טיפול בחמצן

טיפול בחמצן הידוע גם בשם חמצן משלים, הוא השימוש בחמצן כטיפול רפואי. טיפולים אלה יכולים להיות מיועדים למחלות המתאפיינות באחוז נמוך של חמצן בדם, הרעלת פחמן חד-חמצני, כאבי ראש. מטרת הטיפול היא שמירה על כמות מספיקת של חמצן ברקמות הגוף.. טיפול בחמצן לטווח ארוך יכול להיות יעיל לאנשים עם אחוז חמצן נמוך, כגון אנשים שסובלים ממחלת ריאות חסימתית כרונית או סיסטיק פיברוזיס. החמצן ניתן במספר דרכים: באמצעות צינורית האף, באמצעות מסיכת פנים ובתוך חדר היפרברי.

 רוויה בחמצן 
חמצן נדרש למטבוליזם התא הטבעי. ריכוז גבוה מהריכוז התקין עלול לגרום להרעלת חמצן שעלול להוביל לנזק לריאה או לגרום לכשל נשימתי. ריכוזי חמצן גבוהים אף מגדילים את הסיכון לשריפות, במיוחד בזמן עישון, וללא לחות ועלולים לייבש את האף.

האוויר בדרך כלל מורכב מ-21% חמצן ואילו טיפול בחמצן יכול להעלות את אחוז החלקי של החמצן באוויר עד ל-100%.

רמת הרוויה בחמצן המומלצת בטיפול תלויה במצב המטופל. במרבית המקרים מומלצת רוויה של 94-96%. למטופלים בסיכון של חשיפה לדו־תחמוצת-הפחמן מומלצת רוויה של 88-92%, ולמקרים של חשיפה לחד-תחמוצת-הפחמן או דום לב מומלצת רוויה גבוהה ככל האפשר.

השימוש בחמצן ברפואה החל להיות נפוץ סביב 1917. טיפול בחמצן נמצא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, מהתרופות היעילות ביותר והבטוחות ביותר במערכת הבריאות. חמצן ביתי יכול להיות מסופק על ידי מכלי חמצן או מכשיר מחולל חמצן. טיפול בחמצן הוא אחד הטיפולים הנפוצים ביותר שניתנים בבתי חולים במדינות המפותחות.
 שימושים רפואיים 
החמצן משמש לטיפול רפואי הן במקרים של מחלה כרונית והן במקרים של מחלה חריפה. ניתן להשתמש בחמצן במתאר בית החולים, במתאר טיפולי טרום אשפוזי, או במסגרת טיפול ביתי.

 תנאים כרוניים 
שימוש נפוץ בחמצן נעשה אצל חולים עם מחלת ריאות חסימתית כרונית (COPD), ברונכיטיס כרונית או אמפיזמה. אלו מכלול מחלות הנגרמות בעקבות עישון ממושך. חולים אלו עשויים להזדקק לטיפול בחמצן לאורך כל שעות היום, או רק בעת החמרה זמנית של מצבם. ההתוויה למתן חמצן אצל חולים הסובלים מ-COPD היא לחץ חלקי של חמצן בעורק, המבוטא במבחן PaO2 ברמות של 55 מילימטר כספית או פחות, או רוויון חמצן בעורק של 88% אחוז או פחות. מתן חמצן לחולים אלו הוכח כמאריך את תוחלת החיים.

טיפול בחמצן לעיתים קרובות מומלץ לאנשים עם קוצר נשימה, אצל חולי לב או חולים שסובלים מאי-ספיקה נשימתית וסרטן מתקדם, גם אם הם בעלי רמת חמצן תקינה בדם. רמת החמצן בדם 

המומלצת צריכה להיות בין 94-98%.  בניסוי שנערך בשנת 2010 על 239 נבדקים נמצא כי אין הבדל משמעותי בהפחתת קוצר נשימה באמצעות טיפול בחמצן לעומת אוויר.

