ג'ורג'ה רוסו

ג'ורג'ה רוסו (ברומנית: George Russu או Gheorghe Rusu;  1 במרץ 1880 – 1 בינואר 1977) היה צייר ופסל רומני, שהתמחה בציור איקונות, איקונוסטאזיסים וציורי קיר של כנסיות אורתודוקסיות, באיור ספרי דת נוצריים ,בציור ובחיתוך עץ ובשיקומן ושימורן של יצירות אמנות, לפי מסורת האמנות הביזנטית. בשנת 2006 הוכר כחסיד אומות העולם על כי בימי השואה פעל תוך סיכון עצמי להצלת משפחה יהודית בעיר צ'רנוביץ.תיק חסיד אומות העולם מספר - M.31.2/10818, יד ושם. כיהן כפרופסור לאמנות ביזנטית בבית ספר הפטריארכיה האורתודוקסית באוניברסיטת בוקרשט.

ביוגרפיה
ילדות וצעירות
גאורגה או ג'ורג'ה רוסו נולד בשנת 1880 במשפחה רומנית בכפר אידה מארה (או יודה מארה, כיום Viile Tecii ויאילה טצ'י) בטרנסילבניה, אז בממלכת הונגריה, חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום ברומניה, במחוז ביסטריצה-נסאוד. .לפי מקור אחר, רוסו נולד בכפר צ'טאטיה דה באלטה במחוז אלבה). הוריו היו יואן רוסו (1857–1927) ומריה, לבית קריסטיה (1862–1944). אחד מאחי אמה היה איליה גאורגה קריסטיה (1868–1939), לימים מירון קריסטיה, הפטריארך הראשון של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית (1925–1939) וראש ממשלת רומניה (1938–1939).. עם אבות המשפחה מצד אמו נמנה קונסטנטין רומאנו-ויוו (1821–1849), מרטיר של מהפכת 1848–1849 בטרנסילבניה

רוסו למד בבית ספר יסודי ואחר כך בתיכון של משמר הגבול האוסטרו-הונגרי בעיר ביסטריצה, ואת השנתיים האחרונות של התיכון סיים בתיכון בעיר בראשוב. מכיוון שכבן למשפחה שבה מצד האם צמחו שבעה דורות של כמרים התעניין רוסו בדת ונרשם לאקדמיה התאולוגית הנוצרית-אורתודוקסית "אנדריאנה" בסיביו. אולם כעבור 4 סמסטרים גילה שאינו מעוניין בקריירה של כומר או נזיר אלא יותר נמשך אל האמנות הנוצרית המסורתית. כמזכיר של דודו, אז הבישוף מירון קריסטיה, ערך רוסו הצעיר מסעות שבהם חקר את מסורות הציור והתחריטים הכנסייתיים. בשנת 1905 קיבל בעזרת דודו מלגת לימודים לאמנות באקדמיה לאמנויות יפות במינכן. בעיר הזאת התוודע, בין היתר, לתאולוג דומיטרו סטנילואיה שלמד באוניברסיטה במינכן באותה תקופה.
עם מוריו במינכן נמנו יוליוס דיץ (1870–1957), (קומפוזיציה) פרנץ פון שטוק (1863–1928) ואנג'לו יאנק (1868–1940) (ציור בעלי חיים) ומקס דרנר (1870–1939), ממנו למד שיטות רסטורציה.. רוסו התיידד עם יוליוס דיץ שהיה לו למנטור ועודד אותו להשתכלל בציור הכנסייתי ובאיורים באמצעות חיתוכי עץ. כחבר בצוות של דיץ השתתף רוסו בציורי קיר במוסדות חשובים ברחבי אירופה.

