גרנד פרי בריטניה

גרנד פרי בריטניה הוא מרוץ גרנד פרי המתקיים אחת לשנה כחלק מסבב מרוצי אליפות הפורמולה 1. הגרנד פרי הבריטי הוא המרוץ הוותיק ביותר באליפות - היה זה מרוץ הבכורה שפתח את האליפות בשנת 1950, עונת הבכורה. מרבית המרוצים נערכו במסלול סילברסטון. מאז שנת 1948 המנצח במרוץ מקבל את "גביע הגרנד פרי הבריטי" המוענק על ידי "מועדון הרכב המלכותי".

היסטוריה
ברוקלנדס: 1926–1927
מסלול ברוקלנדס נבנה בשנת 1907 בוייברידג', שבמחוז סארי הנמצא בסמוך ללונדון. היה זה המסלול הראשון שתוכנן מלכתחילה לשמש כמסלול מרוצים ושימש גם כאחד משדות התעופה הראשונים במדינה. מרוץ הגרנד פרי הראשון תוכנן על ידי הנרי סגראב, נהג המרוצים הבריטי שניצח בגרנד פרי צרפת בשנת 1923 ובגרנד פרי סן סבסטיאן שנה לאחר מכן. במרוץ הבכורה ניצחו צמד הנהגים הצרפתים לואי וגנר ורוברט סנישאל. שנה לאחר מכן התקיים במסלול הגרנד פרי השני.

במהלך השנים הבאות התקיימו בבריטניה מספר מרוצים, שלא היו חלק מסבבי האליפות. גרנד פרי דונינגטון התקיים בשנים 1937 ו-1938 בדונינגטון פארק. המרוצים התקיימו בשליטה של היצרנים הגרמנים. ברנד רוזמאייר וטאציו נובולארי, שניהם נהגי חברת יוניון אוטו ניצחו במרוץ.

סילברסטון: 1948–הווה
ברוקלנדס נפגע במהלך מלחמת העולם השנייה ונזנח בסיום המלחמה. מסלולי מרוצים חדשים נבנו במקומם של בסיסי חיל האוויר הבריטי שיצאו משימוש. מועדון הרכב המלכותי יזם את מרוץ הגרנד פרי הראשון במסלול סילברסטון ב-2 באוקטובר 1948. את המרוץ ניצח לואיג'י וילורסי שהתחרה עבור מזארטי. המסלול עבר שינויים רבים על מנת להפוך אותו למסלול מהיר יותר לקראת המרוץ השני שהתקיים בשנת 1949.

בשנת 1950 הוצגה אליפות הפורמולה 1 וגרנד פרי בריטניה נבחר להיות מרוץ הבכורה של האליפות. המלך ג'ורג' השישי היה בין הצופים במרוץ וראה את ג'וזפה פארינה מנצח במרוץ. בעונת 1951 ניצח חוסה פרוילאן גונזלס במרוץ, ניצחון שהיה ניצחון הבכורה של קבוצת פרארי באליפות. אלברטו אסקרי ניצח בשני המרוצים הבאים לפני שגונזלס השיג ניצחון שני בשנת 1954.

החל מעונת 1955 התקיים הגרנד פרי במסלול אינטרי ובסילברסטון, לסירוגין. סטירלינג מוס ניצח במרוץ לאחר קרב צמוד עם חואן מנואל פנג'יו. קבוצת מרצדס הייתה דומיננטית וזכתה בכל ארבעת המקומות הראשונים במרוץ. פנג'יו ניצח במרוץ שנה לאחר מכן עבור פרארי. מוס ניצח במרוץ בעונת 1957, הפעם עבור קבוצת ואנוול. המרוץ האחרון באינטרי התקיים בעונת 1962. ג'ים קלארק ניצח במרוץ בפעם הראשונה. בהמשך ינצח במרוץ עוד ארבע פעמים.

