים ובתנועה הציונית, וביחד עם פרופ' דוד כהן ייסד את הוועדה לעניינים יהודיים מיוחדים בעקבות האירועים בגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון.

 היסטוריה 
אשר היה איש ציבור יהודי בולט בהולנד לפני מלחמת העולם השנייה, ובעל אחד ממפעלי היהלומים המרכזיים באמסטרדם. בשנת 1932 נבחר ליו"ר הוועדה המתמדת של ארגון הקהילות האשכנזיות וליו"ר מועצת קהילת אמסטרדם, ובכך הפך לדמות המובילה ביהדות הולנד. עם פלישת גרמניה להולנד במאי 1940, נכבשה הולנד תוך ימים אחדים, והחלה מסכת רדיפות נגד היהודים. בעקבות זאת פנו אברהם אשר ופרופ' דוד כהן לגרמנים בתור נציגי הקהילה היהודית. בהמשך התברר הצורך בהקמת גוף מרכזי שייצג את כלל הארגונים היהודיים.

בנובמבר 1940 פוטרו כל הפקידים היהודים בשירות הציבורי, ובסוף ינואר 1941 התקיים מצעד של חברי התנועה הנאצית ההולנדית  ברובע היהודי של אמסטרדם . במהלך עימותים מול יושבי הרובע, נהרג חבר המפלגה הנאצית הנדריק קוט , והיהודים חששו שהדבר יביא לתגובה קשה של השלטונות. פרופסור כהן נקרא אל השלטונות הגרמניים ואולץ לחתום על התחייבות שהיהודים ימסרו את נשקם. הוא חתם, ובכך הודה בעצם שיש ליהודים נשק. ההצהרה התייחסה רק ליהודים שגרו בשכונה של יודנראט. בפברואר 1941 קיבלו אשר ופרופ' כהן על עצמם להקים את מועצת היהודים באמסטרדם, שמנתה 17 חברים. השניים שימשו יושבי ראש משותפים. הם שילבו את המנגנון של הוועדה לעניינים יהודיים מיוחדים של הוועד למען הפליטים יהודים שהם עמדו בראשו כתשתית ארגונית ליודסה ראט.

 הקמת היודסה ראט 

בעקבות מהומות פברואר 1941 הורה נציג האס־אס בהולנד על הקמת היודסה ראט – מועצה יהודית שמנתה נכבדי קהילה ורבנים. בתחילה התבסס על תרומות, אך לאחר מכן הועברו אליו כספים מועטים מתוך רכוש היהודים שעבר "אריזציה", כלומר הוחרם על ידי הגרמנים. היודסה ראט אף קיבל סמכות לגבות מיסים וחויב בדיווח כספי לגרמנים. בראשית הדרך פעלו היודסה ראט והוועדה היהודית המתאמת במקביל ובשיתוף פעולה. אך בעקבות חילוקי דעות בין הארגונים ביטלו הגרמנים את הוועדה היהודית המתאמת באוקטובר 1941. בהדרגה הפך לארגון הרשמי של יהודי הולנד, שהיה אחראי לכל תחומי חייהם – חינוך, מגורים, תנועה וסיוע לפליטים – ובכך נעשו היהודים תלויים בו. במהלך 1941 סופח אליו הוועד למען פליטים יהודים, והוא קיבל אחריות רשמית גם על פליטים יהודים מגרמניה.

