סיאד בארה

ג'אלה מוחמד סיאד בארה (באנגלית: Jaalle Mohamed Siad Barre; בסומלית: Jaale Maxamed Siyaad Barre; בערבית:  محمد سياد بري;  6 באוקטובר 1919 – 2 בינואר 1995) היה נשיא סומליה מאוקטובר 1969, כאשר עלה לשלטון בהפיכה ללא דם, ועד להדחתו בינואר 1991.

בארה, שהיה מפקד צבא סומליה , התמנה לנשיא לאחר שהפיל את השלטון הקודם, רפובליקת סומליה , בהפיכה צבאית ב-1969 , כשבוע לאחר רצח הנשיא עבד א-רשיד עלי שַרְמַארְכִּי . החונטה של בארה, שנקראה "המועצה המהפכנית העליונה" , הנהיגה במדינה משטר חד-מפלגתי קומוניסטי מרקסיסטי-לניניסטי, ושינתה את שם המדינה ל"רפובליקה הדמוקרטית הסומלית" .

בעקבות ההפסד של סומליה במלחמת אוגדן, שגרמה לבסוף לניתוק הקשר עם ברית המועצות, הלכה ופחתה אהדתם של אזרחי סומליה לבארה. לאורך השנים, ההתנגדות לשלטון בארה גדלה, עם חוסר שביעות רצון משלטונו הדיקטטורי, ועלייתה של קואליציה של ראשי שבטים בסומליה.

ב-1991 התחולל "המרד הסומלי", שהצליח להדיח את בארה מהשלטון והוביל למלחמת אזרחים. בארה הוגלה לניגריה, ומת שם ב-1995.

 ראשית חייו, ושירותו במשטרה ובצבא 
בארה נולד ב-6 באוקטובר 1919 ליד שילבו  – עיר באזור אוגדן באתיופיה (אז האימפריה האתיופית), המאוכלסת בעיקר בסומלים. אביו היה מהשבט הסומלי מַרֵיחַאן , מן הקלאן רֵר דיני . בהיותו בן 10, אביו ואחִיו נהרגו בפשיטה של בני שבט איסאק. הוא קיבל את החינוך העיקרי שלו בעיר לוק  בדרום סומליה האיטלקית ולאחר מכן עבר לבירה מוגדישו להמשך תואר שני.

ב-1935 התגייס בארה לכוחות המשטרה הקולוניאלית האיטלקית, ולשם כך הסתיר את העובדה שנולד מחוץ לסומליה, באתיופיה. ב-1936 הוא השתתף בזירה הדרומית של כיבוש אתיופיה בידי האיטלקים כחייל זר – זאפטייה . לאחר מכן הצטרף למשטרה הקולוניאלית בסומלילנד הבריטית ועלה לדרגת גנרל (הדרגה הגבוהה ביותר). ב-1946 תמך בארה בוועידה הסומלית (קבוצה פוליטית של מפלגות ואגודות שבטים שהיו עוינות לליגת הנוער הסומלית ונתמכו על ידי איכרים איטלקים מקומיים). הקבוצה הציגה עתירה בפני ועדת חקירה של "ארבע המעצמות" על מנת לאפשר את ניהולו של שטח האומות המאוחדות למשך 30 שנים לאיטליה. עם שובו לסומליה, נשאר בארה (שהיה שוטר איטלקי) ללמוד בבית ספר למשטרה בפירנצה במשך שנתיים. כאשר שב שוב לסומליה נשאר בצבא והפך לסגן מפקד הצבא הסומלי כשהמדינה יצאה לעצמאות בשנת 1960. בתחילת שנות השישים לאחר ששהה עם קצינים סובייטים בתרגילי אימונים משותפים, הפך לתומך של הממשלה המרקסיסטית-לנינסטית בסגנון סובייטי שהאמין בממשלה סוציאליסטית ותחושה חזקה יותר של הלאומיות הסומלית.

 השתלטות 
ב-15 באוקטובר 1969 לאור יום, נרצח הנשיא השני של סומליה עבד א-רשיד עלי שַרְמַארְכִּי .

