התחיות נוצרית

הִתְחַיּוּת  היא התעניינות רוחנית בחיי הכנסייה בקהילתה. תומכי ההתחיות מאמינים בשיבה של הכנסייה למערכת יחסים חיובית עם אלוהים לאחר תקופה של דעיכה מוסרית. התכנסויות של לא-מאמינים נחשבות בעיני מנהיגי הכנסייה כבעלי השפעה חיובית על ההתחיות.

בספרות הנוצרית המחקרית, המושג 'תחייה' נלקח מסיפורי המקרא המתארים שקיעה והתעוררות מחודשת של אמונתם של בני ישראל באלוהים. בפרט, סיפורים על ממלכות יהודה וישראל מציגים נרטיבים שונים של שקיעה והתעוררות בהתאם לשליט: מלך רשע או צדיק. בין הסיפורים ניתן למנות את סיפורו של המלך יאשיהו שדחה את עבודת האלילים והשיב את עבודת השם אל בית המקדש, ואת סיפור מרד המכבים, שהצליחו להתנגד לפולחן פגאני ולהביס צבא זר.
במהלך ההיסטוריה של הנוצרים בארצות הברית זיהו ההיסטוריונים כמה גלים של התעוררות דתית נוצרית בסביבות השנים 1727, 1792, 1830, 1857 ו-1882. גם בארצות אחרות תוארו תופעות דומות. במאה ה-20 בלטו ה"ההתחיות הוולשית"  (1905-1904), ההתחיות מרחוב אזוסה בלוס אנג'לס (1906) 
ההתחיות בלוקולה באוגנדה ושאר אפריקה המזרחית (בשנות ה-1930), "התנועה של ישו " בחוף המערבי של ארצות הברית בשנות ה-1970, "התחיות באריו" אצל שבט הקלביטים בקרב הדאיאקים במזרח מלזיה (סרוואק) ובחלק האינדונזי של קלימנטן, ב-1971,  וההתחיות בצ'ילה ב-,1909.  ,תנועות דומות קמו בעוד מקומות באמריקה, אפריקה ואסיה
.

 הערות שוליים 

קטגוריה:נצרות