המשך פעילותו כאמן
עד שנת 1939 חילק רוסו את זמנו בין רומניה לגרמניה והמשיך לעסוק בציור איקונות, ברוח המסורת ארוכת השנים של הציורים הכנסייתיים של רומניה אך בסגנון אישי.
רוסו עבד בפרויקטים נוספים כמו "המוזיקה" ו"הזמן" (פרויקט לקישוט כיפת כנסייה), אלגוריית "השלום" במוזאיקה בטרגו מורש, שנהרסה ב-1940 בידי הכיבוש מחדש ההונגרי.
בסביבות שנת 1928 פנה אליו המכון לכתבי הקודש ולמיסיון אורתודוקסי בבוקרשט על מנת לגייסו למיזם שנועד לקדם הפצת איקונות לפי הגישה המקובלת בכנסייה המקומית.
רוסו צייר אז שני איקונות - של ישו ושל מרים, אמו, שהודפסו במינכן ובבוקרשט ונמכרו במחירים זולים במטרה חינוכית.
בשנת 1937 אייר רוסו בסגנון נאו-ביזנטי את ספר התפילות היומיות - הליטורגייר - הרומני החדש, שבערכיתם של הפרופסור יואן מיכלצ'סקו והכומר פרסקיב אנגלסקו.

עבודותיו של רוסו מקשטות כנסיות רבות ברחבי רומניה: בין היתר, לבקשת הפטריארך מירון קריסטיה, צייר רוסו ארבעה איקונות (לצד איקונות שצוירו על ידי אנסתסיה דמיאן ,1899–1977) ועיצב את פרויקט הפיסול (שבוצע על ידי הפסל מויסה שקיופו מן היישוב רופיה) באיקונוסטאזיס של הקתדרלה האורתודוקסית הרומנית "העלייה השמיימה של האם הקדושה" בעיר קלוז'. האיקונוסטאזיס הזה נחנך בשנת 1933 בנוכחות המלך קרול השני. בשנת 1923 הוא צייר את האיקונוסטאזיס החדש בכנסיית "אליהו הקדוש" של המנזר טופליצה מיסודו של מירון קריסטיה.
ב-1938 התמנה ג'ורג'ה רוסו מנהל אמנותי של בית הדפוס לספרי קודש של הפטריארכיה האורתודוקסית בבוקרשט.
מבחינה פוליטית הצטרף בשלב מסוים למפלגה הלאומית של האיכרים שבראשות יוליו מאניו.
בשנת 1939 חזר מגרמניה כדי להשתתף בבניית קתדרלה חדשה והשאיר את בתו ואשתו בגרמניה.
בעת הפגזות אוויריות על מינכן העבירו אשתו ובתו את אוסף תמונותיו מחוץ לבית המשפחה. אחרי ההפיכה ברומניה באוגוסט 1944 וכניסת רומניה למלחמה נגד גרמניה הנאצית ושוב אחרי עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה ב-1947–1948 לא התאפשרה חזרתו של רוסו לגרמניה.

מעשיו בתקופת השואה להצלת משפחה יהודית 
250px|ממוזער|שמאל|ארמון המיטרופוליט של בוקובינה, כיום האוניברסיטה הממלכתית של צ'רנוביץ
בשנת 1942 עבד רוסו כיועץ אמנותי של המיטרופוליה האורתודוקסית הרומנית של בוקובינה בצ'רנוביץ שבראשה עמד המיטרופוליט טיט סימדריה. בתוקף תפקידו ארגן מחדש את מוזיאון חפצי הקודש של המיטרופוליה.
בעת שהותו בצ'רנוביץ, הכיר ג'ורג'ה רוסו את הדפס, הצייר והמעצב הגרפי היהודי דוד שלקמן, פליט מהעיר יאש שעבד בשנים 1940–1941 בבית הדפוס בקתדרלה המטרופוליטנית הרומנית של צ'רנוביץ. אחרי הכיבוש מחדש של חבל בוקובינה על ידי הצבא הרומני בברית עם הצבא הגרמני, ביוני-יולי1941, גורשו שלקמן, אשתו אידה ושלושת ילדיו (מרצל-מאיר, גרי וביאטריס) לגטו בעיר, ולכשהתקיימו האקציות לגרוש היהודים למחנות טרנסניסטריה, התחבאו בני המשפחה במרתף בגטו.

