פרודיות לפורים

פָּרוֹדְיוֹת לפורים הן פרודיות המיועדות לקריאה בחג הפורים, הנפוצות בגרסאות שונות בקרב היהודים החל מתקופת הראשונים. הפרודיות מחקות את המקרא, התלמוד, התפילה, הסליחות, הקידוש, זמירות השבת ועוד. הנושא העיקרי הוא שתיית יין בפורים, שהורחב ל"איסור" שתיית מים ואף ל"בל יראה" על מים.

החוקר אליעזר סגל טען כי דברי התלמוד "המן מן התורה מניין..." הם פרודיה לחג הפורים, ומצביעים על קיומו של לימוד תורה פארודית כבר בתקופת התלמוד. הפרודיות גררו ביקורת רבנית שהביאה עד לכדי קריאה לשריפת הספרים.

ליל שיכורים

ליל שיכורים הוא פיוט פורימי הנמצא במחזור ויטרי מתחילת המאה ה-13, ונאמר שמחברו הוא מנחם ב"ר אהרן. הפיוט נכתב כמערבית לליל פורים, ומחקה את המערבית "ליל שימורים" הנאמרת בליל חג הפסח. יש שקיבלו את הפיוט כפיוט קודש, ואף למדו ממנו הלכה. לעומת זאת, יש שתמהו איך הוכנס פיוט זה למחזור, ורצו להסיק מכך כי "חלו בו (=במחזור ויטרי) ידי אנשים זדים".

ספר חבקבוק הנביא
בשנת ה'רע"ג (1513) נדפס ספר חבקבוק הנביא, הפרודיה הראשונה בספרות העברית. הספר מכיל שלוש פרודיות שונות:
 חבקבוק הנביא, פרודיה למקרא, נקראת חבקבוק הנביא כחיקוי לנביא חבקוק המקראי. בדף השער נכתב: הספר מתאר בעברית מקראית מלחמה בין "בארי" המייצג את המים, ל"כרמי" המייצג את היין. האלוהים מצווה על הנביא חבקבוק לחזק את כרמי ולצאת למלחמה מול בארי. הפרודיה מסתיימת בהמלכת כרמי על כל העם והכרתת בארי ואנשיו.
 מגילת סתרים: הגרסה הראשונה ל"מסכת פורים". בפרק הראשון עוסקת המסכת בביאור ל"חבקבוק הנביא", ולאחריו בשני פרקים נוספים בדיני שתיית היין בצורה היתולית.
 בסוף שתי הפרודיות הראשונות מופיע קולופון המרמז ככל הנראה על זהות המחבר: . יש שהבינו כי "הנביא הלבי"א" הוא רבי אליהו בחור, אך השערה זו התבררה כטעות מאחר שקיימים כתבי יד של הפרודיה שנכתבו לפני זמנו. רבי אליהו בחור כנראה סידר את הדברים לדפוס, וייתכן שהכניס רמז לשמו בקולופון. חלק מהחוקרים הוכיחו מהמילים "גר-שם" ו"הנביא הלביא" כי המחבר הוא רבי לוי בן גרשום, אך ייתכן כי המילה "גר-שם" רומזת לשמו של המדפיס ולא לשם המחבר. השערה נוספת היא שהמחבר הוא ליאון די בלנטיש ורימז את שמו במילה "לביא" שפירושה אריה - ליאון בלועזית.
 מסכת פורים של רבי קלונימוס בן קלונימוס, המכילה שלושה פרקים. האמוראים הדוברים במסכת קרויים על שם תכונות רעות: רבי קמצן, רבי עצלן, רבי חמסן, רבי שקרן, וכדומה. בסיום המסכת מופיעה הבהרה שנועדה כנראה לענות לביקורות שייראו בפרודיה תופעה פסולה הגורמת לביטול תורה:

בסוף הספר הודפס הפיוט ככלות ייני של רבי שלמה אבן גבירול.

מסכת פורים
מסכת פורים הייתה במהלך הדורות לפרודיה הפורימית הנפוצה ביותר, ובתחילת המאה ה-20 כבר היו לה עשרות גרסאות. אחת הגרסאות הנפוצות היא תלמוד שיכורים שנדפס בוורשה ה'תר"ץ (1930), בה שמות האמוראים הוחלפו בשמות הקשורים בשתיית יין: רב יינא (תחליף לרב ייבא), רב כדא, רב , רב שתיין וכדומה. את המהרש"א מחליף "מהרש"ע". בסוף הספר נדפסה "הגדה לליל שיכורים" כפרודיה להגדה של פסח, וסליחות לפורים.

