הנרי וולטר בייטס

הנרי וולטר בייטס (באנגלית: Henry Walter Bates; 8 בפברואר 1825, לסטר – 16 בפברואר 1892, לונדון) היה חוקר טבע אנגלי שנתן את התיאור המדעי הראשון לחקיינות בבעלי-חיים. הוא התפרסם במסעו אל יערות הגשם של האמזונס עם אלפרד ראסל וואלאס, החל בשנת 1848. וואלאס חזר בשנת 1852, אבל איבד את האוסף שלו במסע חזרה כאשר עלתה ספינתו באש. כאשר הגיע בייטס ללונדון ב -1859, לאחר 11 שנים של מסע, הוא הביא יותר מ -14,712 מינים (רובם חרקים), מהם 8,000 חדשים למדע. בייטס כתב את ממצאיו בעבודתו הידועה ביותר: "חוקר הטבע על נהר האמזונס".

 חייו 
בייטס נולד בלייסטר למשפחה מהמעמד הבינוני. עם זאת, כמו וואלאס והרברט ספנסר, קיבל חינוך רגיל עד גיל 13 בערך כאשר הוא הפך לשוליה. הוא הצטרף לבית ספר מקצועי (שבו הייתה ספרייה), ולמד בזמנו הפנוי ואסף חרקים ביער שרנווד. ב־1843 פרסם מאמר קצר על חיפושיות בכתב העת " זואולוג".

בייטס התיידד עם וואלאס כאשר האחרון קיבל משרת הוראה בבית הספר תיכון בלייסטר. וואלאס הפך גם לאנטומולוג נלהב, (התעניינותו הראשונה הייתה צמחים) והוא קרא את אותם ספרים כמו בייטס ודרווין והאקסלי. אלה כללו ספרים של תומאס מלתוס על האוכלוסייה, ג'יימס האטון ואת צ'ארלס לייל על הגאולוגיה, דרווין של המסע של הביגל, ומעל הכל, ״תולדות הטבע של הבריאה״ (על ידי רוברט צ'יימברס), אשר הציגו את האבולוציה לדיון ציבורי בקרב משכילים. הם גם קראו את המסע של ויליאם ה. אדוארדס במעלה נהר האמזונס על משלחת האמזונס שלו, מה שגרם להם לחשוב שביקור באזור הזה יהיה מלהיב, וייתכן שיפתח את הקריירות שלהם.

 ההרפתקה הגדולה 
ממוזער|250x250 פיקסלים|תמונה מתוך ספרו של בייטס על מסעו באמזונס, כשהוא לוכד ציפורים ביער הגשם.
ממוזער|313x313 פיקסלים|בייטס במסע ציד ודיג באמזונס, איור מתוך ספרו
בשנת 1847 וואלאס ובייטס דנו על הרעיון של משלחת ליערות הגשם של אמזונס. התוכנית הייתה לכסות את ההוצאות על ידי שליחת דגימות בחזרה ללונדון. שם סוכן ימכור את הדגימות תמורת עמלה. ההצהרה החוזרת ונשנית כי המטרה העיקרית שלהם הייתה "לאסוף עובדות לפתרון בעיית המוצא של המינים", וכי וולאס כתב את זה במכתב לבייטס, היא כמעט בוודאות מיתוס, שמקורו התאמה נוחה של ההיסטוריה על ידי בייטס בספרו על נהר האמזונס של 1863. שני החברים שהיו כבר אנטומולוגיים מנוסים, נפגשו בלונדון כדי להכין את עצמם. הם עשו זאת על ידי לימוד הצמחים בדרום אמריקה ובעלי חיים באוספים העיקריים בלונדון. כמו כן הם אספו מידע על הביקוש של מוזיאונים ואספנים.
בייטס וואלאס הפליגו מליברפול באפריל 1848 והגיעו לפארה (Belém) בסוף מאי. בשנה הראשונה הם התיישבו בווילה ליד העיר, אספו ציפורים וחרקים. לאחר מכן הם הסכימו לאסוף באופן עצמאי. בייטס נסע לקמטה על נהר טוקנטינס. אחר כך הוא עלה במעלה האמזונס, אל אודיוס, מאנאוס ולבסוף לאמזונס העליון ( Solimões ) . שם היה מחנה הבסיס שלו במשך ארבע וחצי שנים. בריאותו התדרדרה לבסוף הוא חזר לבריטניה ב -1859, לאחר שבילה כמעט אחת עשרה שנים באמזונס. הוא שלח את האוסף שלו בשלוש ספינות שונות כדי למנוע את גורלו של עמיתו וולאס, שאיבד את כל האוסף שלו כאשר הספינה שלו טבעה. בייטס בילה את שלוש השנים הבאות בכתיבתו על המסע, "חוקר טבע על נהר האמזונס", שנחשב לאחד הדוחות המשובחים ביותר על מסעות הטבע.
 החזרה הביתה 
בשנת 1863 הוא התחתן עם שרה אן מייסון. משנת 1864 ואילך עבד כעוזר מזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית (למעשה, הוא היה המזכיר בפועל). הוא מכר את האוסף האישי שלו והחל לעבוד בעיקר על חיפושיות. מ 1868 עד 1869 ובשנת 1878 הוא היה נשיא החברה האנטמולגית של לונדון. בשנת 1871 הוא נבחר לחבר של החברה לטבע, ובשנת 1881 הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית.

