טריכומוניאזיס

טריכומוניאזיס (באנגלית: trichomoniasis) היא מחלה זיהומית הנגרמת על ידי הטפיל Trichomonas vaginalis. כ -70% מהנשים והגברים אינם סובלים מתסמינים כאשר הם נדבקים. כאשר התסמינים בדרך כלל מתחילים 5 עד 28 יום לאחר החשיפה. התסמינים יכולים לכלול גירוד באזור איבר מין, ריח רע של הפרשות בנרתיק הדק, צריבה במתן שתן וכאבים בעת קיום יחסי מין.

סימנים ותסמינים
רוב האנשים הנדבקים בטפיל אינם סובלים מתסמינים ולכן לא ניתן לאבחן אותם במשך שנים. התסמינים כוללים כאב, צריבה או גירוד באיבר המין, דלקת השופכה (דלקת בדרכי השתן) או הנרתיק (דלקת הנרתיק). אי הנוחות לשני המינים עלולה לגבור במהלך קיום יחסי מין ובעת נטילת שתן. אצל נשים תיתכן גם פריקה וגינאלית  בצבע צהוב-ירוק. זה עלול להתבטא בצורה של גירוד וריח ("דגי") מהנרתיק. במקרים נדירים, התסמינים יכללו גם כאבים בבטן התחתונה שיכולים להופיע. התסמינים מופיעים בדרך כלל תוך 5 עד 28 יום מהחשיפה. לפעמים ניתן להתבלבל בין טריכומוניאזיס לבין כלמידיה בגלל התסמינים הדומים.

סיבוכים
טריכומוניאזיס קשור לשני סיבוכים רציניים. טריכומוניאזיס קשור לעלייה בסיכון להעברה וזיהום. בנוסף, טריכומוניאזיס עלול לגרום לאישה ללדת תינוקות במשקל נמוך או פג
תפקידו של זיהום טריכומונאס בגרימת סרטן צוואר הרחם אינו ברור, אם כי זיהום טריכומונאס עשוי להיות קשור לזיהום מקביל עם זנים מסוכנים של נגיף הפפילומה האנושי
זיהום של Trichomonas vaginalis בגברים נמצא כגורם לדלקת השופכה אסימפטומטית ולדלקת הערמונית. בערמונית המחלה עלולה להוביל לדלקת כרונית שעלולה בסופו של דבר להוביל לסרטן הערמונית.

סיבות
ממוזער|upright=1.4|מחזור החיים של הטריכומוניאזיס
מערכת המין האנושית היא המאגר היחיד למין טפיל זה. הטפיל מועבר באמצעות מגע מיני או איברי המין.
הפרוטוזואה החד-תאי מייצר לחץ מכני על תאים מארחים ואז מעכל שברי תאים לאחר מות התאים.

רצף גנטי
רצף הגנום של הטפיל פורסם ב־12 בינואר 2007 בכתב העת "Science" המאשר כי בגנום שלו יש לפחות 26,000 גנים, מספר דומה לגנום האנושי. כ־35,000 גנים נוספים שאינם מאושרים, כולל אלפים שהם חלק מרכיבים הניתנים להעברה, מביאים את תכולת הגנים למעל 60,000.

אבחון
יש שלוש דרכים עיקריות לבדיקת טריכומוניאזיס:
הבדיקה הראשונה ידועה בשם מיקרוסקופיה מלוחה . זוהי השיטה הנפוצה ביותר ומחייבת דגימת מטוש מפנים צוואר הרחם , הנרתיק או הפין ובחינתה במיקרוסקופ. נוכחותם של טפיל אחד או רבים מהווה תוצאה חיובית. שיטה זו זולה אך בעלת רגישות נמוכה (60%–70%) לעיתים קרובות כתוצאה מדגימה פגומה, וכתוצאה מכך עלולה להיות שלילת שווא.
שיטת האבחון השנייה היא תרבית, שהייתה מבחינה היסטורית "תקן הזהב"  באבחון מחלות זיהומיות. מבחני תרביות של הטפיל זולים יחסית. עם זאת, הרגישות עדיין נמוכה במקצת (70%–89%).
השיטה השלישית כוללת את בדיקות הגברה של חומצות גרעין (NAAT) שהן רגישות יותר. בדיקות אלו יקרות יותר ממיקרוסקופיה ותרביות, והן רגישות ביותר (80%–90%).