 תנאים חריפים 
החמצן נמצא בשימוש נרחב ברפואה דחופה, בבתי-החולים, בשירותים רפואיים דחופים או במתן עזרה ראשונה מתקדמת.

בסביבת בית-החולים, זרם חמצן גבוה משמש למקרי חירום של החייאה, טראומה גדולה, אנפילקסיס, דימום גדול, הלם, פרכוס או היפותרמיה. ומשמש גם לטיפול בנפגעים שפציעה או מחלה גרמה לרמות חמצן נמוכות. במקרים אלה זרימת החמצן צריכה להיות מתונה כדי להשיג רמות רוויה של חמצן, בהתאם לרמת החמצן בדם שנמצאה לאחר בדיקה ראשונית. שימוש מופרז בחמצן אצל חולים חריפים מגביר את הסיכון למוות. המלצות העיתון הבריטי לרפואה  משנת 2018 מדגישות שיש להפסיק טיפול בחמצן במקרה של אחוז רוויה גבוה מ-96% ואין צורך בטיפול בחמצן אם אחוז הרוויה הוא מעל 90%, למעט מקרים של הרעלת פחמן חד-חמצני, כאבי ראש מקבצי, התקפים של מחלת אנמיה חרמשית ובמקרים של חזה-אוויר. בשימוש אישי, חמצן בריכוז גבוה יעיל לטיפול התקפים של כאבי ראש מקבציים.

אנשים שמקבלים טיפול בחמצן בעקבות ריכוז חמצן נמוך בדם בעקבות מחלה חריפה או אשפוז, אינם צריכים לחדש את המרשם לטיפול בחמצן באופן קבוע. הם רשאים להמשיך את טיפולם ללא הערכה חדשה על ידי הרופא המטפל. אצל אדם שהתאושש מן המחלה שהובילה לטיפול בחמצן, טיפול נוסף יהיה מיותר ויהווה בזבוז של משאבים.

 תופעות לוואי 
ממוזער|חדר לחץ חמצן לטיפול היפרבארי
פרוטוקולים רבים של רפואת חירום מצביעים על כך שלא ניתן למנוע טיפול חמצן מחולה, אם כי פרוטוקולים ייחודיים מצביעים על כך שיש צורך במשנה זהירות, למקרים של מצבים בהם טיפול בחמצן בעל השפעה שלילית על מצבו של המטופל.

מומלץ לא לטפל בחמצן בחולה הסובל הרעלת פאראקואת,

 אלא אם הם סובלים מצוקה נשימתית חמורה או עצירה נשימתית, משום שמתן חמצן עלול להגביר את הרעילות, אם כי הרעלת פאראקואת נדירה. קיים דיווח על 200 מקרי מוות שהתרחשו ברחבי העולם מ-1958 עד 1978. טיפול בחמצן אינו מומלץ לחולים שסבלו מפיברוזיס ריאתי או מנזק ריאות אחר הנובע מטיפול בבליומיסין  המיועד לטיפול בסרטן.

מתן רמות גבוהות של חמצן לתינוקות גורמת לעיוורון כתוצאה מהתפתחות יתר של כלי דם חדשים בעין ולהפרעת ראייה. תופעה זו נקראת רטינופתיה של פגות (ROP). לחמצן יש השפעות הקשורות בהיצרות כלי הדם והפחתת היקפי מחזור הדם.

לפי חוק הנרי, כאשר חמצן נוסף ניתן לחולה, הוא מתמוסס בפלסמה. החמצן המומס בפלזמה תומך בנוירונים, ומפחית דלקות ובצקת מוחית  לאחר שבץ. החל מ-1990 רפואה היפרברית שימשה בטיפולים של שבץ על בסיס כלל עולמי. רק במקרים נדירים, היו התקפים למטופלי רפואה היפרברית. התקפים כאלה הם בדרך כלל תוצאה של רעילות חמצן. תת-סוכר בדם עשוי להיות גורם תורם, אך גורם זה ניתן לביטול או הפחתה על ידי ניטור קפדני של תזונת המטופל לפני הטיפול בחמצן.