ראש העיר של צ'רנוביץ, באותה תקופה, טראיאן פופוביץ', מחה נגד גירושי היהודים, ניסה להמתיק את רוע הגזרה והצליח להשיג פטור מגירוש לטרנסניסטריה עבור אלפים רבים של יהודים בגטו צ'רנוביץ בטענה שיהודים אלה נחוצים לעיר "בגין חשיבותם לכלכלתה".
דוד שלקמן ברח פעם מהגיטו וביקש מרוסו לעזור לו להשיג תעודה שתגן על משפחתו מפני הגירושים. כעבור מספר לילות, הסתנן רוסו בגטו, והעביר לשלקמן את התעודה תוך סיכון חייו. התברר שמושל בוקובינה, הגנרל קורנליו קלוטסקו סירב להוציא תעודת פטור, אבל רוסו הצליח להשיג את חתימת ראש לשכתו, מייג'ור סטרה מרינסקו ואת אישורו של ראש העיר. אף על פי שלפי החוקים תעודה זו לא הייתה תקפה, השומרים בגטו לא שמו לב לכך ובזכותה הצליחה משפחת שלקמן לחזור לביתם מוגנים מגירוש. לאחר החלפת ראש העיר פופוביץ' על ידי המשטר יון אנטונסקו, בשנת 1942 חודשו הגירושים ומשפחת שלקמן פנתה שוב לרוסו בבקשת עזרה. הפעם רוסו עזר להם למצוא מחבוא במרתף ארמון המיטרופוליט של צ'רנוביץ', טיט סימדריה, וכנראה בהסכמת המיטרופוליט. המשפחה התחבאה שם למשך חדשים רבים, ובמהלכם דאג להם רוסו ועוד אדם למים ואוכל.. ב-1943 אחרי החלפת הגנרל קלוטסקו, התאפשר למשפחת שלקמן לשוב לביתה שהיה קרוב לארמון המיטרופוליה.
בשנת 1944 בפני התקרבות הצבא האדום לצ'רנוביץ נמלט רוסו לחלק של טרנסילבניה שבשליטת רומניה ומשם לבוקרשט.

 לאחר המלחמה 
בבוקרשט קיבל רוסו תפקיד בוועדה למונומנטים היסטוריים. הוא עבד בשיפוץ כמה מאוצרות האמנות הכנסייתית הרומנית במנזרים דרגומירנה-רראו (1946) וטיסמנה. לאחר המלחמה רוסו נשאר בבוקרשט. בזמן המשטר הקומוניסטי, בשנת 1948, צייר בכנסיית "הנסיכה באלאשה" בבוקרשט בלי שיקבל תשלום. הועמדה לרשותו דירת חדר בפרוכיית ספנטול גאורגה וק (Sfântul Gheorghe Vechi) בבוקרשט. במאי 1949, על אף קרבתו למירון קריסטיה וחברותו לשעבר במפלגה של יוליו מאניו, שנחשבו לחטאים בעיני השלטון החדש, התמנה רוסו על ידי הפטריארך החדש של הכנסייה האורתודוקסית, יוסטיניאן, כיועץ בתחום האמנות בפטריארכיה הרומנית בבוקרשט. בשנת 1950 התמנה לפרופסור לאמנות ביזנטית בפקולטה לתאולוגיה בבוקרשט ונבחר כחבר בוועדה לציור כנסייתי.
באוגוסט 1955 התמנה למנהל אתר השיפוץ הלימודי לציירים במנזר טיסמנה. ששת הציירים בהדרכתו עשו במקום עבודות שימור ושיפוץ נרחבות, כולל של ציורי הקיר מהמאה ה-18 שהועברו להמשך שימור במוזיאון המנזר, ביניהם תמונות ארבע הנסיכות - סטאנה, אשת השליט ראדו פאיסיה ובנותיה, ווייקה, סטאנקה ומריה.
בשנת 1958 צייר רוסו בקתדרלה האורתודוקסית של העיר סיביו. אף על פי שבהדרגה איבד את אור עיניו המשיך בפרויקטים גרפיים לספרי דת והמשיך בעבודתו בהוראה.
כעשרים שנה אחרי פעילותו בצ'רנוביץ חודש הקשר עם משפחת שלקמן ורוסו הגיע ללווייתו של אב המשפחה, דוד, בבוקרשט. אחרי מותו של דוד שלקמן הקשר עם המשפחה התרופף.
בשנת 1970 השיגה בתו דומניצה יאשינסקי-רוסו, את אישור השלטון הקומוניסטי ברומניה לאיחוד המשפחה ולהגירת אביה לברזיל. רוסו חי את שנותיו האחרונות בעיר קוריטיבה במדינת פרנה. הוא נפטר שם ב-1 בינואר 1997.
ילדיו של שלקמן עלו לישראל ופעלו למען הכרתו של רוסו כחסיד אומות העולם.