את מקומו של המסלול באינטרי תפס בעונת 1964 מסלול ברנדס האטץ' הנמצא במחוז קנט. המסלול נבנה בשנת 1950 והורחב משמעותית עשור לאחר מכן. בניגוד למסלול השטוח באינטרי מסלול ברנדס האטץ' מאופיין בפניות חדות ושינויי גובה רבים. המרוץ בעונת 1969 סיפק קרב צמוד בין ג'קי סטיוארט ויוכן רינדט. רכבו ושל רינדט ספג פגיעה קשה בכנף האחורית של הרכב ונאלץ להיכנס לרחבת הטיפולים על מנת לתקן את הבעיה. סטיוארט ניצח במרוץ. שנה לאחר מכן היה זה רינדט שהשיג את הניצחון. במרוץ בעונת 1973 אירעה תאונה גדולה במהלך ההקפה הראשונה, תאונה בה היו מעורבות 11 מכוניות, אך ללא נפגעים. לקראת עונת 1975 נוספה פניית שיקיין נוספת, פניית וודקוט (Woodcote), על מנת להאט את המהירות בה נכנסות המכוניות לפנייה. גשם כבד ירד במהלך המרוץ, והוביל נהגים רבים, ביניהם ג'ודי שכטר וג'יימס האנט, להחליק מחוץ למסלול. אמרסון פיטיפלדי ניצח במרוץ, שקוצר בעקבות הגשם.

שינויים נוספים בוצעו במסלול בעונת 1976. באותה שנה עורר המרוץ מחלוקות גדולות. הטלוויזיה הבריטית סירבה לשדר את המרוץ בשל החלטתה של קבוצת סורטיס לפרסם על המכוניות את חברת דורקס, יצרנית הקונדומים. האנט ניצח במרוץ, אך לאחר מכן נפסל בשל תלונות של פרארי וקבוצות אחרות והניצחון ניתן לניקי לאודה, שסיים במקום השני. קליי רגצוני ניצח במרוץ בברנדס האטץ' בעונת 1979, הניצחון הראשון של קבוצת ויליאמס. לאודה ניצח שוב בגרנד פרי בעונת 1984 ועלה לראש טבלת הניקוד של האליפות בכל הזמנים. איירטון סנה זינק למרוץ בעונת 1985 מהמקום הרביעי, אך לקח את ההובלה לאחר הפנייה הראשונה. הוא הוביל לאורך חלקים גדולים של המרוץ, אך לבסוף נותר ללא דלק והפסיד במרוץ לאלן פרוסט. המרוץ בעונת 1986 היה האחרון שהתקיים בברנדס האטץ'. ז'אק לאפיט, בן ה-42, נפגע בתאונה בפנייה הראשונה. תאונה שהביאה לסיום קריירת המרוצים שלו. נייג'ל מנסל שמכוניתו נתקעה בתחילת המרוץ החליף למכונית הרזרבית של נלסון פיקה, שותפו לקבוצה, וניצח עימה במרוץ.

ממוזער|שמאל|נייג'ל מנסל מסיע את איירטון סנה שנותר ללא דלק בסיום הגרנד פרי של עונת 1991
המסלול בסילברסטון עבר מספר שינויים לקראת עונת 1987. מנסל, שבחר שלא להחליף צמיגים במהלך המרוץ, שבר את שיא המסלול 11 פעמים בדרך לניצחון שני ברציפות. בסיום המרוץ פרצו מאות צופים לתוך המסלול. בשלושת המרוצים הבאים סיים מנסל במקום השני אחרי סנה (1988) ופרוסט (1989, 1990). בסיום המרוץ בשנת 1990 זרק מנסל את הכפפות לקהל והכריז על פרישה, הכרזה ממנה חזר בסופו של דבר. לקראת עונת 1991 עבר המסלול, שנחשב למסלול המהיר באליפות, שינוי משמעותי שהאט את קצב הנהיגה. מנסל ניצח בשני המרוצים הבאים. לאחר פרישתו ניצחו במרוץ שני נהגים אחרים של קבוצת ויליאמס, פרוסט ודיימון היל.

בעקבות מותם של איירטון סנה ורולנד רצנברגר בגרנד פרי סן מרינו של שנת 1994 בוצעו במסלול מספר שינויים. שינויים נוספים נעשו שנתיים לאחר מכן. במהלך המרוץ של 1999 נפצע מיכאל שומאכר ושבר את רגלו. בעקבות הפציעה החמיץ את מרבית העונה ויצא ממרוץ האליפות. בשנת 2003 פרץ למסלול קורנליוס הורן, שנודע בהתפרצויות לאירועים במטרה לעורר מודעות לכך שסוף העולם מתקרב. המרשלים הצליחו לתפוס אותו ולהורידו מהמסלול ובהמשך נעצר על ידי המשטרה.

