פפיון עצים

פפיון עצים (שם מדעי: Anthus trivialis) הוא ציפור ממשפחת הנחליאליים. הוא דק גזרה ובעל לבוש חום המקושט בפספוס אורך צפוף. מקורו דק ומותאם לליקוט חרקים ורגליו ארוכות ומותאמות להליכה. שלא כמו שאר הפפיונים, אשר מעדיפים להימצא על הקרקע, פפיון עצים נוהג להימצא גם על עצים.

מין זה גדול ביחס לשאר מיני הפפיונים. המקור עבה למדיי ודגם הראש בולט יחסית, עם פס גבה בולט וכתם בהיר דהוי בחלק האחורי של האוזן. החזה מפוספס בכבדות, ובצידי הגוף הפספוסים דקים הרבה יותר. פספוס החזה בעל רקע צהבהב, ולבטן גוון לבן נקי מנוגד. הטופר האחורי קצר למדי. מצוי בעיקר בחורשות, מטעים, יערות, בגנים וגם בשדות. לרוב מופיע לבד או בקבוצות קטנות.

 תיאור 
אורך הגוף 14 - 16 ס"מ. מוטת כנפיים: 26 - 30 ס"מ. משקל: 20 - 27 גרם.
גיל מקסימלי:2. צבעו חום והוא דומה מאוד לפפיון שדות. צבע פס-הגבה אחיד, הנימור בחזה שלו דליל יותר והכתמים גדולים יותר. טופר האצבע האחורית קצר וכפוף משל רוב הפפיונים, ורגליו ורודות יותר.

 אטימולוגיה 
פירוש השם המדעי - Anthus trivialis - "עשבוני מצוי/רגיל". Anthus = ציפור של שדות ומישורי עשב שהוזכרה על פליניוס בספרו "תולדות הטבע". נראה שהכוונה הייתה לנחליאלי צהוב. Anthos - ציפור קטנה וצבעונית (לכן מתאים מאוד לנחליאלי) שהוזכרה על ידי אריסטו. הסיומת - trivialis = רגיל, סטנדרטי - "אחד מהשכונה". trivium= רחוב ציבורי. השם באנגלית - Tree Pipit = פפיון עצים. השם בערבית = אבו תמרה א (ל)שג'רי.

 תפוצה ומגמות אוכלוסין 
מין זה דוגר לרוחב כל אירופה עד למערב סיביר. כל האוכלוסייה שלו נודדת. האוכלוסיות המערביות חורפות באפריקה שמדרום לסהרה. האוכלוסיות המזרחיות חורפות בהודו. ההערכה היא כי באירופה דוגרים 27–42 מיליון זוגות (לפי Birdlife International). האוכלוסייה האירופית מהווה 25–49 אחוזים מכלל האוכלוסייה העולמית. בישראל מצוי הפפיון בכל רחבי הארץ. הוא מגיע בתקופת הסתיו, מסוף אוגוסט עד אמצע נובמבר ובאביב, מחודש מרץ עד מאי. נדיר למצוא ציפורים אלו בחורף. בתקופת הקינון, המעוף ושירת החיזור הן בולטות במיוחד. בית גידולו משתרע על פני אירופה כולה ואף חודר עד למרכז אסיה, בחורף עד להודו ואפריקה הטרופית. בעת הקינון היא מצויה ביערות דלילים, חורשות ושדות שיחים נמוכים.

 בית גידול 
הוא מצוי באזור סקנדנביה במיוחד, בקווי הרוחב האמצעיים של כדור הארץ. ציפור זו רגילה לאקלים שנמצא ביבשה ולפעמים גם לאקלים שבאוקיינוס, אך עדיין נמנעת ממזג אוויר חורפי וגשום. הפפיון נוהג לעמוד בצמרות עצים ושיחים כדי לתצפת. העץ או השיח שהוא נמצא בו מסמל את השטח הטריטוריאלי שלו למטרת קינון.

 מזון 
פפיון עצים ניזון בעיקר מחרקים וצמחים שגדלים בחורף ובסתיו, ולפעמים הוא תופס חרקים בזמן המעוף באוויר.

 רבייה 
הקן ממוקם בדרך כלל על קרקע שטוחה או משופעת. הנקבה מטילה 2–6 ביצים תת-אליפטיות ודוגרת בין 12 ל-14 ימים. צבען משתנה מאוד- לעיתים קרובות הם בצבע חום, אפור או צבע אדמדם אבל גם כחול בהיר, ורוד וירוק.

 נדידה 
הם נודדים בחורף בכרתים ובאיים של הים האגאי, במדינות המפרץ הפרסי ואיראן אך בעיקר באזורים האפרוטרופים ובתת-היבשת ההודית. אזור החריפה העיקרי באפריקה, ומשתרע מול חופי גינאה במערב עד לאתיופיה במזרח, ודרומה רק עד הקצה הצפוני של דרום אפריקה.

 בישראל 
בישראל יש שני תת-מינים, הראשון, A. t. trivialis, נפוץ ובדרך כלל נודד. בימי החורף לעיתים מבקר בישראל (באזור הדרום). המין השני, A. t. haringtoni, נודד בעיקר באילת ובאזורים המזרחיים של ארץ ישראל.

 שימור 
פפיוני עצים אינם נמצאים בסכנת הכחדה ברחבי העולם. יש ירידה ניכרת בכמות הציפורים בהולנד, אנגליה, פינלנד ושווייץ למרות ירידה זו נמצאו באירופה כ-5–8 מיליון זוגות. מין זה נמצא בטווח רחב ביותר ולכן לא נמצא בסכנת הכחדה, למרות זאת ישנה ירידה במספר הציפורים אך הירידה אינה מהירה כדי להוות איום משמעותי.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:נחליאליים
קטגוריה:ארץ ישראל: נחליאליים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758