עזרה ראשונה של חמצן שימשה כטיפול חירום לפציעות צלילה במשך שנים רבות. הטיפול מבוסס על תהליך של רקומפרסיה  בחדר היפרבארי כאשר החולה נושם 100% חמצן. זהו תהליך בסיסי המקובל בבתי-החולים ובצבא. ההצלחה של טיפול הרקומפרסיה תלויה במתן העזרה הראשונה תוך ארבע שעות מעת העלייה של הצוללן לשטח. מחקרים מצביעים על כך שמתן חמצן בלבד במקרים של חולי דקומפרסיה אינו הטיפול היעיל ביותר וכי טיפול משולב של הליום-חמצן המכונה  יכול להיות חלופה מועדפת על פני מתן חמצן בלבד.

 מחלת ריאות חסימתית כרונית 
הטיפול צריך להיות מיושם בחולים עם מחלת ריאות חסימתית כרונית, כגון אמפיזמה, במיוחד אלה שאוגרים פחמן דו-חמצני בגוף (מסווג כסוג II של כישלון נשימתי). חולים אלה עלולים לצבור פחמן דו-חמצני ועל ידי כך להוריד את ה-pH של הפלזמה, כאשר אם מסופק חמצן משלים על, מנת להעלות את % הרוויה. תופעה זו עלולה לסכן את חיי המטופל. במקרים הקשים ביותר, עלולות להינתן רמות גבוהות של חמצן בחולים עם אמפיזמה חמורה וכתוצאה מזה פחמן דו-חמצני גבוה עשוי להפחית את קצב הנשימה עד לכשל הנשימה, עם עליה נצפית בתמותה בהשוואה לאלו שקיבלו טיפול חמצן מדורג עם זאת, הסיכון של אובדן הנעה נשימתית בעל משקל קטן יחסית מול הסיכונים הנובעים מאי נתינת חמצן במצב חירום. מחקר שנערך ב-2010 הראה כי טיפול חמצן מבוקר על ידי טיטרציה, הוא פחות מסוכן לחולי COPD וחולים אחרים שאינם COPD. חולים אלה עשויים להפיק תועלת רבה יותר מטיפול חמצן מנותר.

 סיכון אש 
ריכוז של בלוני חמצן מעודדים בעירה מהירה. החמצן עצמו אינו דליק, אבל תוספת של חמצן מרוכז למקור אש מגבירה מאוד את עוצמת הבעירה, ויכולה לעודד שרפה של חומרים שהם יחסית אינרטיים בתנאים רגילים, (כגון מתכות), סיכוני אש ופיצוץ אפשריים כאשר חומרים מחמצנים נמצאים בכפיפה אחת עם חומרי דלק. עם זאת, על מנת שאירוע אש יתרחש, יש צורך באירוע הצתה, כגון חום או ניצוץ. דוגמה ידועה של שרפה אקראית מואצת בחמצן טהור התרחשה בחללית אפולו 1 בינואר 1967 במהלך בדיקה קרקעית. כתוצאה מכך נהרגו כל שלושת האסטרונאוטים. בתאונה דומה נהרג בה הקוסמונאוט הסובייטי ולנטין בונדרנקו  בשנת 1961.

חמצן מרוכז יאפשר לבעירה להתקיים במהירות ובעוצמה. צינורות פלדה וכלי אחסון המשמשים לאחסון והעברת חמצן גזי וחמצן נוזלי יפעלו כדלק; ולכן עיצוב וייצור מערכות אלה דורשים הכשרה מיוחדת כדי להבטיח שמקורות ההצתה ממוזערים. חמצן מרוכז מאוד בסביבה בלחץ גבוה יכול להצית פחמימנים באופן ספונטני, כגון שמן מכונות וגריז, וכתוצאה מכך יתהוו אש או פיצוץ. החום הנגרם כתוצאה מלחץ מהיר משמש כמקור ההצתה. מסיבה זו, כלי אחסון, רגולטורים, צנרת וכל ציוד אחר בשימוש לאחסון חמצן מרוכז מאוד, חייב להיות "נקי חמצן" לפני השימוש, כדי להבטיח היעדר דלק פוטנציאלי. דבר זה אינו חל רק על חמצן טהור. גם מכל עם ריכוז גבוה באופן משמעותי מריכוז החמצן באטמוספירה (כ-21%) נושא סיכון פוטנציאלי.

