אגרת בת מחלת

אַגְרַת בַּת מַחֲלַת הוא שמה של שדה המוזכרת בספרות חז"ל, כמי שמצויה בשעות הלילה בדרכים ומסכנת את העוברים והשבים. בשל החשש מאגרת בת מחלת, נמנעו אנשים מללכת לבדם בשעות הלילה.

 זהותה 
רבי שמעון לביא בעל כתם פז על ספר הזהר כתב שמחלת זו היא בשמת בתו של ישמעאל (שהייתה אחר כך אשתו של עשו). וכן כתב גם החיד"א. מאידך המהרש"א סובר כי ייתכן והכוונה לבתו של מחלת שהייתה אשתו של עשו, שהולידה שדים ורוחות.

אחרים כתבו שאגרת בת מחלת היא לילית, ושמה גם אגרת, ונקראת "בת מחלת" מלשון ריקוד (מחול).

 אזכורים 
בתלמוד במסכת פסחים מובא שאל לבני אדם ללכת בלילה ברחוב יחידי בלילות מסוימים, מאחר שאגרת בת מחלת וחילותיה יכולים להזיק להולך יחידי:

בהמשך דברי התלמוד מובא שבתחילה הייתה אגרת בת מחלת מצויה בדרכים בכל לילות השבוע, עד שיום אחד פגשה את רבי חנינא בן דוסא, ואמרה לו שהיא אינה מזיקתו מאחר שהוא חשוב בשמים. מששמע כך רבי חנינא אמר לה, שאם אכן כדבריה - הוא גוזר עליה שלעולם לא תעבור במקום מיושב. מששמעה זאת אגרת, ביקשה ממנו שישאיר לה זמנים מסוימים שכן יורשה לה לעבור. ואכן נעתר לבקשתה ושייר לה את לילי רביעי ולילי שבת.

סיפור נוסף מובא בתלמוד על כך שאגרת בת מחלת פגשה את אביי שגזר עליה שלא תעבור לעולם ביישוב. בהמשך לסיפור זה, נאמר בתלמוד שאף שלעיתים נראים חילותיה של מחלת בעיר, הוא משום שסוסיהם נשמטים מהם ובורחים, והם רצים אחריהם להחזירם.

בתלמוד במסכת תענית דרשו חז"ל על הפסוק "ונתתי גשמכם בעיתם" - שהזמן היותר טוב שיורדים בו גשמים הוא בליל יום רביעי ובלילות שבת, ובטעם הדבר כתבו הראשונים, מאחר שבאותם הזמנים בין כך אין מצויים אנשים ברחובות מפחד אגרת בת מחלת.

רבי יצחק אייזיק מטירנא בספר המנהגים כתב שלכך תיקנו להוסיף בסוף ברכת השכיבנו שבתפילת ערבית של שבת, 'ופרוס עלינו סוכת שלומך' להינצל מהשידה אגרת בת מחלת שמצויה בלילי שבת.

רבי אליהו מזרחי בפירושו על התורה כותב שהטעם שלא יצאו בלילי רביעי ולילי שבת הוא: .

בתורת הקבלה מזוהה אגרת היא קליפה שכנגד ספירת המלכות וממנה בא קרי, כמו-כן היא מזוהה כאחת מנושאי כיסא הטומאה של ספירת המלכות שמצד הקליפות והסטרא אחרא.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:שדים יהודים