בוהו

בוהו או באו (ביוונית: Βάαυ) היא האלה האם הבוראת, והלילה הראשוני הקדום מהמיתולוגיה הפיניקית, על פי המקורות ההלניסטים. היא מקושרת לתשוקה מינית. בסיפור הבריאה הפיניקי היא מופיעה כאלה קדומה.

 שמותיה של האלה 
האלה מופיעה בסיפורי הבריאה של המיתולוגיה הפיניקית, על פי המקורות ההלניסטים. ומזוהה במחקר בתעתוק לאנגלית כ-Bahu, Bohû, או Baau.

על פי הערכות של מספר חוקרים, שמה נהגה במקור בפיניקית כמו בעברית בשם "בוהו", המתועתק באנגלית ל-Bohû, ובהמשך תורגם ליוונית והופיע כ-Baau.

 סיפור הבריאה הפיניקי 
ממוזער|ההיסטוריון הפיניקי-הלניסטי פילון איש גבל תיעד את האלה בוהו בכתביו. בתמונה, מקדש האובליסקים בגבל, שנבנה בשנים 1200–1600 לפנה"ס, ומהווה דוגמה לאדריכלות פיניקית.
האלה בוהו, האם הבוראת, האם הראשונית מופיעה בסיפור הבריאה הפיניקי, על פי המקור ההלניסטי. האלה מוגדרת גם כלילה הראשוני הקדום, האם של בני התמותה הראשונים. כמו כן, בוהו מקושרת אל מושג הכאוס.
כתביו של ההיסטוריון הפיניקי-רומי פילון איש גבל מציגים את תחילתו של סיפור הבריאה הפיניקי במשפט: "הרוח קוֹלפִּיה (Copias) ואשתו באאו (Baau), [אשר תרגום שמה פירושו "לילה"] הולידו את אֵאון ופרוטוגונוס, האנשים בני התמותה".

סַכֻּניַתֹן (ביוונית "סנכוניאתון"), ההיסטוריון, הסופר והכהן הפיניקי תיעד את האלה בוהו בספריו על המתולוגיה הפיניקית, אשר כללו שמונה כרכים ונקראו "ההיסטוריה הפיניקית" (Φοινικικη ιατοαρια או Φοινικικια). הוא התייחס בהם לתיאור בריאת העולם, האלים והמיתולוגיה. על פי כתביו הוא פעל בתקופה בה סמירמיס הייתה מלכת האשורים, כלומר בסביבות 1200 לפנה"ס. כתביו של סכניתן אבדו, אך נותר התרגום ליוונית של כתביו שנעשה על ידי פילון איש גבל, אשר נולד במאה הראשונה לספירה בגבל בפיניקיה.

 הקשר אל תשוקה ומיניות 
ממוזער|250px|שמאל|כתר זהב פיניקי מהמאה העשירית לפנה"ס המציג אלות עירומות עם כתר או תסרוקת מפוארת, מהווה דוגמה לגישה הפיניקית של כבוד וקדושה המיוחסים לאלוהות הנשית. מוזיאון ווטרס לאומנות.

פרד לוקגרד מעלה השערה שלפיה המילה באאו (Baau) אצל פילון נובעת מהמילים באוגריתית "Ba'u" או "Baġu" שפירושן "תשוקה" וייתכן שהמילה האוגריתית קשורה לשורש השמי בעֿי שפירושו לרצות או לבקש. ובהתייחס לכך, ג'יימס באר , פרופסור לשפות שמיות ולפרשנות כתבי הקודש, מדגיש כי מהצעתו של לוקגארד לגזור מתוך באהו (ba'u) את המשמעות של 'תשוקה' נובע החיבור של האלה אל 'Pothos' המהות האלוהית של כמיהה מינית, ערגה ותשוקה.