בתי-חולים בעלי סמכות שיפוטית, פועלים לפי מדיניות "ללא עישון", התומכת בשמירה על מקורות הצתה של צנרת חמצן רפואי. מקורות הצתה של חמצן אפשריים כוללים נרות, ארומתרפיה, ציוד רפואי, בישול, וונדליזם מכוון. עישון של סיגרים וסיגריות. מדיניות זו אינה מבטלת לחלוטין את הסיכון לפגיעה במערכות חמצן ניידות, במיוחד בהיעדר ציות להנחיות.

 רפואה אלטרנטיבית 
כמה מתרגלי רפואה אלטרנטיבית קידמו "טיפול בחמצן" כתרופה למחלות רבות: איידס, מחלת אלצהיימר וסרטן. הנוהל עשוי לכלול הזרקה של מי-חמצן, דם עשיר בחמצן, או מתן חמצן בלחץ דרך פי הטבעת, הנרתיק או כל פתח אחר בגוף. על פי האגודה האמריקאית לסרטן, "ראיות מדעיות זמינות אינן תומכות בטענות כי הנחת חמצן - שחרור כימיקלים בגוף האדם יעיל בטיפול בסרטן ", וחלק מהטיפולים האלה עלולים להיות מסוכנים.

ממוזער|בלוני גז המכילים חמצן לשימוש בבית. כאשר הצינור מחובר לצינור הרגולטור ולאחר מכן למסכה שמתאמת לאף ולפה של המטופל.ממוזער|רכז חמצן ביתי

 אחסון ומקורות 
חמצן יכול להיות מופרד באמצעות מספר שיטות, למשל באמצעות תגובה כימית או זיקוק חלקי, ולאחר מכן אפשר להשתמש בו מיד או לאחסן אותו לשימוש עתידי.

 הסוגים העיקריים של מקורות לטיפול בחמצן 
 אחסון נוזלי 
חמצן נוזלי מאוחסן במכלים מקוררים עד דרישתו, ולאחר מכן מותר להרתיח בטמפרטורה של -182.96 °C כדי לשחרר את החמצן כגז. שיטה זו בעלת שימוש נרחב בבתי-החולים בשל דרישות השימוש הגבוהות.

 גז דחוס 
אחסון גז החמצן דחוס במכל גז מספק אחסון נוח, ללא דרישת קירור, כפי שנדרש באחסון נוזלי. גלילים גדולים של חמצן מכילים 6,500 ליטר (230 מ"ק) ויכולים להחזיק מעמד יומיים בערך בקצב זרימה של 2 ליטר לדקה. מכל קטן מסוג M6B מכיל 164 או 170 ליטר (5.8 או 6.0 מ"ק) ומשקלו כ-1.3 ל-1.6 ק"ג . טנקים אלה יכולים להחזיק מעמד 4–6 שעות, כאשר משתמשים בוויסות משמר המנטר את קצב הנשימה של המטופל ושולח איתותים של חמצן. וויסות משמר עלול לא להיות יעיל לחולים שנושמים דרך הפה

 שימוש מיד 
שימוש במחולל חמצן המונע בחשמל או ביחידה המבוססת על תגובה כימית, יכול ליצור חמצן המספיק לשימוש מידי, ויחידות אלו (במיוחד גרסאות המופעלות באמצעות חשמל) נמצאות בשימוש נרחב בטיפול חמצן ביתי וחמצן אישי נייד, עם היתרון של אספקה רציפה המאפשרת ניידות החולה, ללא צורך במשלוחים נוספים של מכלים גדולים.

