קאנקאן

קאנקאן (במנדינקה : Kánkàn; בצרפתית: Kankan) היא עיר בגינאה שמשמשת כבירת המחוז קאנקאן  ונפת קאנקאן .

 גאוגרפיה 
קאנקאן נמצאת כ-454 קילומטרים מבירת גינאה, קונאקרי. בנוסף, ליד העיר זורם הנהר מילו .

 אקלים 
הטמפרטורה הממוצעת היא 24 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (29 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (20 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,762 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (433 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (3 מ"מ גשם).

 תנועה ותחבורה 
העיר ממוקמת ליד הכבישים N2, N6 ו-N7. בנוסף, ליד העיר פועלים שדה התעופה קאנקאן  ונמל ימי.

 היסטוריה 
קאנקאן הוקמה על ידי הקבוצה האתנית סונינקה ב והמאה ה-18. לאחר מכן, היישוב נהיה לבירת אימפריית באטה  ולמרכז סחר חשוב, במיוחד עבור תוצרת חקלאית, שביניהם גם נמכרו אגוזי קולה.Britannica,
Kankan , britannica.com, USA, accessed on June 23, 2019 אוכלוסיית העיר נובעת בעיקר מהקבוצה האתנית מנדינקה ושפתם נפוצה ברחבי העיר.

החוקר הצרפתי רנה קאייה שהה כחודש בקאנקאן ב-1827 במסעו מבוקה , גינאה של ימינו, לג'נה וטימבוקטו שבמאלי. הוא הגיע עם שיירה שהובילה אגוזי קולה. הוא תיאר את הביקור בספרו Travels through Central Africa to Timbuctoo. בעיירה התגוררו אז כ-6,000 תושבים והייתה מרכז מסחרי חשוב עם שוק שהתקיים שלוש פעמים בשבוע. במקום להצטייד בחומת בוץ מסביב, העיר הוגנה על ידי גידור גבעות. ראש העיירה סירב לקאייה לנסוע לאורך הנהר לכיוון צפון, בעוד שהעיירה עצמה נלחמה על השליטה באזור ייצור הזהב של בורה (Buré) סביב העיירה סיגורי  והנהר טינקיסו . במקום זאת, עזב קאייה את העיירה לכיוון מזרח לכיוון מיניגנאן  שבחוף השנהב.

העיר נכבשה על ידי סאמורי טורה ב-1879–1881, ונכבשה על ידי הצרפתים ב-1891.

ב-1904, נבחרה תחנת הרכבת בקאנקאן כיעד סופי למסילת הרכבת קאנקאן-קונאקרי  בגינאה בזמן בנייתה בין 1902 לבין 1915. תחנת הרכבת נסגרה ב-1993.

 דת 
בקאנקאן נמצא אחד מהמסגדים העתיקים ביותר שנמצאים במערב אפריקה. בנוסף, קאנקאן הוא מקום מושבו של הדיוקסיה הקתולי, הכנסייה האוונגליסטית-פרוטסטנטית בגינאה (הברית הנוצרית והמיסיונרית ) ואסיפות האל .

 חינוך 
בתוך העיר פועלת אוניברסיטת קאנקאן , שהוקמה ב-1964.

 כלכלה 
הכלכלה בקאנקאן מבוססת על פעילויות תעשייתיות וחקלאיות, ביניהם גידולי מזון (סתוויון, תירס ופרי), בטטה, מנגו וכותנה.

 לקריאה נוספת 
 Африка: энциклопедический справочник. Т. 1. А—К / Гл. ред. А. Громыко. Ред. колл. В. М. Власов, Н. И. Гаврилов и др. — М.: Советская энциклопедия, 1986. — С. 627. — 672 с. с илл
 Канкан // Кандидат — Кинескоп. — М. : Советская энциклопедия, 1953. — С. 10. — (Большая советская энциклопедия : [в 51 т.] / гл. ред. Б. А. Введенский ; 1949—1958, т. 20).
 Claire Grégoire, Le maninka de Kankan : éléments de description phonologique, Tervuren, Musée royal de l'Afrique centrale, 1986, 207 p.
 Lassana Kaba (mémoire de maîtrise), Kankan métropole religieuse et commerciale 1881-1914, Dakar, Université Cheikh Anta Diop, 1976, 148 p.
 Lansiné Kaba, Cheikh Mouhammad Chérif et son temps, ou islam et société à Kankan, Guinée (1874-1955), Paris, Présence africaine, 2004, 303 p. 
 Sékou Kaba, Le Monde Manden : Histoire et Généalogie, CreateSpace Independent Publishing Platform (15 août 2014),  & 
 Sékou Kaba, Le Monde Manden : Kaba de Batè, CreateSpace Independent Publishing Platform (31 octobre 2014),  & 

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:גינאה: ערים