אבני בית קוליס

מרקוליס (או אבני בית קוליס) היא עבודת אלילים שמוזכרת בספרות חז"ל פעמים רבות, כפולחן מוכר ונפוץ בבבל ובארץ ישראל.

ישנן השערות שונות בנוגע לזיהויו, מאחר שלא ידוע ממקורות אחרים על קיומו, כמו כן אין ממצאים ארכאולוגים התומכים בקיומו.

בחז"ל
מרקוליס נזכר בדברי התנאים והאמוראים פעמים רבות (מעל 30 אזכורים), ונראה שהוא הפולחן האלילי המדובר ביותר בחז"ל, סביב דמותו של מרקוליס נרקמו פתגמים, ומעשים.

לפי הנאמר בתלמוד המרקוליס הוא מבנה של שלוש אבנים המונחות כך ששתים מן הצדדים ואחת על גביהן לפי מקור אחד מקום המרקוליס היה מגודר, כמו כן מדובר באבנים גדולות שהיה אפשר לעשות בהן שימוש משני.

על פי תיאורי התנאים מדובר בעבודה זרה שהייתה בצידי הדרכים.

הפולחן המרכזי של המרקוליס היה על ידי זריקת אבנים לעברו, כך נאמר , אולם במקומות אחרים נזכר גם פולחן מנחה (הנחת אוכל וכסף), והשתחוויה.

חז"ל אף פירשו את הנאמר בתורה  - "לא תקימו לכם, אלו מרקוליס".

בתלמוד נזכר אף הביטוי "זורק אבן למרקוליס" הבא לציין מי שפועל לרעה אף על פי שכוונתו הייתה לטובה, מקורו בפסיקת התלמוד שאף המתכוון לזרוק אבן לעבר המרקוליס כדי לבזותו עובר על איסור עבודה זרה, בתלמוד נדרש על הפסוק במשלי  - "כל השונה לתלמיד שאינו הגון, כזורק אבן למרקוליס".

לדעת רבנו תם המובאת בתוספות, שמה המקורי של עבודה זרה זו היה "קילוס" - מלשון שבח, אולם חז"ל שיבשו את שמה במכוון ל"קוליס", מלשון לעג וקלס. המילה "מר" משמעותה בארמית לעיתים: חילוף, ולפי זה משמעות המילה מרקוליס היא: ההפך מקילוס הוא קוליס.

בדומה לזה מפרש הרשב"ץ כי השם המקורי היה "קוליס", כלשון חז"ל במקומות רבים "אבני בית קוליס", וחז"ל הוסיפו את המילה מר לשמה לתאר את החילוף כאמור.

זיהוי
ממוזער|דולמן של מרקוליס בשמורת גמלא
ממוזער|טקס סקילת השטן באסלאם, שריד פולחן המרקוליס לדעת הרמב"ם
בפנתאון היווני-רומאי המוכר לנו לא ידוע על אל בשם מרקוליס. רבים מזהים את "מרקוליס" המוזכר בחז"ל עם האל מרקוריוס הרומי, שפסליו היו מוצבים בדרכים, וחז"ל שיבשו את שמו במכוון כדי לבזותו. ישנן כמה עדויות במקורות יווניים על ערימות אבנים כאתרי פולחן להרמס, וכן על זריקת אבנים כחלק מהפולחן. עם זאת, תיאורים אלה אינם תמיד תואמים בפרטיהם לתיאורים של חז"ל. בנוסף, במקורות היווניים פולחן זה שולי ולא נפוץ כפי שמשתקף מספרות חז"ל. יש הסבורים שחז"ל דברו על הבסיס שעליו מונח המרקוריוס, ולא על הצלם בעצמו, וכן שלא היו בקיאים בעבודתו ולכן תיארו אותו באופן שונה מהמציאות.

לדעת הרב פרופ' שאול ליברמן, המרקוליס הוא שם כולל שנתנו חז"ל לכלל האלילים שהיו בתקופתם.

בנוסף יש הקושרים בין המרקוליס לדולמנים שהיו פזורים בשדות ובדרכים, זיהוי זה מתקבל יותר עם תיאורי חז"ל בדבר מספר האבנים וגודל האבן העליונה, כמו כן דולמנים רבים נמצאו מכוסים באבנים, דבר המוכיח לדבריהם על פולחן זריקת האבנים המופיע בספרות חז"ל. הקושי בזיהוי זה הוא כי לא ידוע על שימוש בדולמנים בתקופת המשנה והתלמוד.

הרמב"ם בתשובה (תמ"ח) מתייחס לחלק ממקורות האסלאם וסבור שהמרקוליס היא אלילות ערבית קדם איסלאמית מוכרת, לדבריו טקס סקילת השטן  באסלאם מקורו בפולחן המרקוליס. הרב יהושע ענבל סבור שזיהוי זה סביר בהתחשב בכך שלתרבות הערבית האלילית לא היו אלילים משלה, והיו מייחסים קדושה לכל מבנה קדום, וכשראו את הדולמנים היו מניחים אבנים עליהם כדי לעובדם או כדי לכסותם (לכסות את השטן).

בהלכה
 במסכת סנהדרין נאמר שהזורק אבן למרקוליס אפילו שהתכוון לבזותה עובר איסור.
 עוד נפסק שם, שגם המסיר אבן שנזרקה למרקוליס עובר משום עבודה זרה, מפני שמפנה מקום לזורקים הבאים.
 נחלקו החכמים בדבר האבנים שליד המרקוליס, אם גם להם מעמד הלכתי זהה.
 לצורך שימוש משני באבני מרקוליס יש לבטל את איסור העבודה זרה שבהם דווקא על ידי גוי, בתלמוד ירושלמי מובא מעשה ברבי שמעון ברבי (בנו הצעיר של רבי יהודה הנשיא) שהיה לו בשדהו מרקוליס וביקש בעורמה משומר השדה הנכרי שיסקל את האבנים מפני שמחר יעברו בשדה אנשי ממשל, לאחר שהזיז את האבנים השתמש בהם ר' שמעון לצרכו. בתלמוד שיבחו מעשה זה.

ראו גם
 מרקוריוס
 זורק אבן למרקוליס

לקריאה נוספת
 עידית פינטל גינסברג, "הזורק אבן למרקוליס: הסמלת האחר בהקשר תרבותי יהודי". ספר זיכרון לגרשם שלום מחקרי ירושלים במחשבת ישראל. עמודים 455–468 באתר JSTOR.
יצחק חמיטובסקי, חידת המרקוליס, באתר פורטל הדף היומי.

קישורים חיצוניים


הערות שוליים

קטגוריה:ניבים וביטויים חז"ליים
קטגוריה:עבודת אלילים