 מערכות לחמצן 
מכשירים שונים משמשים למתן חמצן. ברוב המקרים, החמצן יעבור תחילה דרך וסת לחץ, לשליטה בלחץ גבוה של חמצן העובר מהגליל או מקור אחר, ללחץ נמוך יותר. לחץ נמוך זה נשלט על ידי מדד לחץ, השולט על זרימה במדד מסוים כגון ליטר לדקה (l/min). טווח מדד הלחץ הטיפוסי עבור חמצן רפואי הוא בין 0 ל-15 ליטר לדקה, ועד 25 ליטר לדקה. מדדי לחץ רבים התלויים על הקיר, מעוצבים באמצעות תכנון צינורות המסוגלים ״לחייג״ לזרימת חמצן המועיל במצבי חירום.

 מינון נמוך של חמצן 
מטופלים רבים דורשים רק עלייה קלה בחמצן באוויר שהם נושמים, במקום חמצן טהור או כמעט טהור. החמצן במקרים אלה עשוי להיות מועבר באמצעות מספר התקנים בהתאם למצב המטופל, בזרימה הנדרשת ובמקרים מסוימים תלוי בהעדפת החולה.

צינורית האף (NC) היא צינור דק עם שני חרירים קטנים הנכנסים לנחיריים של המטופל. הם יכול לספק בנוחות חמצן בשיעורי זרימה נמוכים, 2-6 ליטר לדקה, עם מתן ריכוז של 24-40%.

מסכות פנים, כגון מסכת פנים פשוטה, שמשתמשים בה לעיתים קרובות למתן חמצן בזרימה של בין 5 ל-8 ליטר לדקה, עם ריכוז של חמצן בין 28% ל-50%.

במקרים מסוימים, ניתן להשתמש במסכת נשימה חלקית, אשר מבוססת על מסכה פשוטה, אבל עם תוספת של שקית מאגר, אשר מגבירה את ריכוז החמצן ל-40-70% בקצב של 5–15 ליטר לדקה. מסכות רגילות שואבות את החמצן משקיות המאגר הנלוות, עם שסתומים בכיוון אחד, כך שהאוויר המתנדף יוצא ישירות מתוך המסכה. כאשר הן מצוידות כראוי ובשימוש במדדי זרימה של 8–10 ליטר לדקה ומעלה, הן יכולות לספק קרוב ל-100% חמצן. מסכות מסוג זה מצוינות לשימוש במקרי חירום חריפים .

מערכות אספקת חמצן (DODS) או החייאה של חמצן, מספקות חמצן רק כאשר האדם שואף. במקרה שהאדם חסר נשימה, המטפל לוחץ על כפתור על המסכה להפעלתה. מערכות אלה חוסכות מאוד בחמצן לעומת מסכות זרימה קבועה, אשר שימושי במצבי חירום שבהם יש כמות מוגבלת של חמצן זמין ויש עיכוב בהעברת החולה לטיפול רפואי מקצועי יותר. הם מאוד שימושיים בביצוע החייאה, בכך שהמטפל יכול לספק נשימות הצלה המורכבות מ-100% חמצן בלחיצת כפתור. במקרים אלה יש להקפיד לא לנפח את הריאות של המטופל. מערכות מסוימות משתמשות בשסתומי בטיחות כדי למנוע ניפוח יתר של הראות. מערכות אלו עשויות לא להיות מתאימות לחולים חסרי הכרה או לאנשים במצוקה נשימתית, בגלל המאמץ הנדרש לנשימה מהמערכות האלה.