ילדים יהודים חויבו ללמוד רק בבתי ספר בפיקוח היודסה ראט, ולא הורשו לפנות לרשויות ההולנדיות או הגרמניות ישירות, אלא באמצעות היודסה ראט. נדרש אישור מהיודסה ראט לצורך מעבר דירה או נסיעות מחוץ לעיר. לצד מילוי הוראות הגרמנים, היודסה ראט פעל לייצג את האינטרסים של היהודים. במרץ 1941 סונף הוועד למען פליטים יהודים באופן רשמי ליודסה-ראט בהוראת משטרת הביטחון הנאצית. היודסה-ראט המשיך בפעילותו של ועד הפליטים, כאחראי הרשמי לסיוע לאלפי המהגרים היהודים הגרמנים ברחבי הולנד הכבושה, שחלקם היו עצמאיים וחלקם נמצאו במחנות מיוחדים לפליטים. בסוף 1941 החליט ארתור זייס-אינקווארט להטיל עליו את האחריות על כל יהודי הולנד כולה, מבלי ששונה שמו ומבלי שהוענק לו מעמד משפטי.

בינואר 1942 החלו הנאצים לרכז את יהודי הולנד באמסטרדם, או במחנה וסטרבורק ליהודים חסרי נתינות. בהמשך הקימו הנאצים מחנה סמוך לעיירה ווכט. במרץ הוטלה חובת ענידת טלאי צהוב החל מגיל שש, ואי-ציות נענה באיום שילוח למחנה הריכוז מאוטהאוזן. הפקודה התקבלה בביקורת גדולה בקרב הציבור ההולנדי הלא־יהודי, והיו הולנדים שאף נשאו את הטלאי במחאה. אולם, עם הזמן ועם התגברות הגזירות הלכה המחאה ודעכה. ביוני נשלחו לראשונה 2,000 יהודים לאושוויץ במסווה של "העסקה משטרתית". שילוחם של ילדים וזקנים חשף את מטרתו האמיתית של שילוח היהודים – השמדה. משלב זה החלו משלוחים רצופים של אלפי יהודים דרך המחנה בווסטרבורק לאושוויץ ולסוביבור. כשה"יודסה ראט" נאלץ לספק מכסות לשילוחים. ב-2 באוקטובר 1942 נערך מבצע ארצי מקיף כדי להחיש את שילוח הקורבנות. כל הגברים במחנות העבודה בכל הולנד הועברו לווסטרבורק ואליהם צורפו משפחותיהם באמסטרדם, בסך-הכול 12,296 יהודים. מחנה וסטרבורק לא היה מסוגל לקלוט המון אדם כזה, ובתוך יום השתררו שם תנאים איומים. בעקבות זאת הגרמנים הגדילו את המכסות לרכבות מזרחה, בהעבירן 7,463 יהודים להשמדה בחודש אחד. ביוני 1943 נעצרו 8,850 יהודים ונשלחו לווסטרבורק, ובספטמבר 1943 שולחו גם ראשי היודסה ראט – אברהם אשר ופרופ' כהן. עד סוף אותו חודש הסתיימה העברתם לווסטרבורק של אחרוני יהודי אמסטרדם, כ-2,000 נפש, וחדל היודסה ראט מלהתקיים.

 אחרי המלחמה 
אשר וכהן שרדו את המלחמה, ועם סיומה עלו נגדם האשמות על אחריותם לשילוח יהודים למחנות. השלטונות ההולנדיים עצרו אותם, אך לא התקיים משפט, בין היתר בשל חשיפת מעורבותם הניכרת של השלטונות הולנדיים בפשעים. "בית דין של כבוד" שהקימה הקהילה היהודית הרשיע אותם בחמישה סעיפים, ביניהם הקמת היודסה ראט, הפצת שבועון, מתן הוראות לשילוחים, חלוקת הטלאי הצהוב ובחירת 7,000 יהודים לשילוח. הוא גזר עליהם הרחקה מתפקידים ציבוריים במוסדות יהודים, אך בשנת 1950 בוטל פסק הדין בידי ארגון הקהילות האשכנזיות . אברהם אשר דחה את סמכות בית הדין, ניתק קשר עם הציבור היהודי ונקבר בבית קברות לא-יהודי.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:אנשי עסקים יהודים הולנדים
קטגוריה:יודנראט
קטגוריה:שואת יהודי הולנד
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים הולנדים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1880
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1950