הוא מת מברונכיטיס בשנת 1892. הדוגמאות שאסף רוכזו במוזיאון הטבע, אז נקרא המוזיאון הבריטי להיסטוריה של הטבע ואצל אספנים פרטיים. אבל בייטס עדיין היה בר סמכא ענק, ולעיתים קרובות נועצו בו. פרטים אלה מוזכרים לאחר מותו אצל אדוארד קלוד ״זכרונות״.
ממוזער|ציור פרפרים שאסף באמזונס, מתוך מאמר שפרסם בייטס.
וואלאס כתב והספיד את מותו של בייטס. הוא מתאר את המאמר של בייטס משנת 1861 על החיקוי בפרפרים של הליקונידיאה כ"פרסום יוצא דופן, בבהירותו וחידושיו. לאחר מכן הוא משבח את תרומותיו של בייטס לאנטומולוגיה. עוד הוסיף ואמר כי עבודתו המשרדית כמזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית קיצרה את חייו.

 עבודתו 
הנרי בייטס היה אחד מקבוצה של חוקרי הטבע שתמכו בתורת האבולוציה על ידי ברירה טבעית ( צ'ארלס דרווין ואלפרד ראסל וואלאס 1858). חברים אחרים בקבוצה זו היו פריץ מולר, ותומאס הנרי האקסלי .

עבודתו של בייטס על פרפרים אמזונאיים הובילה אותו לפתח את התחום המדעי החדש על חיקוי, במיוחד סוג החיקוי הנושא את שמו: חיקוי בייטסיאני. זהו חיקוי של מינים בלתי מזיקים שמתחפשים למינים ארסיים. דוגמה נפוצה אפשר לראות בגינות בייתיות של זבוב, שאינו נושא עוקץ - שמחקה את צבעי האזהרה של דבורים וצרעות - צהוב ושחור. חיקוי כזה לא צריך להיות מושלם כדי לשפר את כושר הישרדותם של מינים חקיינים.
ממוזער|350x350 פיקסלים|איור מתוך ספרו של בייטס - נמלים באמזונס
בייטס ציין לדוגמה גם פרפרים מסוג הליקונידים (בעלי כנפיים ארוכות) שהם שוכני היער הטרופי, והם עם צבעי אזהרה - הוא לא נתקל בציפורים, זוחלים, לטאות או טורפים אחרים שתוקפים פרפרים אלה, לעומת פרפרים ממשפחות אחרות שאין להם צבעי אזהרה. הטורפים, הניח בייטס, לומדים להימנע מהמינים הרעילים, מה שיוצר הגנה מסוימת על המינים האכילים. השערות אלה על אותות אזהרה וחיקוי עזרו ליצור את התחום של האקולוגיה האבולוציונית.

בייטס, וואלאס ומולר האמינו שהחיקוים בעולם החי, מספקים ראיות לפעולת הברירה הטבעית, השקפה שבהווה היא סטנדרטית בקרב הביולוגים. עבודות שדה וניסוי על רעיונות אלה נמשכות גם בהווה. הנושא קשור קשר אמיץ אל התפצלות, גנטיקה ואבולוציה.

 מורשת 
הנרי וולטר בייטס נזכר בשם המדעי של מינים של נחש בואה דרום אמריקאי, ובשם תאוריית החיקוי שלו, ״חיקוי בייטסיאני.״ 

קישורים חיצוניים




 הערות שוליים 

קטגוריה:חוקרי טבע
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1825
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1892