חנה כצנלסון-נשר

חנה כצנלסון-נשר (2 בנובמבר 1897, בוברויסק גוברניית מינסק ב (בימינו בבלארוס) – 19 באפריל 1985, ישראל) הייתה אשת העלייה השנייה, ומחניכותיה של חנה מייזל שוחט בחוות העלמות שבחוות כנרת. אחותו הצעירה של ברל כצנלסון.

 ביוגרפיה 
 ילדות 
חנה כצנלסון נולדה ב-1897 בעיר בוברויסק שבפלך מינסק, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (מ-1991 בלארוס), לטייבל־רייזל (בת גיטל ור' יעקב נעמעץ (או נימיץ) ולמשה בן סטישיה ורבי אהרן כצנלסון). טייבל־רייזל הייתה אשתו השנייה של משה. הוא נשא אותה לאשה ב-1886, ארבעה חודשים לאחר פטירתה של אשתו הראשונה, זלדא־רחל בת ר' שמואל, אותה נשא בשנת 1879 ואיתה הוליד את חיים כצנלסון. לחנה היו חמישה אחים ואחיות (ברל (1887), ישראל (1888), איסר (1891), בנימין (1895 - נפטר בגיל שנה) וסטסיה (1896)).

בית המשפחה היה בית אמיד כשהאב משה, ששימש כסוחר עצים, הביא פרנסה מכובדת הבייתה. אולם ב-1899, כשחנה הייתה בת שנתיים, נפטר משה מדלקת ריאות ומצבה הכלכלי של המשפחה התדרדר כך שחנה נאלצה, בילדותה, לסייע לאימה בחנות שפתחה האם. במקביל למדה חנה בבית הספר העממי של חברת מפיצי השכלה שבעיר. על פי המלצת אחיה ברל (שכבר עלה) לא הלכה לבית הספר התיכון אלא למדה בבית באופן אוטודידקטי (רחל כצנלסון-שזר הייתה אחת מהמורות שסייעו לה בדרך לימוד זה).

 לקראת העלייה לארץ ישראל 
בתקופה זו התגברה בליבה של חנה השאיפה לעלות לארץ ישראל וזאת על אף הקשיים בארץ אותם תיאר לה אחיה. במכתביו עודד אותה אחיה לעלות אך יעץ לה להכשיר את עצמה לעבודת כפיים וללמוד מקצוע מעשי כדי שתוכל לתרום לבניין הארץ. מנגד עמדה אימה ודרשה שתישאר לעזור לה בחנות ובמלאכת הבית. לשם כך פנתה חנה לברל שידבר עם האם וישיג את הסכמתה לנסיעתה של חנה.

ב-1913 התרצתה האם לבקשותיהם של חנה וברל ונתנה את הסכמתה לעליית ביתה לארץ ישראל.

 תקופת עין גנים 
ביולי 1914, לאחר הכנות ארוכות, עלתה חנה לארץ ישראל יחד עם אחותה סטיסיה. בהגיען פגשו את שלושת האחים שעלו לפניהן. היא הצטרפה לאחיה איסר ואשתו חנה במושב עין גנים (הפכה בהמשך לחלק מפתח תקווה) ועבדה בעבודות חקלאיות מזדמנות באזור.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה התגברה האבטלה והחריף המצב הכלכלי במושבה וחנה ואחיה ברל עברו לחוות כנרת.

 תקופת כנרת 
עם הגיעה לחוות כנרת הועסקה חנה במטבח המשותף של החווה. לאחר תקופת מה הציע לה אליעזר יפה לעבור לעבוד בדגניה שם עסקה בעבודות שירות וסבלה מיחסם המתנשא של חברי דגניה. לאחר מספר שבועות הציע לה אליעזר יפה לחזור לחוות כנרת ולהצטרף לחוות ההכשרה שהקימה חנה מייזל שוחט. ב-1916, עם סיום ההכשרה, הוקצתה לכ-20 בנות חלקת קרקע לגידול ירקות וכן הוטל עליהן לנהל מטבח פועלים.

 תקופת החווה החקלאית בירושלים 
ב-1917 החל ברל כצנלסון לעבוד בירושלים והוא הציע לחנה להקים חווה חקלאית בירושלים במתכונת של החווה בה עבדה בכנרת. בגלל המגבלות שהציבו הטורקים בפני בני הארץ ארכה הדרך לירושלים שלושה חודשים במהלכם שהתה בראשון לציון, רחובות, פתח תקווה ובן שמן כך שרק בנובמבר 1917 הצליחה חנה להגיע ליעדה. אדמות החווה המיועדת, אותן חכר ברל כצנלסון, היו סמוכות לקברי המלכים. חלקן היו שייכת למלכיאל מני וחלקן למשפחת חוסייני. את התוצרת של החווה מכרו חנה וחברותיה בשכונות ירושלים. לאחר שחרור ירושלים מעול הטורקים התגייס ברל לגדודים העבריים וקבוצת החווה התפרקה.

 תקופת "הדסה" 
ב-1919 החלה חנה ללמוד לימודי אחיות בבית ספר לאחיות שפתח ארגון "הדסה" בבית החולים מאיר רוטשילד בירושלים. צוות המורים היה בעיקרו אמריקאי ובהתאם לכך נערכו רוב ההרצאות באנגלית. כחלק מתהליך ההכשרה נשלחה חנה לעבוד בבית החולים בצפת אשר נחנך ב-1912. תחילה עבדה במחלקה פנימית ובהמשך בחדר ניתוח. תקופת הלימודים הסתימה ב-1921.

 תקופת ההחלמה באירופה 
בתקופת לימודיה חלתה חנה במחלת בזדוב שהצריכה תקופת ניתוח ותקופת החלמה ארוכה. ב-1921, עם סיום הלימודים, נסעה לבית הבראה בחלואן שבמצרים שם שהתה שלושה חודשים שבסיומם נסעה לסנטוריום וינה. מאחר שסירבה להינתח טופלה בהקרנות רנטגן. ב-1922, לאחר שלא נרפאה, עברה לטיפולים בבית חולים בברלין שם הסכימה לניתוח ששיפר את מצבה ואיפשר לה לחזור.

 תקופת העבודה בירושלים 
עם שובה פגשה חנה, ביפו, את אמה, שעלתה בתקופת החלמתה באירופה, אולם תשע השנים שלא התראו הרחיקו אותן אחת מהשנייה וחנה החליטה לעבור לירושלים שם התקבלה לעבוד כאחות בבתי ספר.

אחרי תקופת מה החלה לעבוד כעובדת סוציאלית ובמקביל התקבלה לקורס מדריכים של עליית הנוער אותו סיימה בספטמבר 1939 (החודש בו פרצה מלחמת העולם השנייה).

ב-1948 החלה חנה לנהל בית אבות אליו התרכזו זקנים שנטשו את העיר העתיקה של ירושלים בעקבות הקרבות שם.

ב-1957 התגייסה חנה, במסגרת ארגון אמהות עובדות, לעבוד עם עולים חדשים שהתיישבו בשכונת קריית היובל אותם לימדה עברית, תפירה ובישול. לאחר תקופת מה עברה לסייע לעולים חדשים גם בשכונת קטמון.

 חיים אישיים 
ב-1923 נישאה חנה לזיגמונד (ז'יגה) נשר (אדלר) אותו הכירה כשעברה לגור בירושלים. זיגמונד היה חבר, בתקופת היכרותם, בגדוד העבודה על שם טרומפלדור. לזוג נולדו שלוש בנות (שאחת מהן נפטרה בלידה) ושני בנים (שנפטרו בגיל צעיר). חנה נפטרה ב-1985.

 לקריאה נוספת 
 חנה כצנלסון-נשר, אח ואחות: זכרונות, הוצאת עם עובד, 1978
 יעקב שרת ונחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך א', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך תל אביב, 1974, עמודים 235–246
 חנה כצנלסון-נשר, עם ברל (מתוך ספר העלייה השנייה, בעריכת ברכה חבס ואליעזר שוחט, הוצאת עם עובד, 1947, עמודים 768–772)

 קישורים חיצוניים 

 ארכיון חנה כצנלסון-נשר, באתר ארכיון מפלגת העבודה ע"ש משה שרת
 גילת גופר, האשה הציונית - הבניית הנשיות בתקופת הראשית של תנועת העבודה 1903–1923, אוניברסיטת תל אביב-הפקולטה למדעי הרוח, 2009 (אורכב)

 הערות שוליים 

קטגוריה:נשות העלייה השנייה
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:יהודיות בלארוסיות
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1897
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1897
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1985
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985