אדמיאל קוסמן, פרופסור ללימודי יהדות באוניברסיטת פוטסדאם מתייחס אל ספרו של הרולד ו. אטרידג, פרופסור למדעי הדתות באוניברסיטת ייל על המיתולוגיה הפיניקית, ומציין כי "מוצגת 'סצנת־בראשית' ובה שני האלמנטים הקדומים, הרוח והכאוס, כשהרוח נושבת על פני הכאוס האפֵל. לאחר מכן בא תיאור של רוח זו כאחוזת תאווה־מינית".

מקור מידע נוסף שיש לנו על התרבות הפיניקית הוא אאודמוס מרודוס , פילוסוף והיסטוריון שחי במאה הרביעית לפנה"ס וגם הוא מדגיש את הקשר בין תשוקה ארוטית לבין סיפור הבריאה הפיניקי. הוא מכנה את כל הפיניקיים "צידונים" ומדווח כי על פי אמונתם ראשית העולם החלה משלושה אלמנטים: זמן, תשוקה וערפילים. התשוקה והערפילים התמזגו וכך נוצרו היצורים הראשונים.

 הקשר בין בוהו לביטוי המקראי "תהו ובהו" 
ספר בראשית נפתח בפסוק "בְּרֵאשִׁית בָּרָא אֱלֹהִים אֵת הַשָּׁמַיִם וְאֵת הָאָרֶץ, וְהָאָרֶץ הָיְתָה תֹהוּ וָבֹהוּ וְחֹשֶׁךְ עַל פְּנֵי תְהוֹם — וְרוּחַ אֱלֹהִים מְרַחֶפֶת עַל פְּנֵי הַמָּיִם". קיים דיון רחב בנוגע למשמעות הביטוי תהו ובהו.

חלק מחוקרי המיתוסים הקדומים וחלק מהתאולוגים טוענים שהביטוי המקראי תהו ובהו בבראשית א' 2 מתייחס אל האלה תיאמת במיתולוגיה המסופוטמית והאלה בוהו במיתולוגיה הפיניקית.
התייחסות זאת מופיעה גם באנציקלופדיה בריטניקה.

לדבריהם המילה תהו מיוחסת אל האלה תיאמת - אלת התהום הקדומה המופיעה באפוס אנומה אליש הבבלי, אלת הים הקדומה, האם הקדמונית של האלים.

והמילה בהו מתייחסת אל האלה הפיניקית בוהו או באאו (Baau), האלה של הלילה הראשוני הקדום. האם הבוראת, האם הראשונית המופיעה בסיפור הבריאה הפיניקי.

על פי פירוש זה תהו ובהו הוא תקבולת מוצלבת:

 א ב ב א תֹהוּ וָבֹהוּ וְחֹשֶׁךְ עַל פְּנֵי תְהוֹם

מבין חוקרי המיתולוגיות המתנגדים לדעה זאת אפשר לציין את הבלשן האמריקאי פרופסור ג'ון דינלי פרינס (John Dyneley Prince)
וחוקרים נוספים שטוענים שאין קשר בין האלות תיאמת ובוהו לבין הפסוק בספר בראשית.

החוקרים מציינים שהתרבות המסופוטמית הייתה בין שני נהרות ולא ליד ים, ולכן הגיוני שאת היחס שלה לאל ים היא שאבה מתרבות אחרת, כדוגמת התרבות הכנענית שהייתה לחוף הים התיכון. לכן החוקרים סוברים שהמקור למיתוס 'אנומה אליש' הוא שמי-מערבי אבל חלק ממנו מבוסס על מקורות אכדיים ועל המיתולוגיה השומרית העתיקה שנתגבשה עוד באלף השלישי לפנה"ס - התיאוגניה, סיפור בריאת העולם ובריאת האדם - לקוחים כולם מן המקורות השומריים.

בהתבסס על המחקר של מיתולוגיות קדומות, קיימת אפשרות שהמשפט בבראשית, "וְהָאָרֶץ הָיְתָה תֹהוּ וָבֹהוּ", מביא הדהוד של שתי אלות שנחשבו לאם בוראת קדמונית.

הערות שוליים

קטגוריה:אלים כנעניים