ההתנקשות בחיי שרמארכי הובילה את הצבא, שנמנע בעבר מהתערבות פוליטית, לבצע הפיכה בהנהגת האלוף סיאד בארה, ולהפיל את ממשלת הרפובליקה הסומלית. תוך פחות משבוע לאחר ההתנקשות, הגוף המנהלי החדש: המועצה המהפכנית העליונה, מינתה את בארה לנשיא. תחת שלטונו, הייתה פגיעה בדמוקרטיה והמשטר הפך לטוטליטרי. הוא עצר את חברי הממשלה לשעבר, אסר על קיום מפלגות פוליטיות, פיזר את הפרלמנט ואת בית המשפט העליון והשעה את החוקה.

 נשיאות 
בארה עלה לשלטון מתוקף היותו ראש המועצה המהפכנית העליונה אשר תפסה את השלטון לאחר ההתנקשות בנשיא שַרְמארכי בשנת 1969.

 המועצה המהפכנית העליונה 
לאחר תפיסת השלטון, המפלגה החליטה לפזר את הפרלמנט ואת בית המשפט העליון, כמו כן הוחלט על ביטול החוקה. הוחלט לשנות את שם המדינה לרפובליקה הדמוקרטית הסומלית.

המועצה המהפכנית העליונה  יזמה תוכניות רבות עבור הציבור הסומלי, וקמפיין אוריינות לאומי במיוחד לאזור הכפרים, שהגביר את שיעור האוריינות באופן מוחלט במדינה.

בארה, כראש המפלגה, האמין בשמירת קשרים טובים עם העולם הערבי, ולכן הצטרפה המדינה לליגה הערבית ב-1974. כמו כן, באותה תקופה, בארה הפך ליושב ראש ארגון אחדות אפריקה.

בנוסף לעיל, המפלגה החליטה להלאים את התעשייה, ואת כל הקרקעות במדינה.

ב-1976 התפרקה המפלגה ובמקומה הוקם ה-SRSP (המפלגה הסוציאלית המהפכנית הסומלית). המפלגה היוותה משטר טוטליטרי חד-מפלגתי. המפלגה הייתה מבוססת מצד אחד על סוציאליזם ומצד שני על עקרונות אסלאמיים.

ב-1980 פורקה המפלגה הסוציאלית המהפכנית הסומלית והמועצה המהפכנית העליונה נבנתה מחדש במקומה.

 שפה ככלי למאבק בקולוניאליזם הסומלי 
אחת המטרות הראשונות והמשמעותיות של המשטר המהפכני הייתה אימוץ שיטת כתיבה לאומית סטנדרטית. בארה תמך בשימוש הרשמי בלטינית כשפה הסומלית. הוא החליף את הכתב הערבי ואת כתיבת הוואדאד ששימשה את התושבים במשך מאות שנים. זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון הציג בארה את השפה הסומלית כשפה הרשמית, ובחר את האלפבית הלטיני של סומליה, שפותח על ידי הבלש הסומלי שירי ג'אמע אחמד  כאורתוגרפיה הסטנדרטית של האומה. מכאן ואילך כל החינוך בבתי הספר הממשלתיים היה צריך להתנהל בסומלית. בשנת 1972 הוטל על עובדי הממשלה ללמוד, לקרוא ולכתוב בסומלית תוך שישה חודשים. הסיבה לכך הייתה כדי להקטין את השסע ההולך וגדל בין אלו שדיברו בשפות הקולוניאלית האיטלקית או האנגלית לבין אלו שלא עשו זאת, כיוון שרבים מהתפקידים הבכירים בממשלה הקודמת ניתנו לאנשים דוברי איטלקית או אנגלית. בנוסף, ביקש בארה גם לחסל את חשיבותה של מערכת הקלאנים הסומלית (קבוצה של אנשים שקשורים בקשר משפחתי לאותו אב או איחוד של כמה משפחות בעלות אותו ראש שבט) בתוך ממשלת סומליה והחברה האזרחית.

השאלה הראשונה הבלתי נמנעת שסומלים שאלו זה את זה כשנפגשו הייתה: "מה השבט שלך?" אבל כאשר שאלה זו החלה להיתפס כמהלך נגד התהוות המדינה המודרנית הסומלית, התושבים החלו לשאול: " מה השבט שלך לשעבר?", בארה אסר על שאלה זו ועל מגוון רחב של פעילויות אחרות המסווגת כ-"שיטות". כאשר משתפי פעולה דיווחו על קבלנים (אלה שנחשבו כמפיצי שיטת הקלאן) לממשלה הם בעצם הובילו למעצרים רבים ומאסרים של אנשי הקלאן. ברמה הסימבולית יותר, חזר בארה מספר פעמים על המשפט: "מי אתה יודע הפך למה אתה יודע" ואמרה זו הפכה לחלק משיח רחוב פופולרי בסומליה.

