שירליין מקריי

שירליין איירין מקריי (באנגלית: Chirlane McCray; נולדה ב-29 בנובמבר 1954) היא פעילה פמיניסטית, סופרת, עורכת, אשת תקשורת, ודמות פוליטית. היא פרסמה שירה ועבדה בפוליטיקה ככותבת נאומים. היא נשואה לראש עיריית ניו יורק לשעבר ביל דה בלאזיו. מקריי הייתה אחת החברות המייסדות של ארגון הפמיניזם השחור ההיסטורי, קולקטיב נהר קומבהי.

 תחילת דרכה 
מקריי נולדה בספרינגפילד, מסצ'וסטס. אמה, קתרין קלריסה איילין (לבית אדוארדס), היה פועלת במפעל אלקטרוניקה, ואביה, רוברט הופר מקריי, היה פקיד אפסנאות בבסיס צבאי. היא ממוצא ברבדי וסנט לוסיאני, וגילתה שמקור שם משפחתה של סבתה, קוואשי, הוא מגאנה.

כשהייתה בת עשר, משפחתה עברה ללונגמדו שבמסצ'וסטס, והייתה למשפחה השחורה השנייה בכל האזור. משפחות לבנות בשכונה הפיצו עצומות בדרישה שיעזבו.

בתיכון מקריי הייתה למשך זמן מה השחורה היחידה בבית הספר. היא מייחסת לניסיון המוקדם הזה עם גזענות ובריונות חלק מהסיבה שהיא התחילה לכתוב, והשתמשה בשירה שלה כפורקן לכעס. היא גם כתבה טור בעיתון בית הספר, שבו היא גינתה חברים למחזור בשל גזענות שהפגינו.

מקריי נרשמה ללימודי תואר ראשון בוולסלי קולג' בשנת 1972. בזמן לימודיה שם, היא חוותה התעוררות פוליטית: היא הזדהתה כלסבית, אמצה אידאולוגיה של פמיניזם שחור, והצטרפה קולקטיב נהר קומבהי, ארגון רדיקלי, לסבי ופמיניסטי שחור אשר הוציא את "הצהרת קולקטיב נהר קומבהי", לפיו אין אפשרות להשיג צדק כל עוד הצדק הזה הוא לא עבור כולם, וכדי שהוא יהיה עבור כולם, חובה להכיר בכל מגוון הדיכויים הקיימים בחברה. הקולקטיב היה במהותו הצטלבותי, שנים קודם לטביעת המונח עצמו, ונולד מתוך הצורך של נשים שחורות, ובמיוחד הלסביות ביניהן, לקבל הכרה שהתנועה הפמיניסטית נוטה לעסוק בענייני נשים לבנות, והתנועה השחורה נוטה לעסוק בענייני גברים שחורים, ושניהם עוסקים בענייני אנשים הטרונורמטיבים. שם מצאה מקריי השראה לפיתוח כתיבת השירה והפרוזה שלה.

 קריירה 
לאחר שסיימה את לימודיה בוולסלי, מקריי עברה לניו יורק כדי לעבוד במגזין הנשים Redbook. בזמן עבודתה שם, ייסדה ארגון בשם נשים שחורות בהוצאה לאור. היא פרסמה מאמר במגזין השחור Essence ב-1979 תחת הכותרת "אני לסבית". ב-Essence אחר כך תיארו את המאמר כ"פורץ דרך", בטענה כי מדובר ב "אולי הפעם הראשונה שאישה שחורה הומוסקסואלית דיברה בפתיחות כה גדולה על המיניות שלה במגזין שחור". מטרת המאמר הייתה "להפריך את המיתוס כי אין הומוסקסואלים שחורים". חלק משירתה כלול באנתולוגיית הפמיניזם השחור החלוצי Home Girls: A Black Feminist Anthology.