 מתן חמצן בזרימה גבוהה 
במקרים בהם החולה דורש ריכוז גבוה של עד 100% חמצן, ישנם מספר מכשירים זמינים. הנפוץ ביותר הוא מסכת המאגר, אשר דומה למסכת נשימה חוזרת חלקית למעט העובדה שהיא מצוידת בסדרה של שסתומים חד-כיווניים המונעים מן האוויר נשיפה אל שקית. המערכות מחייבות זרימה מינימלית של 10 ליטר לדקה. חלקיקי נפח שאיפה של חמצן מולקולרי במערכת זו היא 60-80%, בהתאם לזרימת החמצן ותבנית הנשימה. סוג אחר של התקן הוא צינורית האף בזרימה גבוהה המאפשרת זרימה מעבר לזרימת החמצן הנדרשת להינתן דרך צינורית האף, ובכך לספק זרימת חמצן מולקולרי של עד 100, ללא כניסה של אוויר החדר, אפילו עם פה פתוח . מערכת זו מאפשרת לחולה להמשיך לדבר, לאכול ולשתות תוך קבלת הטיפול. בשיטה זה של נתינת החמצן מאפשרת נוחות כללית גבוהה יותר, ושיפור חמצון ושיעורי נשימה מאשר טיפול בחמצן דרך מסכת פנים.

ביישומים בתחומים כגון תעופה, מסכות הדוקות מתאימות נמצאות בשימוש, מסכות אלה משמשות גם ביישומים נוספים, כמו הרדמה, טיפול בהרעלת פחמן חד-חמצני ובטיפולים היפרבריים

 מתן חמצן בלחץ חיובי 
חולים שאינם מסוגלים לנשום בכוחות עצמם צריכים לקבל לחץ חיובי המאפשר העברת החמצן לתוך הריאות כדי שיעבור תהליך של חילוף גזים. מערכות המספקות לחץ חיובי זה שונות במורכבותן ובעלותן, וכוללת מסכת כיס בסיסית אשר איש עזרה ראשונה מאומן יכול להיעזר בה כדי לספק באופן ידני הנשמה מלאכותית עם חמצן משלים הנמסר דרך פתח במסכה.

שירותי חירום רפואיים רבים ואנשי עזרה ראשונה, כמו גם בתי חולים, ישתמשו בשסתום שקוף (BVM), שהוא תיק שקוף המחובר למסכת פנים (או נתיב אוויר פולשני כגון צינור טרכיאלי-דרך קנה הנשימה, או דרכי הנשימה של הגרון, בדרך כלל עם שקית המאגר המצורפת, אשר מופעלת באופן ידני על ידי אנשי מקצוע בתחום הבריאות על מנת לדחוף את החמצן או האוויר לתוך הריאות.

גרסאות אוטומטיות של המערכת BVM, יכולות גם לספק מינון מדוד ומתוזמן של חמצן ישיר למטופל דרך מסכת פנים או נתיב אוויר. מערכות אלו קשורות למכונות ההרדמה המשמשות בפעולות הרדמה כללית, המאפשרת העברת כמות חמצן משתנה, יחד עם גזים אחרים הכוללים אוויר, חמצן דו חנקני והרדמת שאיפה.

 טיפול תרופתי 
חמצן וגזים דחוסים אחרים משמשים בשילוב עם נבולייזר- מערפל, כדי לאפשר אספקת תרופות לדרכי הנשימה העליונות והתחתונות. נבולייזרים משתמשים בגז דחוס כדי להחדיר תרופות נוזליות לתוך תרסיס, עם טיפות בעלות גודל נתון, להנחה בחלק המתאים והרצוי של דרכי הנשימה. קצב זרימת גז דחוס אופייני של 8–10 ליטר לדקה משמש לטיפול בתרופות, מי מלח, מים סטריליים וכו'.