חייו הפרטיים
ג'ורג'ה רוסו התחתן ב-1920 עם קורנליה לבית מרקוביצ'אן (1900–1979). לזוג נולדה בת יחידה, דומניצה רוסו, לימים דומניצה רוסו-ישינסקי (1921–2012)

 הכרה והנצחה 
ב-3 באפריל 2006 הוכר ג'ורג'ה רוסו אחרי מותו כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. טקס הענקת התואר התקיים בפטריארכיה של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית בבוקרשט בנוכחותם של מאיר שי, בנו של דוד שלקמן, שנודע כמורה למתמטיקה בגימנסיה הריאלית בחיפה . את התעודה קיבל בידיו הפטריארך תאוקטיסט.
מכון התרבות הרומני בעיר קוריטיבה במדינת פרנה בברזיל נקרא על שמו של ג'ורג'ה רוסו.
280 יצירות אמנות מאת ג'ורג'ה רוסו נמצאות במוזיאון לאמנות של העיר קוריטיבה בברזיל.

לקריאה נוספת
Mihai I.Poliec The Holocaust in the Romanian Borderlines - The Arc of Civilian Complicity, Routledge, Oxon, New York 2019
Cristina Păiuşan şi Radu Ciuceanu Biserica Ortodoxă Română sub regimul comunist 1945-1958, vol. I, Bucureşti 2001, p. 118
Lucian N.Leuștean Orthodoxy and the Cold War:Religion and Political Power in Romania 1947-1965 Palgrave MacMillan 2009
Gheorghe Racoveanu - Gravura în lemn la Mânăstirea Neamț, 60 planșe afară de text, Fundația regală pentru literatură și artă, București 1940
 Csaba-Istvan Székely, George Russu (1880-1977) in The Holocaust of Memories. Romania: S.C. Alutus S.A., Miercurea Ciuc. pp. 41–45. .

קישורים חיצוניים
Adalice Araújo George Russu Pintor de Ícones, Diario de Paraná, nr 5356, 1 mai 1973 pp.21
ז'ורז'ה רוסו, צייר איקונות - כתבה מאת אדליסה אראוז'ו, "דיאריו דה פאראנה גיליון 5256, 1 במאי 1973 עמ' 21. 
כתבה על גאורגה רוסו, צייר כנסיות נשכח - בעיתון הכנסייה האורתודוקסית הרומנית "לומינה"
Gheorghe Drăgulin Gheorghe Rusu, un pictor bisericesc uitat, Lumina, 12.06.2012
 תיאור מעשיו של ג'ורג' רוס ולהצלת משפחה יהודית Mihai i.Poliec 2019
Marcel Gh. Munteanu -Artistul Gheorghe Russu, făuritorul iconostasului de la Catedrala mitropolitană Adormirea Maicii Domnului din Cluj, Tabor Nr.2, 2016, 51-65
(מרצ'ל מונטיאנו - האמן גאורגה רוסו, יוצר האיקונוסטאזיס של הקתדרלה המיטרופוליטנית "עליית מרים" בקלוז', בכתב הכת "טבור" גיליון 2 2016, עמ' 65-51)
תמונת מרים הקדושה מאת גאורגה רוסו בעטיפה במגזין Viața ilustrată בסיביו, דצמבר 1934
על גאורגה רוסו ואיקונין שצייר באתר antic shop
המיטרופוליה של קלוז'- מאמר על הקתדרלה האורתודוקסית בקלוז' 
אתר הבישופות קובסנה והרגיטה- על מנזר טופליצה 2017
מודעה על תערוכת איקונות של ג'ורג'ה רוסו בקוריטיבה 2019
רשימת חסידי אומות העולם ברומניה 
על הענקת התואר חסיד אומות העולם לג'ורג'ה רוסו באתר "בזיליקה" הרומני
על סיפור משפחת שלקמן
[*Adrian Cioflâncă - Povestea unui ieșean salvat din infern „Ziarul de Iași” 16.07.2007
(אדריאן צ'ופלנקה - סיפורו של תושב יאשי שניצל מהגיהנם - בעיתון "זיארול דה יאש" - 16 ביולי 2007)

הערות שוליים

קטגוריה:רומנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:ציירים רומנים
קטגוריה:רומנים מטרנסילבניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינכן
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1880
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1977