לב יאשין: שוער חלומותיי

לב יאשין: שוער חלומותיי (ברוסית: Лев Яшин. Вратарь моей мечты) הוא סרט קולנוע רוסי משנת 2019 בבימויו של וסילי צ'יגינסקי, המגולל את קורות חייו של שוער הכדורגל האגדי לב יאשין. בסרט מככבים אלכסנדר פוקין כלב יאשין ויוליה חלינינה כמושא אהבתו, ולנטינה טימופייבנה.

הסרט הופק בשיתוף פעולה בין משרד התרבות של רוסיה לאגודת דינמו ומועדון הכדורגל דינמו מוסקבה והוא הסרט האחרון שכתב התסריטאי ולדימיר ואלוצקי, שמת בשנת 2015 לאחר שההפקה הייתה כבר בעיצומה.

הסרט שוחרר לאקרנים ברוסיה ב-28 בנובמבר 2019, במלאת 90 שנה ללידתו של השוער.

 עלילה 
26 במאי 1971. בקרוב ייערך משחק הפרידה מהשוער האגדי לב יאשין. לראשונה בהיסטוריה, כדורגלן סובייטי ישחק לצד כוכבי הכדורגל העולמי שיחלקו לו כבוד.

לקראת משחק זה יאשין נזכר באנשים ובמשחקים שליוו אותו בקריירת המשחק שלו, בשער שספג במשחק הבכורה במדי דינמו מוסקבה, שבעקבותיו לא הועלה להרכב במשך שנתיים, האימונים הקשוחים שסייעו לו לחזור להרכב הפותח, ההופעות במדי נבחרת ברית המועצות בכדורגל ביורו 1960, הכישלון במונדיאל 1962 בצ'ילה והמשחק לזכר מאה שנה לכדורגל האנגלי, בו שיחקה הנבחרת האנגלית נגד נבחרת העולם ב-23 באוקטובר 1962.

כילד רגיל ממשפחה ממעמד הפועלים, כמו כל בני גילו, הוא שיחק כדורגל יומם ולילה וחלם להיות חלוץ. אך לא משנה באיזו קבוצה שיחק - בחצר, במפעל, בצבא - הציבו אותו בשער. עם זרועותיו הארוכות, הוא יכול היה להגיע לכדור הקשה ביותר. הרצון שלו לשחק במגרש הוליד סגנון משחק חדש ומיוחד. בהתחלה היו טעויות וחסרונות מצערים - ספיגת השער במשחק הראשון שלו בהרכב הקבוצה הבוגרת, שאחריו נשלח יאשין לשנתיים על הספסל כדי לחדד את כישוריו. אך באופן בלתי הפיך הוא נשאר נאמן לסגנון המשחק שלו, שלימים ייקרא חדשני ובזכותו יהפוך לכוכב ברמה עולמית. כולם יגידו כי יאשין הקדים את זמנו. הוא היה האדון בתיבת העונשין שלו, תמיד בסוודר שחור עם האות D על חזהו. הוא זכה לכינויים רבים כמו "עכביש שחור", "פנתר שחור" ואפילו "תמנון שחור" בשל הגמישות, התנועה מהירה שלו כברק וראיית המשחק המבריקה שלו.

הניצחון האמיתי שלו התרחש בשנות ה-50 וה-60, כאשר נבחרת ברית המועצות, בחלקה הגדול בזכות משחקו המבריק, זכתה בגביעים המשמעותיים ביותר בענף הכדורגל. הוא יהפוך לאליל של מיליוני האוהדים הסובייטים ש"ישאו אותו בזרועותיהם"... ואז הכישלון באליפות העולם בצ'ילה והאהבה שמתחלפת בתיעוב כלפיו. הוא לבדו מואשם בתבוסה האומללה הזו ואז חייו החלו להפוך לסיוט: חלונות שבורים, מרפסות חרוכות, שיחות מאחורי גבו, חיוכים מבטים זדוניים, ולבסוף, השריקות נגדו מאותם מעריצים שעד לא מזמן ראו בו אליל שלהם. הוא נאלץ לעזוב, בשבילו לא היה מקום בקבוצה ולא היה מי שיגן עליו, כי הוא היה האחרון בתור...

בהמשך חזר לנצח ושוב הפך להיות הטוב ביותר לא רק בארצו, אלא בכל העולם - השוער היחיד בתולדות הכדורגל שקיבל את פרס כדור הזהב.

 שחקנים ודמויות 

הפקה

ההפקה החלה בשנת 2014 בשיתוף פעולה בין אנשי משרד התרבות של רוסיה ואגודת דינמו. צילומי הסרט נערכו במוסקבה ובפרבריה בשיתוף פעולה עם בנק VTB ומועדון הכדורגל דינמו מוסקבה. על עבודת הפיקוח על הסרט היה אמון סרגיי סטפאשין, שר הפנים של רוסיה לשעבר, שרצה לוודא הפקת סרט ביוגרפי על חייו של השוער הנודע.

 ראו גם 
 אגדה מספר 17
 המאמן (סרט, 2018)

 קישורים חיצוניים 


 לב יאשין: שוער חלומותיי באתר KremlinFilms.com
 "לב יאשין: שוער חלומותיי" באתר KinoPoisk

 הערות שוליים 

קטגוריה:סרטי 2019
קטגוריה:סרטי דרמה רוסיים
קטגוריה:סרטים ברוסית
קטגוריה:סרטי כדורגל רוסיים
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים רוסיים
קטגוריה:סרטים רוסיים המבוססים על סיפור אמיתי