 מסנני נשיפה עבור מסכות חמצן 
למסכות חמצן מסננות יש את היכולת למנוע נשיפה ועל ידי כך פליטה של חלקיקים בעלי פוטנציאל לזיהום המשוחררים לתוך הסביבה. מסכות אלה הם בדרך כלל מעוצבות בסגנון סגור על מנת למזער דליפות ולשלוט בנשימת אוויר החדר באמצעות סדרה של שסתומים בכיוון אחד. סינון הנשיפות נעשה על ידי הנחת מסנן בפתח הנשיפה, או באמצעות מסנן אינטגרלי המהווה חלק מהמסכה עצמה. מסכות אלה הפכו לפופולריות בקהילת הבריאות של טורונטו (קנדה) במהלך משבר ה-SARS 2003. הסארס זוהה כמבוסס על זיהום של מערכת הנשימה ונקבע כי התקני טיפול בחמצן שיגרתים לא נועדו לטפל בחלקיקי נשיפה. חששות החולים ללבוש מסכה כירורגית נמנעים על ידי שימוש בציוד חמצן סטנדרטי. בשנת 2003, מסכת חמצן HiOx80 הותרה למכירה. מסכת HiOx80 היא מסכה בעלת עיצוב סגור המאפשרת למסנן להיות ממוקם על פתח הנשיפה. כמה עיצובים חדשים צמחו בקהילת הבריאות הגלובלית על הבלימה וסינון של חלקיקים זיהומיים פוטנציאליים. עיצובים אחרים כוללים את מסכת החמצן ISO-O2, מסכת החמצן Flo2Max, ומסכת ה-O. השימוש במסכות חמצן המסוגלות לסנן חלקיקי נשיפה הופכים בהדרגה לפרקטיקה מומלצת למיגור מגפות בסמכויות שיפוט רבות.

מסכות חמצן אופייניות מאפשרות למטופל לנשום אוויר בחדר בנוסף לחמצן הטיפולי שלהם, אך מכיוון שמסכות חמצן מסוננות משתמשות בתכנון סגור הממזער או מבטל את מגע המטופל עם היכולת לשאוף אוויר בחדר, נמצא שהריכוז החמצוני שהחולה מקבל גבוה יותר ומתקרב ל-99% באמצעות זרימת חמצן מספיק. מכיוון שכל החלקיקים הנשאפים נמצאים בתוך המסכה, תרופות מונעות גם הם נמנעות מלהשתחרר אל הסביבה הסובבת, תוך הפחתת החשיפה התעסוקתית לצוותי הבריאות ולחולים אחרים .

 כלי טיס 
בארצות הברית, רוב חברות התעופה מגבילות את המכשירים המותרים על המטוס. כתוצאה מכך, הנוסעים מוגבלים במכשירים אשר הם יכולים להשתמש. חברות תעופה מסוימות יספקו מכלים לנוסעים תמורת עמלה. חברות תעופה אחרות מאפשרות לנוסעים לעלות למטוס עם מכשירי ריכוז חמצן שאושרו על ידם לפני הטיסה . עם זאת, הרשימות של התקנים שאושרו משתנה מחברת תעופה לאחרת בגלל כך הנוסעים צריכים לבדוק עם כל חברת תעופה שהם מתכננים לטוס על. נוסעים בדרך כלל אינם רשאים לשאת צילינדרים משלהם. בכל המקרים, הנוסעים צריכים ליידע את חברת התעופה מראש על הציוד שלהם.

ב־13 במאי 2009, משרד התחבורה ו-FAA קבעו מספר נבחר של מכשירי ריכוז חמצן ניידים המאושרים לשימוש על כל טיסות מסחריות. תקנות FAA דורשות ממטוסים גדולים יותר לשאת ד-צילינדרים של חמצן לשימוש במקרה חירום.

ב-2021 נערכה טיוטה לדרישה להתקנת מסכות חמצן בכלי טיס מסחריים בישראל על בסיס התקנה מ 1981. 

 ראו גם 
 הנשמה מלאכותית מכנית
 רפואה היפרברית
 רפואת חירום

 לקריאה נוספת 

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:טיפולים רפואיים
קטגוריה:חמצן
קטגוריה:רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי