אלפרד פיליפסון

אלפרד פיליפסון (1 בינואר 1864, בון - 28 במרץ 1953 בבון) היה גאוגרף גרמני.

הוא היה בנו הצעיר של הרב הרפורמי והעיתונאי לודוויג פיליפסון ואשתו השנייה מתילדה. אחיו היה ההיסטוריון מרטין פיליפסון.

 קורות חיים מדעיים 
ממוזער|תחריט של העיר בוקרשט סביב 1900, מתוך ספרו של פילפסון על אירופה
פיליפסון למד גאוגרפיה, גאולוגיה, מינרלוגיה וכלכלה בבון ולייפציג. בשנת 1886 הוענק לו תואר הדוקטורט על ידי פון ריכטהופן  באוניברסיטת לייפציג. עבודת הדוקטורט עסקה בגאומורפולוגיה של אגני הניקוז. בשנת 1887 יצא פיליפסון למסע הראשון לאיי יוון והמשיך במסעות המחקר גם לאורך העשור האחרון של המאה ה-19. הוא סייר בצפון יוון (1893), קונסטנטינופול, האיים האגאיים (1896) ורוסיה (1897). בין מסעותיו סיכם את ממצאיו בשורה ארוכה של ספרים. חלקם עוסקים בגאומורפולוגיה של אזורי המחקר, אחרים נכתבו בגישת הגאוגרפיה הרגיונלית כמו הספר על אזור הים התיכון והספר על אירופה.

מחקריו של פיליפסון הושפעו כולם מהדטרמיניזם במדעי הטבע של סוף המאה-19. למרות זאת הוא קישר את הגאומורפולוגיה עם התכונות האנושיות וההתפתחות ההיסטורית של האזור הנחקר. בגישתו רצה לתאר ולהסביר את תופעות הנוף הנראות לעין דרך הבנת ארגונם והיחסים הדדיים שביניהם. תפיסתו האנתרופוגאוגרפית הושפעה מתקופתו – הוא תיאר את תושבי האזורים שחקר ואת תרבותם מנקודת המבט של האדם האירופאי העליון.

 הכרה מדעית ויהדותו של פילפסון 
ממוזער|מפת תפרושת העמים בבלקן, נעשתה על ידי פיליפסון, 1897
כיהודי, פיליפסון נפגע בתהליך קידומו באקדמיה. לאחר סיום הדוקטורט, נדד בין אוניברסיטאות גרמניות חדשות שנפתחו בדרום המדינה ונדחה על ידן. בחוות הדעת על דחייתו השתמשו תמיד ״בסיבות מדעיות״. גם בעיר הולדתו - בון, הוא נדחה בפעם הראשונה. כשהגיש מועמדותו פעם נוספת, בהתערבות אנשי מקצוע מתחומי הגאולוגיה והאנתרופולוגיה שהכירו את חשיבות מחקריו השתנה גורלו. כך, בשנת 1891, פיליפסון קיבל באוניברסיטת בון, את כרטיס הכניסה לעולם האקדמי ואת המינוי כפרופסור זוטר. בשנת 1904, פיליפסון זכה בהכרה האקדמית מלאה, אחרי שפרסם שורה של ספרים ומחקרים. הכרה זו, הוא לא קיבל בגרמניה, אלא באוניברסיטת ברן בשווייץ. המינוי בשווייץ, פתח לו מחדש את הדלתות לאוניברסיטאות בגרמניה – ובשנת 1911 חזר והתיישב בבון .

באוניברסיטת בון מאמציו של פיליפסון היו לפתח את הגאוגרפיה כענף חשוב מבחינה מדעית. באמצעות הרחבה שיטתית של הספרייה, אוסף המפות וחדרי סמינרים. פיליפסון יצר בבון את אחד המוסדות הגאוגרפיים המודרניים ביותר בגרמניה שלפני מלחמת העולם השנייה. ממוזער|מפת אזור הפלופונס, יוון, 1890 - מיפוי של פילפסוןההכרה בגדולתו המדעית הביאה לו תוארי כבוד. כבר בשנת 1915, קיבל מהמלך הפרוסי תואר של יועץ. בשנים 25–1921 היה היו״ר של ״האגודה הגאוגרפית הגרמנית״, ויו״ר הוועדה לגאוגרפיה ב״איגוד המדעים בגרמניה״. הוא התמנה גם כיו״ר הוועדה הגרמנית לרפורמה בלימודי הגאוגרפיה בבתי הספר התיכוניים. עוד קודם לכן, בשנת 1912, קיבל תוארי כבוד מאוניברסיטת אתונה וגם מ״החברה הארכאולוגית היוונית״.

מיד לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, בשנת 1933, פיליפסון קיבל מדליית זהב מטעם "החברה למדעי כדור הארץ של ברלין", ע"ש מורהו פון ריכטהופן. נתינת אות הכבוד הגבוה לפיליפסון, גרמה למחאה של גאוגרפים גרמניים לאומניים שביקשו לשלול ממנו את התואר והמדליה בטענה כי הוענקה ליהודי.

