אלכסנדר השני (אפיפיור)

אלכסנדר השני (בלטינית: Alexander II; 1010 בערך – 21 באפריל 1073) היה אפיפיור מ-1 באוקטובר 1061 ועד מותו.

 ביוגרפיה 
ראשית חייו
אנסלמו דה בג'יו נולד במילאנו, ובשנת 1055 הוסמך ככומר. הוא השתייך למפלגה הרפורמית, שגם תמכה בו מאוחר יותר. לאחר מכן הוא מונה בישוף לוקה. באותו זמן הוא קידם בתור שליט האפיפיור התנועה הרפורמית המיליטנטית של פטריה. לשם כך הוא נסע בשנת 1057 עם הילדברנד ובשנים 1060/1061 נסע עם פטרוס דמיאנוס למילאנו, כדי להכריע בעימות בין ראשי הכנסייה המקומית, שבה היו נפוצים השוחד ונישואי הכמרים, לבין מתנגדיהם (סיעת "המתקנים", ברוח מנזרי קלוני) שביקשו להשיב את טוהר המידות על כנו.

 שלטונו 
ב-30 בספטמבר 1061 נבחר אנסלם לאפיפיור ולמחרת נערך טקס ההכתרה. התומך המשמעותי שלו היה הארכיבישוף הילדברנד, מאוחר יותר האפיפיור גרגוריוס השביעי. טקס ההכתרה נערך בכנסייה של סן פייטרו אין וינקולי בלילה, לאחר שהדרך למרגלות גבעת האסקווילין נחסמה על ידי יריבים. המעשה הזה ספג ביקורת לאחר מכן, ונטען כי אלכסנדר השתלט על האפיפיורות כמו גנב בלילה.

בתחילת שלטונו גינה אלכסנדר את הבישוף קאדאלוס מפארמה שמונה כאנטי-אפיפיור, שקרא לעצמו הונוריוס השני. במהלך הסינוד של מנטובה בשנת 1064 זכה אלכסנדר השני להכרה רחבה אחרי שהצעיד כוחות צבא בעזרת בעלי בריתו נגד קאדאלוס.

תחת כהונתו של אלכסנדר הכנסייה הקתולית זכתה להשפעה פוליטית ברמה האירופית. אלכסנדר השני תמך  באמצעות שליחים במסע מלחמה נוצרי על העיר המוסלמית ברבסטרו בצפון ספרד. מספר שנים מאוחר יותר תמך אלכסנדר בוויליאם הכובש הנורמני וב. ויליאם הכובש היה קרוב משפחה של השליטים הנורמנים בדרום איטליה, רישאר מקפואה, רובר גיסקאר ורוג'רו הראשון, מלך סיציליה, ובמתיחות הפוליטית, שנבעה גם מהתקשרותו לנורמנים, התנגד האפיפיור למפלגה הקיסרית בגרמניה, ובמיוחד למלך הצעיר היינריך הרביעי, שהתכוון להתגרש מאשתו ברטה מסבויה, ואלכסנדר התנגד לכך בתוקף.
ממוזער|283x283 פיקסלים|אלכסנדר השני (באמצע)
ב-21 באפריל 1073 מת אלכסנדר ברומא, וגרגוריוס השביעי נבחר לאפיפיור במקומו.

 קישורים חיצוניים 



קטגוריה:אפיפיורים איטלקים

קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-11
קטגוריה:נפטרים ב-1073