 לאומיות 
בארה דגל בתפיסה של סומליה הגדולה (Soomaaliweyn) המתייחסת למרחבים ומחוזות בקרן אפריקה, שבה מתגוררים הסומלים האתניים אשר מייצגים את ההיסטוריה של סומליה. ב-1976, בארה פיזר את מפלגת המועצה המהפכנית העליונה (SRC) והקים מפלגה לאומית אחת, המפלגה הסוציאליסטית המהפכנית הסומלית (SRSP).

סומליה הגדולה הקיפה הרבה אזורים גדולים בסומליה וגם את אוגדן באתיופיה, והמחוז הצפון מזרחי של קניה ואזורי קרן אפריקה, שם הסומלים מהווים חלק גדול מהאוכלוסייה.

על מנת לבסס את שלטונו האישי ולנסות להשיב לעצמו את אוגדן, הוא פלש לאתיופיה ביולי 1977, ופרצה מלחמת אוגדן מול אתיופיה, שהייתה תחת שלטון קומוניסטי וסוציאל-מרקסיסטי, כהשפעה מנוכחות ברית המועצות ששלטה שם. המלחמה באה לסיומה ב-1978.

 קשרים זרים 
בשל מיקום סומליה, השלטון בה היה חשוב מאוד לברית המועצות ולארצות הברית. בארה החליט לנתק את היחסים עם ברית המועצות בעקבות פריצת הסובייטים לסומליה בסוף שנות ה-70. בעקבות זאת, החליט לבצע ברית עם ארצות הברית. עד 1989 ארצות הברית תמכה רבות בשלטון בארה והזרימה כספים רבים לסיוע כלכלי וצבאי.

בליל 18 באוקטובר השלטון הסומלי וגרמניה המערבית נאלצו לשתף פעולה עקב חטיפת טיסה 181 של לופטהנזה יום לפני כן ב-17 באוקטובר. המטוס אשר המריא מפלמה דה מיורקה והיה צפוי לנחות בפרנקפורט נחטף על ידי חברי החזית העממית לשחרור פלסטין אשר הנחיתו אותו במוגדישו שבסומליה. הטרוריסטים דרשו מהממשלה הגרמנית לשחרר פעילים של סיעת הצבא האדום. בפעולה משותפת של GSG-9 ושל חיילים סומלים התבצעה השתלטות על המטוס ושחרור מוצלח של כל בני הערובה למעט קברניט המטוס שנרצח על ידי הטרוריסטים עוד לפני ההשתלטות.

 תוכניות מקומיות 
במהלך חמש השנים הראשונות הקימה ממשלת בארה מספר חוות קואופרטיביות ומפעלים לייצור המוני כגון טחנות, מתקני עיבוד קני סוכר בג'והר  ואפגואי , ובית עיבוד בשר בקיסמאיו . פרויקט ציבורי נוסף שיזמה הממשלה היה הפסקת חול; החל משנת 1971 ואילך הובילה הממשלה של בארה ארגון נטיעת עצי ענק בקנה מידה ארצי כדי לעצור את התקדמותם של אלפי דונמים של דיונות חול מונחות רוח שאיימו לבלוע עיירות, כבישים ואדמות חקלאיות.

בין 1974 ל-1975 התרחשה באזורים הצפוניים של סומליה בצורת גדולה המכונה "Abaartii Dabadheer" (הבצורת המתמשכת). ברית המועצות, ששמרה אז על יחסים אסטרטגיים עם ממשלתו של בארה, העבירה במטוסים כ-90,000 אנשים מהאזורים ההרוסים של הוביו  ועיינבה . הוקמו עבורם יישובים קטנים הידועים בשם "Danwadaagaha" (התנחלויות קולקטיביות) באזורים ג'ובה התחתונה  וג'ובה האמצעית . המשפחות שהתיישבו שם עברו הכשרה לעיסוק בחקלאות ובדַיִג. זה היה שונה מאורח החיים המסורתי שלהם של רעיית בעלי חיים.

תוכניות אחרות של יישוב מחדש הוכנסו גם כחלק מהמאמץ של בארה להקטין את הסולידריות של אנשים לשבטים שלהם על ידי פיזור הנוודים והרחקתם מאדמות שבשליטת הקלאנים.

