דוכס בורבון

דוכס בורבון (בצרפתית: Duc de Bourbon) הוא תואר אצולה צרפתי. הוא נוצר במחצית הראשונה של המאה ה-14 עבור בנו הבכור של רובר, רוזן קלרמון וביאטריס מבורגונדי, ליידי בורבון, היורשת של הלורד של בורבון. בשנת 1416, עם מותו של ז'אן, דוכס ברי, דוכסי בורבון היו בעת ובעונה אחת גם דוכסי אוברן.

אף על פי שהענף הבכיר הגיע לסיומו ב-1527, הענף הצעיר של לה מרשה-ונדום ירש לאחר מכן את כס המלוכה הצרפתי כבית המלכותי של בית בורבון, שהיה עתיד להתפשט לממלכות ודוכסויות אחרות באירופה. לאחר תאריך זה, ניתנה הכותרת למספר נסיכי קונדה ובנים של משפחת המלוכה הצרפתית.

 דוכסי בורבון 
שמאל|ממוזער|138x138 פיקסלים| שלט האצולה של הדוכסים מ 1410 עד 1488
שמאל|ממוזער|138x138 פיקסלים| שלט האצולה של הדוכסים מ-1488 עד 1523

 הדוכסים הראשונים 
 1327-1342 : לואי הראשון, דוכס בורבון
 1342-1356 : פייר הראשון, דוכס בורבון
 1356-1410 : לואי השני, דוכס בורבון
 1410-1434 : ז'אן הראשון, דוכס בורבון
 1434-1456 : שארל הראשון, דוכס בורבון
 1456-1488 : ז'אן השני, דוכס בורבון
 1488-1488 : שארל השני, דוכס בורבון
 1488-1503 : פייר השני, דוכס בורבון
 1503-1521 : סוזאן, דוכסית בורבון
 1505-1523 : שארל השלישי, דוכס בורבון

במשך רוב ההיסטוריה שלהם, דוכסי בורבון היו קרובים מאוד לדודניהם מבית ולואה המלכותי. זה אפשר להם לשמור על הדירוג שלהם עם יוקרה דומה. הם נלחמו נגד האנגלים במלחמת מאה השנים, והיו חלק מהצד של סיעת ארמניאק במהלך מלחמת האזרחים של ארמניאק-בורגונדיאן.

לפייר השני ואשתו, אן מצרפת, בתו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, הייתה רק בת אחת ששרדה, סוזאן. הם הפכו אותה ליורשת שלהם באמצעות ויתור מלואי השנים עשר, מלך צרפת. אן, בידיעה שהענף של בורבון-מונפנסייה, הענף הבכיר הבא של משפחת בורבון, ידרוש את תביעתם, חיתנה את בתה עם שארל, רוזן מונפנסייה. נישואיהם איחדו את הרכוש העצום של משפחת בורבון, אך התוכנית נכשלה. סוזן מתה ללא ילדים, ואמו של המלך החדש, לואיזה, נסיכת סבויה, טענה שהיא יורשת את הנחלה, כיורשת של קרבת דם. לואיזה הציעה להתחתן עם הדוכס מבורבון כדי ליישב את העניין בידידות, אך לואיז מסבויה הייתה כבר בת 45, ולכן הדוכס סירב לה, בשפה מעליבה. בעקבות סכסוך זה, כרת שארל הסכם סודי עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועם הנרי השמיני מלך אנגליה, שתכננו פלישה לצרפת. ההסכם התגלה קודם זמנו ושארל השלישי נמלט לחצרו של קרל החמישי והתמנה לסגן מפקד צבא האימפריה באיטליה.

אחרי מות שארל השלישי, אוחדו כל נחלותיו עם אלה של הכתר הצרפתי. עם מותו בשנת 1527, הענף של בורבון-מונפנסייה נכחד, והענף הבכיר הבא, של בורבון-ונדום, לא הורשה לרשת את האדמות שהוחרמו.

שארל, דוכס ונדום היה היורש כעת של נחלות בית בורבון היה מבית בורבון-ונדום, והוא נשאר נאמן למלך, אף על פי שפרנסואה הראשון מנע ממנו את נחלות בית בורבון ואת הירושה של אשתו, אחותו של שארל הרביעי, דוכס אלנסון. בנו של שארל, אנטואן דה בורבון, יהפוך למלך נווארה, ונכדו, אנרי מנווארה, יהפוך למלך צרפת. כל בני המשפחה של ימינו הם צאצאיו. בעקבות כך, בית בורבון-ונדום פשוט נקרא בית בורבון.

 אחרי 1523: תואר אישי 
התואר לא היה בשימוש בין השנים 1523–1544, ובשנת 1531 התמזגה הדוכסות לראשונה עם הנחלות המלכותיות.
 1544-1545: שארל השני, דוכס אורליאן, הבן הצעיר של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. הוא מת ללא ילדים, והתואר חזר לכתר.
 1566-1574: אנרי, דוכס אנז'ו, אחיו הצעיר של שארל התשיעי, מלך צרפת. הוא עלה על כס המלוכה בשנת 1574, ונחלותיו התמזגו לכתר.

התואר של דוכס בורבון הוענק בשנת 1661 ללואי השני, נסיך דה קונדה, אולם רוב צאצאיו העדיפו להשתמש בתואר העתיק, נסיך קונדה. התואר "דוכס בורבון" הפך לתואר כבוד של כמה מצאצאי נסיך קונדה.
 1661-1667: לואי השני, נסיך דה קונדה
 1667-1670: אנרי ז'ול, נסיך קונדה
 1670-1709: לואי השלישי, נסיך קונדה
 1709-1736: לואי אנרי, דוכס בורבון
 1736-1772: לואי ז'וזף, נסיך קונדה
 1756-1830: לואי אנרי, נסיך קונדה
עם מותו בשנת 1830, נכחד בית קונדה.

 אחרי 1793: תואר כבוד 
 1950-1975: אלפונסו, דוכס אנז'ו וקדיס (1936-1989), ואחריו דוכס אנז'ו, גם הדוכס של קדיז
 1975-1984: פרנסואה דה בורבון (1972–1984), בנו של דוכס בריטני לשעבר
 1984- היום: לואיס אלפונסו, דוכס אנז'ו (1974-היום), אחיו של דוכס טורין, לשעבר דוכס אנז'ו

קישורים חיצוניים

קטגוריה:בית בורבון