על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי

על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי (בגרמנית: Über Wahrheit und Lüge im außermoralischen Sinne) הוא שמו של מאמר פילוסופי אשר נכתב על ידי הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה. החיבור נכתב בשנת 1873, שנה לאחר הוצאת ספרו הראשון הולדת הטרגדיה, אך פורסם לראשונה רק בשנת 1896 על ידי אחותו, אליזבת פורסטר-ניטשה, לאחר שניטשה איבד את שפיותו.

תרגום לעברית של המאמר נדפס בתוך הספר דיוניסוס ואפולו, בתרגומו ובעריכתו של יעקב גולומב.

סקירה כללית
שמאל|ממוזער|250px|"כשם שאין עלה אחד תואם לזולתו, כך המושג "עלה" נוצר מתוך הפשטה שרירותית של ההבדלים הפרטיים הללו, מתוך שכחת ההבחנות. וכך נוצר הדימוי כאילו בטבע מצוי משהו מחוץ לעלים אלה, שהוא "העלה": איזו דמות ראשיתית שלפיה נארגו, צוינו, הותוו, נצבעו, סולסלו וצוירו כל העלים, וגם זאת ביד גולמנית, כך ששום העתק לא עלה נכון, מהימן ונאמן לדמות הראשיתית."

 חלק ראשון 
המאמר מחולק לשני חלקים. בחלקו הראשון, ניטשה מבקר את השיקולים שהביאו ליצרת מושג ה"אמת" ומושגים בכלל. שיקולים אלה, טוען ניטשה, נבעו מעצם היווצרות השפה:

לפי פול פ. גלן (Paul F. Glenn), ניטשה טוען כי "מושגים הם מטפורות שאינן תואמות את המציאות". למרות שכל המושגים הם מטאפורות שהומצאו על ידי בני אדם (מתוך הסכמה משותפת שנועדה להקל על התקשורת) בני האדם שוכחים את העובדה הזאת לאחר המצאתם, ומאמינים שהם "אמיתיים" ומתאימים למציאות.

 חלק שני 
בחלקו השני של המאמר, ניטשה מבחין בין שני אופני קיום, דרך הנגדה בין הדגם של "איש התבונה" לבין "איש האינטואיציה" (בדומה להבחנתו בהולדת הטרגדיה בין "אפולו" לבין "דיוניסוס" בהתאמה). "איש התבונה", רוצה לשלוט בחיים בפיקחות ובסדר לוגי. לעומתו, "איש האינטואיציה", הופך את החיים לאמנות, בז להפשטה ולסדר. אומנם איש האינטואציה משיג בדרך זו אושר נעלה, אך סבלו גדול יותר, כי הוא לא לומד מן הניסיון. איש התבונה, בדומה לאנשי האסכולה הסטואית, משיג אושר דרך עולם המושגים הבדוי שלו, באופן מתון ומדוד, ללא מעורבות רגשית. ניטשה מסיים את המאמר מבלי להכריע בין שתי האופציות.

 השפעה 
הסופר ומבקר הספרות היהודי-גרמני פריץ מאוטנר היה הראשון שהכיר בחשיבות ביקורת השפה של ניטשה העולה בחיבור זה.Lars Gustafsson: Sprache und Lüge. Drei sprachphilosophische Extremisten: Friedrich Nietzsche, Alexander Bryan Johnson, Fritz Mauthner. Hanser, München u. a. 1980, .
ביקורת השפה של ניטשה בטקסט הטרימה את "המפנה הלשוני" במאה ה-20, והשפיעה במיוחד על תאורטיקנים פוסט-סטרוקטרליסטים, והטרימה לדוגמה את תפיסת ה"שיח" של מישל פוקו.Michael Pfister über Friedrich Nietzsche: Über Wahrheit und Lüge im aussermoralischen Sinne; Die fröhliche Wissenschaft; Zur Genealogie der Moral כמו כן, חיבור זה הוא מן העבודות האחראיות למוניטין של ניטשה כסנדק הפוסטמודרנית.

ריימונד גויס מצא דמיון בין השקפתו של ניטשה על השפה, כפי שבאה לידי ביטוי במאמר זה, לבין הגותו המאוחרת של לודוויג ויטגנשטיין, בשל שלילתם את ההבחנה ההיררכית שבין שימוש "ליטרלי" לבין שימוש "מטאפורי".

כמה סוציולוגים מצאו את החיבור שימושי לחשיבה על אופן השימוש החברתי במטפורות. סוציולוגים של דת מציינים את חשיבות המטאפורה בתפיסות עולם דתיות, ושאי אפשר לחשוב סוציולוגית על דת ללא מטפורה.

ראו גם
אמת (פילוסופיה)

 לקריאה נוספת 
 תרגום לעברית 
 פרידריך ניטשה, "על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי", דיוניסוס ואפולו, תרגום: יעקב גולומב, 1990, עמ' 53–68.

 ספרות משנית 



 קישורים חיצוניים 
 הטקסט המקורי 
 On Truth and Lies in a Nonmoral Sense 
 On Truth and Lie in an Extra-Moral Sense 

הערות שוליים 

קטגוריה:כתבי פרידריך ניטשה
קטגוריה:חיבורים פילוסופיים