מניעה
שימוש בקונדומים זכריים או נשיים עשוי לסייע למניעת הפצת טריכומוניאזיס, אם כי מעולם לא נעשו מחקרים מדוקדקים הממוקדים בדרכים למניעת זיהום זה. הידבקות בטריכומוניאזיס במים אינה סבירה, מכיוון שהטפיל מת במים לאחר 45–60 דקות, במים חמים לאחר 30 דקות עד 3 שעות ובשתן מדולל אחרי 5–6 שעות.

כיום, אין דרישות סקר שגרתיות עבור אוכלוסיית ארצות הברית הכללית המקבלת תכנון משפחתי או בדיקת SIT. המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) ממליצים על בדיקת טריכומוניאזיס בקרב נשים עם הפרשות מהנרתיק. ניתן לשקול ביצוע בדיקות לנשים הנמצאות בסיכון גבוה יותר לזיהום.

הופעתם של בדיקות טריכומוניאזיס חדשות, ספציפיות ורגישות מאוד, מציגות הזדמנויות לפרוטוקולי סקר חדשים לגברים ונשים כאחד. תכנון, דיון ומחקר קפדני נדרשים כדי לקבוע את יעילות העלות והשימוש המועיל ביותר בבדיקות החדשות הללו לאבחון וטיפול בטריכומונס וגינאלית בארצות הברית, מה שיכול להביא למאמצי מניעה טובים יותר.

נמצאו מספר אסטרטגיות המשפרות את המעקב לבדיקת STI כולל הודעות דואר אלקטרוני והודעות טקסט כתזכורות לפגישות.

הקרנה
עדויות ממחקרים מבוקרים אקראיים לבדיקת נשים בהריון שאינן סובלות מתסמינים להידבקות בטריכומונס וגינאלית וטיפול בנשים שבחנו חיוביות לזיהום לא הראו באופן עקבי סיכון מופחת ללידה מוקדמת. נדרשים מחקרים נוספים כדי לאמת תוצאה זו ולקבוע את שיטת המיון הטובה ביותר. בארצות הברית, בדיקת סקר של נשים בהריון ללא תסמינים מומלצת רק אצל אלו עם HIV שכן זיהום מסוג טריכומונס וגינאלית קשור לעלייה בסיכון להעברת HIV לעובר.

טיפול
הטיפול בנשים הרות וגם לא בהריון הוא בדרך כלל באמצעות מטרונידזול, דרך הפה באופן חד פעמי. יש להיזהר בהריון, במיוחד בשליש הראשון. יש לטפל גם בבני זוג מיניים, גם אם לא מופיעים אצלם תסמינים.

אפידמיולוגיה
בשנת 2013 היו כ 58 מיליון מקרים של טריכומונס וגינאלית. זיהום מסוג זה נפוץ יותר בקרב נשים (2.7%) מאשר גברים (1.4%). זהו ה- STI הלא-נגיפי הנפוץ ביותר בארצות הברית, עם הערכה של 3.7 מיליון מקרים נפוצים ו -1.1 מיליון מקרים חדשים בשנה. ההערכה היא ש -3% מהאוכלוסייה הכללית בארצות הברית נגועים, ו- 7.5-32% מהאוכלוסייה בסיכון בינוני-גבוה.

ראו גם
מחלת מין

לקריאה נוספת
Schwebke, J. R., & Burgess, D. (2004). Trichomoniasis. Clinical microbiology reviews, 17(4), 794-803.
Wølner-Hanssen, P., Krieger, J. N., Stevens, C. E., Kiviat, N. B., Koutsky, L., Critchlow, C., ... & Holmes, K. K. (1989). Clinical manifestations of vaginal trichomoniasis. Jama, 261(4), 571-576.
Soper, D. (2004). Trichomoniasis: under control or undercontrolled?. American journal of obstetrics and gynecology, 190(1), 281-290.

קישורים חיצוניים

מה זה טריכומוניאזיס?- סרטון המסביר בצורה סכמטית מה זה טריכומוניאזיס
מידע נוסף על טריכומוניאזיס- מקורות המפנים למידע על טריכומוניאזיס


הערות שוליים

קטגוריה:מחלות
קטגוריה:בריאות האישה
קטגוריה:זיהומים המועברים בעיקר במגע מיני