 תקופת מלחמת העולם השנייה 
בשנת 1933, נאסר על פיליפסון להורות באוניברסיטה, וכן נאסר עליו לפרסם ספרים ומאמרים בגרמניה, אבל הותר לו לפרסמם בחו״ל. הוא יצא באותה העת לארצות אחרות - יוון, שווייץ ויוגוסלביה. שם קיבל תוארי כבוד נוספים על תרומתו לחקר ארצות אלה. ב-1938 נשלל ממנו הדרכון ופיליפסון קיבל תעודת זהות חדשה עם התיוג "יהודי". כן נשללה ממנו גם הזכות להשתמש בספריות מדעיות ברחבי גרמניה (באותה העת פיליפסון כבר היה בן 75 שנה).

בשנת 1941, פיליפסון גורש מביתו, ואז כתב לבן דודו שחי בארה״ב, שיפנה לחבריו מקרב הגאוגרפים בארצות הברית, וכן ל"אגודה הגאוגרפית האמריקאית"  על מנת שיסייעו לו לקבל מקלט מדיני. המאמץ בארצות הברית לא נשא פרי. באותה שנה היו עוד פניות בינלאומיות נוספות לגרמניה בעניין הצלת פיליפסון. נראה שהצלתו הגיעה ממקום אחר – מגאוגרף עיתונאי וחוקר ארצות שוודי נודע בשם סוון הדין. סוון הדין, למד גאומורפולוגיה עם פיליפסון בלייפציג (שנות השמונים של המאה ה-19) אצל פון ריכטהופן, והפך למומחה למרכז אסיה. הוא שמר על קשר מדעי עם פיליפסון במהלך השנים.

סוון הדין היה פרו-נאצי מוצהר עוד בשנות העשרים, לפני שהיטלר עלה לשלטון. אהדתו לנאצים, קשורה לתפיסת עולמו הפוליטית שראתה "במרחב המחיה" זכות לאומית של הגרמנים וצידד בהרחבת הרייך על ידי סיפוח וכיבוש של שטחים באירופה. כמו כן דחף את סוון הדין הפחד מהשתלטות הקומוניסטים הסובייטים על שוודיה. להדין היו קשרים ישירים עם הצמרת הנאצית, כולל עם היטלר וגבלס. כל השנים, סוון הדין נתן להם תמיכה וגיבוי בכתיבתו הפובליציסטית והמדעית.
ממוזער|כריכת הספר הביוגרפי שכתב פיליפסון במחנה הריכוז טרזיינשטט|טקסט=
בתחילת ינואר 1942, פנה סוון הדין לשר הפנים הגרמני בבקשה למנוע את גירושו של פיליפסון. המכתב הועבר לאייכמן, שענה למשרד הפנים כי ״אי אפשר להיענות לבקשה להשאיר את פיליפסון בבון, כי על פי תוכנית הפתרון הסופי של בעיית היהודים, יש כוונה לרכז את היהודים תושבי גרמניה מעל גיל 65 בגטו של זקנים״.

עם זאת כנראה הדין הצליח בקשריו להביא לכך שפיליפסון ובני משפחתו, לא יוגלו ״למזרח להתיישבות מחדש״, אלא ישלח למחנה הריכוז טרזיינשטט (יוני 1942). פיליפסון קיבל במחנה הריכוז גם את הזכות לכתוב את זכרונותיו, שמשתרעים על פני כאלף עמודים בכתב ידו.

פיליפסון ובני משפחתו שוחררו מטרזיינשטט במאי 1945, כשהוא בגיל 81.

 השנים האחרונות בבון 
לאחר השחרור אלפרד פיליפסון חזר לפעילות מדעית חלקית ודאג להוציא את הכתבים שלא פורסמו. בנובמבר 1945 קיבל רישיון הוראה מחודש באוניברסיטת בון, ושנה לאחר מכן זכה למדליית כבוד מאוניברסיטת ברלין.

אלפרד פיליפסון מת ב-28 במרץ 1953 בגיל 89 שנים, גם אשתו מרגרטה פיליפסון נפטרה באותה שנה. בתו דורה פיליפסון לא הצליחה להתאושש מהנזק לבריאותה מזמן הגירוש למחנה הריכוז. היא עסקה בקירוב לבבות בין יהודים ונוצרים בקהילה היהודית בבון, ובעמותה לקידום נשים היהודיות. דורה נפטרה ב-1980.

מאז 6 בפברואר 2006, אולם ההרצאות של המכון הגאוגרפי של אוניברסיטת בון נושא את שמו של אלפרד פיליפסון.(גר')

קישורים חיצוניים



 הערות שוליים 

קטגוריה:גאוגרפים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:ניצולי השואה: גרמניה
קטגוריה:גאומורפולוגיה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1864
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1953