 כלכלה 
כדי לקדם ולפתח את הכלכלה, בארה השיק מספר תוכניות פיתוח. הוא יצר משקים חקלאיים ושיתופים בדיג והקים מפעלי עיבוד מזון. עם זאת, החוב החיצוני של סומליה גדל יותר מאשר רווחי הייצוא, וזאת בעקבות מלחמת אוגדן של שנות 1978–1979, שבה היו הוצאות רבות לצבא.

בארה לא היה יכול לפנות לברית המועצות כדי לקבל סיוע כלכלי, אז הוא פנה למדינות הערביות מפיקות הנפט – כווית, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות וקטר – וגם לבנק העולמי. המשבר הכלכלי אילץ את סומליה לפחת את המטבע המקומי ולעודד הפרטה.

יתר על כן, רשתות התחבורה והתקשורת שלה היו מינימליות. עם זאת, בנוסף לבעלי חיים ותוצרת חקלאית, אשר היוו את עיקר הייצוא של סומליה, במדינה היו מספר סקטורים לא מפותחים. בסופו של דבר הוא לא הצליח לשפר את הכלכלה של סומליה אשר התדרדרה במהרה בשנים 1989–1990, וכתוצאה מכך ירד מצרך הסחורות ברחבי המדינה.

 התנגשות הרכב 
בחודש מאי 1986, בעקבות מזג אוויר סוער, המכונית שבה נמצא בארה התנגשה בגבו של אוטובוס. בארה נפצע קשה בעקבות פציעות ראש ושברים מרובים ואושפז בבית החולים לתקופה של חודש. סגן הנשיא של סומליה, מוחמד עלי סמטאר , שימש כראש ממשלה במשך מספר חודשים כדי לפצות על היעדרותו של בארה.

ב-1986, בעקבות התאונה, וגילו המופלג, עלו השערות לגבי אפשרויות אחרות לשלטון מבארה – חתנו, אחמד סולימאן עבדייל (Ahmed Suleiman Abdille) אשר שימש בזמנו כשר הפנים וסגן הנשיא סמאטר.

 התעללות ופגיעה בזכויות אדם 
חלק מזמנו של בארה בשלטון התאפיין בשלטון דיקטטורי מדכא כולל רדיפות, כליאה ועינויים של מתנגדים פוליטיים ומתנגדי המשטר אשר באו לידי ביטוי ביתר שאת במהלך רצח העם של בני איסאק בצפון סומליה. תוכנית הפיתוח של האו"ם קבעה כי "למשטר של 21 שנים בראשות סיאד בארה היה אחד הרשומות הגרועות ביותר של זכויות אדם באפריקה. בינואר 1990 פרסמה ועדת המעקב של אפריקה (סניף של ארגון: Human Rights Watch) דו"ח שכותרתו: "סומליה – ממשלה במלחמה עם אנשים משלה" הכולל 268 עמודים. הדו"ח מדגיש את ההפרות הנרחבות של זכויות אדם בסיסיות באזורים הצפוניים של סומליה, הוא כולל עדויות על ההרג והסכסוך בצפון סומליה על ידי פליטים חדשים ממדינות שונות ברחבי העולם. הדו"ח תיאר התעללות שיטתית בזכויות אדם נגד שבט  השולט בצפון. בדו"ח נוסף הנקרא "טרור בחסות המדינה", מתואר כי הן האוכלוסייה העירונית והן הנוודים החיים באזורים כפריים היו נתונים לרציחות, מעצרים שרירותיים, מעצרים בתנאים קשים, עינויים, אונס, ואילוצים משברים על חופש התנועה וביטוי בדפוס של הפחדה פסיכולוגית. הדו"ח מעריך כי בשנים 1988–1989 בין 50,000–60,000 בני אדם הוצאו להורג והוכו בעודם קשורים בתנוחה מעוותת, עברו זעזועים חשמליים, אונס של אסירות ועוד.

בספטמבר 1970 הציגה הממשלה את חוק השירות הלאומי, מה שנתן ל-NSS (שירות הביטחון הלאומי של סומליה) את הכוח לעצור ולהחזיק ללא הגבלת זמן את מי שמביע התנגדות לממשלה מבלי לעמוד לדין. בנוסף לזה, החוק נותן ל-NSS את הכוח לעצור אנשים ללא צו חשוד של השירות הלאומי. בנוסף לזה ניתן לראות בסעיף הראשון בחוק האומר: "פעולות נגד עצמאותה, אחדותה או ביטחונה של המדינה" ויכולת לתת עונש מוות לכל מי שהורשע בסעיפים אלה.