מחלוקת בין מועדון נהגי המרוצים הבריטי (BRDC), בעלי המסלול בסילברסטון ובין הנהלת הפורמולה 1 לגבי מימון השיפוצים הנדרשים במסלול הוביל לספקות לגבי המשך המרוץ. באוקטובר 2004 הוצא המרוץ מסבב התחרויות המתוכנן לשנת 2005 בשל סירוב של הבעלים לשלם את דמי ההשתתפות שנדרשו. בסופו של דבר נחתם חוזה חדש לקיום המרוץ לחמש שנים נוספות. ביולי 2008, שנה לפני סיום החוזה, הוכרז כי יחתם הסכם עם דונינגטון פארק ל-10 שנים. דונינגטון פארק לא הצליח להשיג את המימון הנדרש ובדצמבר 2009 נחתם חוזה חדש עם סילברסטון ל-17 עונות.

בעונת 2021 הוחלט על קיום פיילוט של שלושה מרוצי ספרינט שישולבו במהלך העונה, במקום מקצה הדירוג המסורתי. מרוץ הספרינט הראשון התקיים בשבת שלפני הגרנד פרי. ולטרי בוטאס ניצח במרוץ הספרינט. הוא הוביל לאורך מרבית המרוץ, אך 12 הקפות לסיום, בעקבות הוראה קבוצתית, איפשר ללואיס המילטון לעקוף ולנצח את המרוץ.

מנצחים
נהגים שניצחו את המרוץ מספר פעמים
נהגים המופיעים בכתב מודגש עדיין פעילים

 ניצחונות נהג שנים 9  לואיס המילטון 2008, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019, 2020, 2021, 2024 5  ג'ים קלארק 1962, 1963, 1964, 1965, 1967  אלן פרוסט 1983, 1985, 1989, 1990, 1993 4  נייג'ל מנסל 1986, 1987, 1991, 1992 3  ג'ק ברבהאם 1959, 1960, 1966  ניקי לאודה 1976, 1982, 1984  מיכאל שומאכר 1998, 2002, 2004 2  חוסה פרוילאן גונזלס 1951, 1954  אלברטו אסקרי 1952, 1953  סטירלינג מוס 1955, 1957  ג'קי סטיוארט 1969, 1971  אמרסון פיטיפלדי 1972, 1975  ז'אק וילנב 1996, 1997  דייוויד קולטהרד 1999, 2000  פרננדו אלונסו 2006, 2011  סבסטיאן פטל 2009, 2018  מארק ובר 2010, 2012

קבוצות שניצחו את המרוץ מספר פעמים
קבוצות המופיעות בכתב מודגש הן קבוצות שעדיין פעילות באליפות 
קבוצות המופיעות עם רקע ירוק הן קבוצות שהתחרו בעידן שלפני מלחמת העולם השנייה 
קבוצות המופיעות עם רקע ורוד הן קבוצות שהתחרו בשנים בהן המרוץ לא נכלל כחלק מאליפות הפורמולה 1

 ניצחונות יצרן שנים 17  פרארי 1951, 1952, 1953, 1954, 1958, 1961, 1976, 1978, 1990, 1998, 2002, 2003, 2004, 2007, 2011, 2018, 2022 14  מקלארן 1973, 1975, 1977, 1981, 1982, 1984, 1985, 1988, 1989, 1999, 2000, 2001, 2005, 2008 10  ויליאמס 1979, 1980, 1986, 1987, 1991, 1992, 1993, 1994, 1996, 1997 10  מרצדס 1955, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019, 2020, 2021, 2024 8  לוטוס 1962, 1963, 1964, 1965, 1967, 1968, 1970, 1972 4  רד בול 2009, 2010, 2012, 2023 2  דלגה 1926, 1927  מזארטי 1948, 1949  קופר 1959, 1960  טיירל 1971, 1974  רנו 1983, 2006

