מדינת ישראל בהלכה

לקראת הקמת מדינת ישראל ולאחריה, התעורר דיון הלכתי בשאלת מעמדה ההלכתי של מדינת ישראל ומוסדותיה. זאת לאור העובדה שהמדינה הייתה דמוקרטית וחילונית, בשונה מהמדינה הראויה המתוארת בהלכה.

 הרשות המבצעת 
הראי"ה קוקשו"ת משפט כהן (ענייני ארץ ישראל) סימן קמד. כתב (עוד לפני הקמת המדינה) שבהיעדר מלך, סמכויותיו על פי ההלכה חוזרות אל העם, שרשאי למנות מנהיג שיחזיק בסמכויות מלך ישראל:

עמדה זו התקבלה על ידי רבים מפוסקי ההלכה לאחר הקמת המדינה ובהם: הריא"ה הרצוגשו"ת היכל יצחק, חלק אורח חיים, סימן לז, אות ג., הרב שלמה גורןשו"ת משיב מלחמה, חלק א, עמ' קלז, הרב עובדיה יוסףשו"ת יביע אומר, חלק י, חו"מ סימן ו, אות כג., הרב שאול ישראליעמוד הימיני ט, י., הרב אליעזר וולדינברגשו"ת ציץ אליעזר, חלק יג, סימן ק.. על פיה הם קבעו שיש למדינת ישראל את הסמכויות של מלך ישראל, ובפרט את הסמכות לפקד על הצבא.

 הרשות המחוקקת - הכנסת 
עם קום מדינת ישראל, החל גם הפולמוס בנוגע למעמדם ההלכתי של חוקי המדינה. אחת המחלוקת הייתה בשאלה האם ניתן להכריע להלכה כדברי הרמב"ם ורוב הראשונים, הסוברים שעל מלך ישראל חל הכלל דינא דמלכותא דינא (מכיוון שכל הציבור הסכים לשלטון ולכן מחויב לשמוע לו), או כדברי ראשונים אחרים הסוברים שבארץ ישראל לא ניתן למלך כוח זה (מכיוון שכוח המלך נובע מבעלותו על הארץ, ובא"י כל ישראל שותפים בה), וכן ישנם ראשונים הסוברים שבמלך ישראל לא נאמר דין זה משום שהוא צריך לדון על פי משפט התורה, מלבד במקרים חריגים.

בנוסף יש הסבורים שגם הרמב"ם והשו"ע שפסקו במלך ישראל דין זה, לא דברו בשלטון שאינו נוהג על פי חוקי התורה:

זאת מאחר שדעת הרמב"ם שמקור התוקף של דינא דמלכותא הוא בפרשת המלך בתורה ובנביא, ולא מכח הסכמת העם, והרמב"ם במספר מקומות מדגיש שהתורה דברה רק במלך ישראל המנהיג העם על פי התורה. בניגוד לכך הרב עובדיה יוסף כתב שגם על משטר של רשעים חל הכלל דינא דמלכותא:

יש המסתמכים על דברי החתם סופר שלעניין חוקים שהם לתועלת העם ולרצונו, כל הראשונים מודים ששייך בהם דינא דמלכותא מכח הסכמת העם, וכשיטת הרשב"ם.

להלכה חלוקים פוסקי זמננו בשאלה זו. רוב רבני הציונות הדתית, סבורים שהכלל דינא דמלכותא דינא חל בנוגע לחוקי מדינת ישראל, ולכן יש תוקף לחוקים שנדרשים לצורך השלמת חוקי התורה כך נפסק ברשת ארץ חמדה גזית

דעת הרב עובדיה יוסף שיש תחומים עליהם חל הכלל דינא דמלכותא דינא, כגון תשלום מיסים, כיוון שיש בהם תועלת לממשלה ולקיום המדינה וכן בחוקים שנדרשים כתקנה כגון זכויות יוצריםשו"ת יביע אומר ז, חו"מ ט. אך מנגד הוא כתב, שבדברים שסותרים את חוקי התורה לא חל הכלל דינא דמלכותא דינא.

דעת הרב יוסף שלום אלישיב לנהוג בזה כספק הלכתי, ולעניין חוקים שבהם הציבור מעוניין וחפץ, דעתו נוטה שיש בהם דינא דמלכותא.

דעת החזון איש שהכלל דינא דמלכותא אינו תקף במדינת ישראל מהטעמים דלעיל, וכן דעת הרב ניסים קרליץ ובית דינו.

 הרשות השופטת 
במסגרת הדיון בשאלת מעמדה ההלכתי של מדינת ישראל נדונה גם שאלת מעמדם של בתי המשפט של מדינת ישראל. בתי המשפט במדינת ישראל, אינם דנים על פי חוקי התורה ומכהנים בהם שופטים שאינם תלמידי חכמים. מצד שני רוב רובם של השופטים הם יהודים והאחריות השיפוטית אינה של גויים, כך שעמדה בפני הפוסקים השאלה, האם ניתן להישפט במערכת המשפט במדינת ישראל או שמא חל כאן איסור ערכאות של גויים.

לדעת רוב רובם של פוסקי ההלכהיצחק ברנד, ערכאות של גוים במדינת היהודים, המכון הישראלי לדמוקרטיה. בלא הבדלי מגזר או זרם הדבר אסור. לעומת זאת, החוקר מנחם אלון טען שאין איסור להתדיין בפניהם, כיוון שמעמדם כשל "ערכאות שבסוריא"מנחם אלון, המשפט העברי (תשנ"ח) ג, עמ' 1606..

על פי דעת החזון איש הדבר אסור כיוון שבתי המשפט דנים על פי חוקי הכנסת ולא על פי שיקול דעתם. לדעתו זו של החזון האיש שותפים, לעיתים מטעמים אחרים. כך למשל אסר הרב יעקב אריאל לפנות לבתי המשפט מפני שאפשר לפנות לבתי הדין הרבניים:
אולם, לדעת רוב הפוסקים הציוניים איסור זה לא חל על התחום הפלילי, כפי שכתב הרב דוב ליאור:

 צדדי הפולמוס 
בצדדי הפולמוס הפנים דתי ישנם שתי צדדים מן העבר האחד בעיקר המגזר הדתי לאומי שטוען שמדינת ישראל היא היא אתחלתא דגאולה וממילא יש בה מאפיינים של וצורך לפסיקה ע"פ ההלכה 

ומן העבר השני ישנה את הטענה החרדית שטוענת שזו רק "עירה מוניציפלית " ואין במדינה שום ערך דתי מה שגורם לחוסר ענין בקבלת הלכה כחוק בהכרח (למעט עניני הלכה במרחב הציבורי שם הנושא סבוך יותר)

ראו גם
יום העצמאות בהלכה
הלכות מדינה
דינא דמלכותא דינא

 לקריאה נוספת 
 אליאב שוחטמן, "הכרת ההלכה בחוקי מדינת ישראל", בתוך: אליאב שוחטמן ושמואל שילה (עורכים), שנתון המשפט העברי - כרך טז-יז, ירושלים: המכון לחקר המשפט העברי, תש"ן-תשנ"א, עמ' 417–500 
 הרבנים ישראל בן שחר ויאיר הס, "התוקף ההלכתי של חוקי המדינה", בתוך: הרבנים שלמה אישון ויצחק בזק (עורכים), כתר - מחקרים בכלכלה ומשפט על פי ההלכה, כרך א', מכון כת"ר, תשנ"ו, עמ' 339–385

הערות שוליים

קטגוריה:פולמוסים הלכתיים
קטגוריה:ישראל: יחסי דת ומדינה