משנת 1970 ואילך בארה התמודד עם פופולריות הולכת ומתמעטת והתנגדות מקומית מוגברת. בתגובה, יחידת הכומתות האדומות (Duub Cas) והיחידה הצבאית הקרויה "חלוצי הניצחון" , ביצעו טרור שיטתי נגד מג'רטין , הַוִוייֶה  ונגד הקלאנים של איסאק. הכומתות האדומות באופן שיטתי ריסקו מאגרי מים כדי לשלול מים מהקלאנים ומעדריהם. יותר מ-2,000 אנשים מהקלאנים של בני מג'רטין מתו מצמא וכ-5,000 אנשים מאיסאק נהרגו על ידי הממשלה. חברי "חלוצי הניצחון" אנסו נשים רבות מהקלאנים ויותר מ-300,000 חברי איסאק נמלטו לאתיופיה.

בערך באמצע העשור של 1980 תנועות התנגדות נוספות שנתמכו על ידי הממשל הדתי של הקומוניסטים באתיופיה צצו ברחבי המדינה. בארה הגיב בענישה כלפי מי שנתפסו כגורמים מקומיים שתומכים בגרילה, במיוחד באזורים הצפוניים של המדינה. ב-1988, בראשות הגנרל מוחמד סעיד חירסי מורגן  חתנו של בארה, הופצצו ערים והביאו למותם של 50,000 אנשים בצפון.

 המרד 
במישור הממשלתי המקומי, סיאד בארה פיזר את כל הגופים שנבחרו בעקבות ההפיכה הצבאית ודרש שכל המועמדים לבחירה יאושרו על ידי הממשלה המרכזית.

בשנת 1979 פורסמה חוקה אשר אישרה את בתי המשפט לביטחון לאומי שהוצגו על ידי בארה. הוא מינה רק קציני צבא לבית המשפט העליון, ובכך הכפיף את הרשות השופטת לרשות המבצעת.

בעקבות זאת ובעקבות המלחמה באוגדן, הייתה עלייה של כמה תנועות אופוזיציה פנימיות מאורגנות של מתנגדים שפעלו להפיל את משטרו של בארה ולהדיח אותו מתפקידו. על מנת להתמודד איתם, בארה נקט בצעדים מדכאים, צעדים שהיו כרוכים בהפרת זכויות אדם רבות; הממשל שלו החל לעצור פקידים ממשלתיים וצבאיים בחשד להשתתפותם עם התנועות המתנגדות, הוציא אנשים להורג והשתמש באלימות כלפי העם.

הממשלה הפכה לטוטליטרית יותר, וחשיבותה האסטרטגית של סומליה – הממוקמת בין מפרץ עדן ובסמוך למזרח התיכון שנחשבו ליעדים אסטרטגיים חשובים מאוד מבחינת מעצמות רבות במהלך המלחמה הקרה, במיוחד ברית המועצות וארצות הברית, וזאת בגלל מצרי המים ונתיבי הסחר והנפט שנמצאים באזור – פחתה בעיני חלק מהמעצמות בגלל אי היציבות הפנימית ששררה באותה תקופה. הדברים האלה הובילו בסופו של דבר לפרוץ מלחמת אזרחים בשנת 1991, דבר שהוביל להפלת משטרו של בארה והתפוררות הצבא הסומלי הלאומי.

 גלות ומוות 
לאחר בריחתו בינואר 1991, בארה ניסה פעמיים לכבוש מחדש את מוגדישו, אך נכשל לנוכח כוחו הצבאי של הגנרל מוחמד פארח איידיד . במאי 1991 בארה יצא לגלות.

בהתחלה הוא החליט לעבור לקניה, אך היו לכך מתנגדים רבים מצד האופוזיציה בשל תמיכתו בממשלה הקנייתית. בעקבות זאת, החליט לגלות לניגריה.

בארה נפטר ב-2 בינואר 1995 מהתקף לב. הוא נקבר בסומליה.

קישורים חיצוניים



 הערות שוליים 

קטגוריה:נשיאי סומליה
קטגוריה:גנרלים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הכוכב של יוגוסלביה
קטגוריה:ילידי 1919
קטגוריה:נפטרים ב-1995