מנצחים לפי שנה
מרוצים המסומנים ברקע ורוד לא היו חלק מאליפות הפורמולה 1
 שנה מנצח יצרן מסלול 2024  לואיס המילטון מרצדססילברבטון 2023  מקס ורסטאפן רד בול 2022  קרלוס סאינס פרארי 2021  לואיס המילטון מרצדס 2020  לואיס המילטון מרצדס 2019  לואיס המילטון מרצדס 2018  סבסטיאן פטל פרארי 2017  לואיס המילטון מרצדס 2016  לואיס המילטון מרצדס 2015  לואיס המילטון מרצדס 2014  לואיס המילטון מרצדס 2013  ניקו רוזברג מרצדס 2012  מארק ובר רד בול-רנו 2011  פרננדו אלונסו פרארי 2010  מארק ובר רד בול-רנו 2009  סבסטיאן פטל רד בול-רנו 2008  לואיס המילטון מקלארן-מרצדס 2007  קימי רייקונן פרארי 2006  פרננדו אלונסו רנו 2005  חואן פבלו מונטויה מקלארן-מרצדס 2004  מיכאל שומאכר פרארי 2003  רובנס באריקלו פרארי 2002  מיכאל שומאכר פרארי 2001  מיקה הקינן מקלארן-מרצדס 2000  דייוויד קולטהרד מקלארן-מרצדס 1999  דייוויד קולטהרד מקלארן-מרצדס 1998  מיכאל שומאכר פרארי 1997  ז'אק וילנב ויליאמס-רנו 1996  ז'אק וילנב ויליאמס-רנו 1995  ג'וני הרברט בנטון-רנו 1994  דיימון היל ויליאמס-רנו 1993  אלן פרוסט ויליאמס-רנו 1992  נייג'ל מנסל ויליאמס-רנו 1991  נייג'ל מנסל ויליאמס-רנו 1990  אלן פרוסט פרארי 1989  אלן פרוסט מקלארן-הונדה 1988  איירטון סנה מקלארן-הונדה 1987  נייג'ל מנסל ויליאמס-הונדה 1986  נייג'ל מנסל ויליאמס-הונדה ברנדס האטץ' 1985  אלן פרוסט מקלארן-טאג סילברבטון 1984  ניקי לאודה מקלארן-טאג ברנדס האטץ' 1983  אלן פרוסט רנו סילברבטון 1982  ניקי לאודה מקלארן-פורד ברנדס האטץ' 1981  ג'ון ווטסון מקלארן-פורד סילברבטון 1980  אלן ג'ונס ויליאמס-פורד ברנדס האטץ' 1979  קליי רגצוני ויליאמס-פורד סילברבטון 1978  קרלוס ראוטמן פרארי ברנדס האטץ' 1977  ג'יימס האנט מקלארן-פורד סילברבטון 1976  ניקי לאודה פרארי ברנדס האטץ' 1975  אמרסון פיטיפלדי מקלארן-פורד סילברבטון 1974  ג'ודי שכטר טיירל-פורד ברנדס האטץ' 1973  פיטר רבסון מקלארן-פורד סילברבטון 1972  אמרסון פיטיפלדי לוטוס-פורד ברנדס האטץ' 1971  ג'קי סטיוארט טיירל-פורד סילברבטון 1970  יוכן רינדט לוטוס-פורד ברנדס האטץ' 1969  ג'קי סטיוארט מאטרה-פורד סילברבטון 1968  ג'ו סיפרט לוטוס-פורד ברנדס האטץ' 1967  ג'ים קלארק לוטוס-פורד סילברבטון 1966  ג'ק ברבהאם ברבהאם-רפקו ברנדס האטץ' 1965  ג'ים קלארק לוטוס-קליימקס סילברבטון 1964  ג'ים קלארק לוטוס-קליימקס ברנדס האטץ' 1963  ג'ים קלארק לוטוס-קליימקס סילברבטון 1962  ג'ים קלארק לוטוס-קליימקס אינרטי 1961  וולפגנג פון טריפס פרארי 1960  ג'ק ברבהאם קליימקס - קופר סילברבטון 1959  ג'ק ברבהאם קליימקס - קופר אינרטי 1958  פיטר קולינס פרארי סילברבטון 1957  סטירלינג מוס  טוני ברוקס ואנוול אינרטי 1956  חואן מנואל פנג'יו לנצ'יה-פרארי סילברבטון 1955  סטירלינג מוס מרצדס אינרטי 1954  חוסה פרוילאן גונזלס פרארי סילברבטון 1953  אלברטו אסקרי פרארי 1952  אלברטו אסקרי פרארי 1951  חוסה פרוילאן גונזלס פרארי 1950  ג'וזפה פארינה אלפא רומיאו 1949  עמנואל דה גרפנרייד מזארטי סילברבטון 1948  לואיג'י וילורסי מזארטי 1947–1928 לא התקיים 1927  רוברט בנויז דלגה ברוקלנדס 1926  לואי וגנר   רוברט סנישאל דלגה

קישורים חיצוניים


 ההיסטוריה של הגרנד פרי הבריטי באתר מסלול סילברסטון.
 F1 British Grand Prix: A brief history, Autoweek, 3 July 2018.

הערות שוליים

בריטניה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: ספורט מוטורי