תסמונת פיץ יו קרטיס

תסמונת פיץ-יו-קרטיס (באנגלית: Fitz-Hugh–Curtis syndrome) היא סיבוך נדיר של מחלת דלקת האגן (PIDׂ) ומופיעה בקרב 4%-14% הסובלים ממחלה זו. התסמונת מאופיינת בהתפשטות חיידקים שמקורם בזיהום האגני דרך הבטן אשר גורמים לזיהום הרקמות המקיפות את הכבד וכתוצאה מכך יוצרים הידבקויות. התופעה נקראת על שם שני הרופאים, תומאס פיץ-יו ג'וניור וארתור הייל קרטיס שדיווחו לראשונה על מצב זה בשנת 1934 ו-1930 בהתאמה.
ממוזער|הידבקויות של הכבד לצפק

סימנים וסימפטומים
הסימפטומים העיקריים כוללים הופעה חדה של כאב חריף ברבע הבטן הימני העליון. כאב זה מחמיר בזמן נשימה, שיעול או צחוק, ועלול להקרין לכיוון כתף ימין. בדרך כלל ניתן להבחין ברכות של הבטן העליונה הימנית כמו גם ברכות בעת הקשה על הצלעות התחתונות המגנות על הכבד. באופן מפתיע, לעיתים קרובות לא יופיעו כאבים באגן, פריקת נרתיק או רגישות בתנועת צוואר הרחם, מה שעלול להוביל להחמצת האבחנה. חוסר כאב זה יכול לנבוע מחיידקים זיהומיים אשר יעקפו את מבני האגן בדרכם לכבד.

פתופיזיולוגיה
תסמונת פיץ-יו-קרטיס מופיעה ברוב המוחלט של המקרים בנשים, אך מחקרים הראו שגם בקרב גברים תיתכן הימצאות התסמונת. בדרך כלל התסמונת נגרמת כתוצאה ממחלת הכלמידיה או ממחלת הזיבה. למרות זאת, נמצא כי חיידקים אחרים כמו אי קולי, גרדנרלה, בקטרוידס וסטרפטוקוקוס גורמים לעיתים להופעת התסמונת. פתוגנים חיידקיים אלה גורמים לדילול של ריר צוואר הרחם ומאפשרים גישת חיידקים מהנרתיק אל הרחם ואל החצוצרות, שם הם גורמים לזיהום ודלקת. לעיתים דלקת זו עלולה לגרום להיווצרות רקמת צלקת על כמוסת גליסון (שכבה דקה של רקמת חיבור המקיפה את הכבד).

אבחנה 
אבחון של תסמונת זו נחשב למאתגר עקב שכיחותה הנמוכה ועקב הידמות התסמינים לתסמיני מחלות בטניות שכיחות כמו דלקת התוספתן ודלקת כיס המרה . על מנת לזהות את האוגניזמים המעורבים בהתפתחות התסמונת יש לבצע בדיקה נרתיקית באמצעות ספוגית. בדיקת מחלות המין כלמידיה וזיבה מהוות אינדיקטור עיקרי להימצאות התסמונת. כמו כן, בדרך כלל בדיקת אולטרסאונד בטן תהיה תקינה ובדיקות תפקודי הכבד בדרך כלל יהיו תקינות גם הן מכיוון שהזיהום אינו פוגם בתפקוד הכבד על אף הדלקת שנוצרת ברקמות המקיפות אותו. תוצאות בדיקת הדם די-דימר יהיו גבוהות מבדרך כלל אך בדיקות אחרות לתסחיף ריאתי יהיו תקינות. בנוסף, סי.טי של אזור הבטן עשוי להראות הגדלה מסוימת של הכבד, אך קל לפספס אותה בעת פיענוח הבדיקה. לעיתים רחוקות נדרשת בדיקת נוגדנים אך זו תשקל אם בדיקות אחרות אינן מזהות את התסמונת והחשד לקיומה גבוה. במקרים נדירים, הרופא המטפל עשוי להשתמש בבדיקת לפרוסקופיה לצורך אבחון התסמונת, ובדר"כ משתמשים באמצעי זה כאשר האבחנה אינה מתאפשרת בדרך אחרת. שימוש בלפרוסקופיה נחשב לדרך הבטוחה ביותר לאבחון התסמונת אך השימוש בפרוצדורה זו נעשה במקרים נדירים שכן המטרה היא לחשוף את התסמינים הבסיסיים של התסמונת ולא את תוצאותיה, כמו כן מדובר בבדיקה פולשנית ועל כן היא אינה מבוצעת ברוב המקרים. בעת ביצוע הלפרוסקופיה עשויות להיחשף הידבקויות דמויות נבל בין הכבד לבין שכבת הפריטונאום הפריאטלית, שהן למעשה אחד מהתסמינים.

סיבוכים
סיבוכים ארוכי טווח של תסמונת פיץ-יו קרטיס הם נדירים ועשויים לכלול:
 סיבוכים דלקתיים באגן.
 כאב כרוני.
 חסימת מעיים (לרוב מינורית) עקב הידבקות.
 אי פוריות.

טיפול
הטיפול כולל נטילת אנטיביוטיקה כנגד הפתוגנים של הזיבה או הכלמידיה שנמצאים בפלורה של הנרתיק, בדרך כלל צפטריאקסון בתוספת אזיתרומיצין. במקרים מסוימים ניתן לבצע ניתוח לפרוסקופי על מנת לטפל בבעיית ההידבקויות שעשויות לגרום לחלק ניכר מהכאבים.

ראו גם
 צפק

לקריאה נוספת


קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה: רפואת נשים