פרודיות להמן
בחלק מהקהילות נהגו לערוך אשכבה היתולית להמן, כפרודיה לתפילת האשכבה הנהוגה בקהילות אלו על נפטרים. גם למנהג זה ישנה התנגדות בספרי ההלכה, אך רבים התייחסו אליו בחיוב והוא התקבל בהרבה קהילות. בדומה למנהג זה יש המפרסמים מודעות אבל על המן. בנוסף חוברו נוסח כתובה להמן, צוואה של המן ועוד.

הספר "ונהפוך הוא" מאגד את כל הפרודיות לפורים נערך בידי הרב דב גולברגר.

 בעת החדשה 
בעת החדשה פורסמו פרודיות לפורים בנוסח התלמוד וכתבי קודש אחרים שעניינן אינו בחג הפורים עצמו אלא בנושאים שהיו אקטואליים בעת פרסומן, כגון על המהפכה הקומוניסטית ברוסיה, ועל תקופת היובש בארצות הברית. פרודיות אקטואליות כאלו מתפרסמות עד ימינו אלה, כגון על דונלד טראמפ, על הקורונה.

ביקורת רבנית
מראשוני המתנגדים לפרודיות התורניות היה הרב שמואל אבוהב. בשו"ת דבר שמואל כתב הרב אבוהב כי האיסור שנאמר בשולחן ערוך על קריאה במחברות עמנואל, קיים גם לגבי מסכת פורים, ונוסף עליו גם איסור חילול השם. הרב נפתלי כ"ץ ביקש לגזור נידוי על המדפיסים, ושריפה על הספרים. גם החיד"א כתב כי "עוון חמור מאוד לחבר דברי ליצנות מעין דוגמה למשנה ותלמוד... וקל וחומר למי שחיבר כמו מקרא - אוי ואבוי". הרב שלמה קלוגר אסר לקרוא בספריו של יהודה ליב בן-זאב, בין השאר מפני שחיבר סליחות לפורים.

בעקבות הביקורת הקשה היו שניסו לחבר מסכתות פורים נקיות מליצנות וסברו כי עליהן לא יחול האיסור. גם הרב יעקב ישראל קניבסקי חיבר מסכת פורים כשלמד בישיבת נובהרדוק.

ראו גם
 רב פורים
 פורים שפיל

לקריאה נוספת
 אברהם מאיר הברמן, מסכת פורים מהדורותיה ודפוסיה, ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי 1972 ה' תשל"ב, עמודים 136–144. 
 אליעזר סגל, Purim, Parody, and Pipul.
 ישראל דוידזון parody In Jewish, ניו יורק 1907.
 משה שטיינשניידר, purim und parodie, פורסם ב-MGWJ - ה-47, 1903
לקריאה באתר אוצר החכמה..
 יהודה ליב בן-זאב חוקר ויוצר עברי בתקופת ההשכלה, מליצה לפורים (וינה, בלי שנת הדפוס עקב שכרותו של המחבר): קובץ של "תפילות" ו"סליחות" לפורים עם בדיחות הדעת ופרודיות להלכות ולתפילות.
 יוסף ויכלדר, פתשגן הכתב, המבשר תורני גיליון 8, פברואר 2009, אדר ה'תשס"ט. לקריאה באתר אוצר החכמה.
 נחום הלוי ואייזיק בלוי, 'מסכת פורים', 'מסכת חבקבוק', או באבא מעיישעס'?, קולמוס גיליון 84, פברואר 2010, אדר ה'תש"ע. לקריאה באתר אוצר החכמה.
 יצחק יהושע שור, אקדמות מילין לפורים, בית אהרן וישראל צט' 2002 ה'תשס"ב, עמודים קכה - קלב. לקריאה באתר hebrewbooks.
 נתנאל מנצור, השכבה להמן, כתב עת "זכור לאברהם", חולון 2003 ה'תשס"ג, עמודים רצה - שיב.

קישורים חיצוניים









אוסף מקיף של פרודיות לפורים מאת מחברים רבים מכל התקופות




הערות שוליים

קטגוריה:שמחת פורים
קטגוריה:פרודיה
קטגוריה:הומור יהודי