כף הקלע

ביהדות, ובעיקר בקבלה, כף הקלע הוא שלב שעל החוטא לעבור לאחר מותו ולפני תיקון נשמתו בגיהנום או בגלגול. על פי ספר הזוהר, בשלב זה נפשו של האדם נדחית מתיקונה, והיא משוטטת מקצה העולם ועד קצהו, ועל כן כף הקלע מתואר כעונש החמור ביותר.

מקור המונח

המונח "כף הקלע" נזכר במקרא, במאמרה של אביגיל לדוד: . על פי רש"י, כף הקלע היא "חתיכת עור רחבה עשויה כמין כף באמצע הקלע שנותן בה האבן". בדומה לאבן המושלכת בכף הקלע, נפש החוטא משוטטת בעולם ואין לה מנוחה, עד תחילת תהליך התיקון שלה.

תיאור העונש ומהותו

על פי מסורות שונות ביהדות, לאחר מות האדם עליו למרק את חטאיו בגיהנום, וזאת למשך שנים עשר חודשים, ולאחר מכן זוכה נשמתו למנוחה בגן עדן, אך לעיתים עוד קודם לכן נמנעת ממנו הכניסה לגיהנום, ונשמתו משוטטת חסרת מנוחה בכל העולם. זהו אינו שלב של תיקון וזיכוך, אלא של דחייה והיעדר מנוחה. שלב זה עלול להמשך שנים ארוכות. הנפשות המשוטטות בעולם עלולות להידבק בסטרא אחרא ולהיטמא. בספרות הקבלה, כף הקלע מתואר כעונש החמור ביותר.

על פי חז"ל, נפשו של החוטא נקלעת מקצה העולם ועד קצהו על ידי שני מלאכים:

הגאון מווילנא כותב שעונש כף הקלע כולל השלכת החוטא ממקום למקום, מלאכי חבלה זורקים בו חיצים, וכלבים אוכלים אותו. ייסוריו של החוטא קשים ומרים כל כך, עד שהוא מנסה לברוח מהם אל הגיהנום. הוא מתאר את כף הקלע כתיקון חטאו של הגוף, ואת הגיהנום כתיקון חטאה של הנפש.

נפשות הנענשות בכף הקלע נחשבות ל"מזיקות". בין היתר, חומרת ייסורי הנפש הנקלעת בכף הקלע, גורמים לה לשאוף להידבק לגופו של אדם אחר החי בעולם, דבר המעניק לה מנוחה. זוהי תופעת הדיבוק. בדרך כלל, תינתן לנפש הרשות להיכנס לגופו של חוטא. הדיבוק שואף להחטיא את האדם בו נדבק, כדי לממש את תאוותיו. בצאתו, הוא עלול לפצוע את גופו של המארח.

בספרות האחרונים מתואר כף הקלע כמשיכה סותרת של הנפש: מצד אחד לאחר ההיפרדות מן הגוף היא שואפת להידבק במקורה הרוחני הטהור, ומצד שני היא אחוזה ונמשכת אל החומריות והתאוות אליהן התרגלה בעולם הזה.

על פי הרב אליהו דסלר, מהותו של עונש כף הקלע מתייחס לכוח הטומאה שנוצר בחוטא על ידי רדיפת התאוות הגשמיות, ומושך אותו למרדף אחריהן גם לאחר שנפרד מגופו. מאחר שלאחר המוות אין אפשרות להגשמת תאוות גשמיות, החוטא שרוי ב"גלות נוראה של חיפוש אחרי מה שאי אפשר למצוא שם".
לדבריו, רק לאחר משך זמן ארוך נפשו של האדם מתנתקת מן התאוות, ואז היא כשירה להתגלגל בדומם, או לקבל את עונשה בגיהנום, שם הוא מקום התיקון. הסבר זהה נותן גם הרב חיים דוד הלוי.

החטאים שענשם בכף הקלע
לא כל חטא יגרום לאדם להיקלע בכף הקלע לאחר מותו. עיקר הגורם לעונש כף הקלע הוא המרדף אחר התאוות החומריות בעולם הזה. כך כותב רבינו יונה (שערי תשובה שער ב אות יח):

לפי הגאון מווילנא הגורם העיקרי לעונש כף הקלע הוא דברים בטלים שהאדם מוציא מפיו, עד כדי כך שעל כל דיבור הבל צריך להתקלע מסוף העולם ועד סופו, אפילו היו אלו דברים שמותר לאומרם, אבל דברים אסורים כגון לשון הרע, עונשם חמור עוד יותר.

בתרבות
כף הקלע כביטוי המתאר תלאות, ייסורים וחוסר מנוחה מתבטא בספרות העברית ובמוזיקה הישראלית. כמה ספרים נקראו בשם זה, ביניהם ספרו של יחזקאל הרפנס המגולל את תלאותיו במלחמת העולם השנייה, ספר שירה של אריה סיון וספרו של שמואל לרמן.

במוזיקה, גבריאל בלחסן חיבר שיר בשם "כף הקלע". מופע לזכרו, שהתקיים במסגרת פסטיבל אינדינגב בשנת 2018, נקרא בשם זה.

שירו של דניאל זמיר, "כף הקלע", הפותח את אלבומו "אליי" (2019), מתאר את כף הקלע כביטוי לסערת נפש בין השאיפה לרוחניות לבין המשיכה אל תענוגות העולם.

פונדקו של לוציוס בסדרת ספרי הקומיקס בון מתורגם לשם "כף הקלע" (במקור: Barrelhaven).

 ראו גם 
 כור המצרף
 רוח רפאים
 גיהנום
 דיבוק

 קישורים חיצוניים 
 כף הקלע, באתר ויקישיבה

 יצחק בצרי, שיחת יצחק, בראשית ג, אוצר החכמה

 הערות שוליים 

קטגוריה:חיים לאחר המוות
קטגוריה:מיתולוגיה יהודית