ב-1991, מקריי נכנסה לעולם הפוליטיקה. היא עבדה בתור כותבת נאומים עבור ראש העיר דאז של ניו יורק, דייוויד דינקינס. במהלך ממשל קלינטון, היא עבדה במרכז העיתונות הזרה בניו יורק כמומחית יחסי ציבור. היא גם עבדה ככותבת נאומים עבור מבקר המדינה של ניו יורק קרל מקול ועבור מבקר העיר ניו יורק ביל תומפסון.
ממוזער|מקריי עם בן זוגה, ביל דה בלאזיו, וילדיהם
בשנת 2004, עברה מקריי לעבוד במגזר הפרטי. היא עבדה במשך חמש שנים במרכז הרפואי מיימונידיס בניו יורק. היא גם עבדה עבור סיטיגרופ במחלקת יחסי הציבור במשך שישה חודשים לפני שהחליט ש"אין תיאום". במהלך הקמפיין של בעלה לתפקיד ראש העיר של ניו יורק בבחירות של 2013, היא ערכה את הנאומים שלו ועזרה לו ראיון מועמדים לתפקידי צוות.

כאשר דה בלאזיו היה לראש העיר, הוא את שירותיה של הפובליציסטית רייצ'ל נורדלינגר כדי לשמש כראשת הסגל של מקריי, בתפקידה בתור האישה הראשונה של ניו יורק. נורדלינגר התפטרה מאוחר יותר בעקבות סדרת מחלוקות שעלו סביב ההתנהגות שלה ושל אנשים קרובים לה.

בחודש השני שלו בתפקיד, דה בלאזיו מינה את מקריי כיו"ר (בהתנדבות) של קרן ראש העיר לקידום העיר ניו יורק. מאז, הקרן מתמקדת בנושאים כמו בריאות הנפש, הגירה, ופרויקטים למען נוער בשוק העבודה.

בנובמבר 2015, מקריי הובילה את ההשקה של ThriveNYC, תוכנית לשיקום שירותי בריאות הנפש וההתמכרות בעיר, כשהיא מקדמת שינו מהמודל המסורתי יותר המגיב לבעיות, ואשר גורם ללחץ על משאבי המשטרה, בתי כלא, בתי חולים, בתי ספר ועוד, כדי למודל שילובי של בריאות הציבור, גישה הממוקדת על מודעות וזיהוי מוקדם.

מקריי ממשיכה בפעילותה הפמיניסטית והאקטיביזם החברתי. לדוגמה, בינואר 2018 היא השתתפה בעצרת נגד טראמפ שהנערכה בניו יורק אל מול בית המלון של טראמפ, והיא הייתה אחת הדוברות בכנס הפמיניזם השחור Power Rising באטלנטה במרץ 2018.

 חיים אישיים 
מקריי הייתה ברורה לגבי העדפותיה המיניות כלסבית במשך שנים רבות. ב-1991, כאשר שניהם עבדו בעיריית ניו יורק, פגשה מקריי את ביל דה בלאזיו. הם התחתנו ב-1994 בפרוספקט פארק, בברוקלין. מאז, היא לא עונה על שאלות לגבי מיניותה. היא מעולם לא הכחישה את היותה לסבית, אך כן אמרה שהיא כעת "שונאת תוויות". ב-2012, כאשר נשאלה לגבי אותו המאמר המפורסם שלה מ-1979, היא הגיבה: "בשנות ה-1970, אני הזדהיתי כלסבית וכתבתי על זה. ב-1991, פגשתי את אהבת חיי, והתחתנתי איתו."

למקריי ודה בלאזיו בת ובן, והם חיו בשכונת פארק סלופ, ברוקלין עד 2014 אז הם עברו להתגורר באחוזת גרייסי, המשמש כבית ראש העיר ניו יורק. לפני כניסתה לאחוזת גרייסי, היא פעלה למען ריבוי המקלטים לנשים מוכות בעיר ניו יורק.

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:ספרינגפילד (מסצ'וסטס): אישים
קטגוריה:סופרות אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:סופרים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:סופרים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:סופרות ביסקסואליות אמריקאיות
קטגוריה:פמיניסטיות אמריקאיות
קטגוריה:פמיניסטים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות מכללת ולסלי
קטגוריה:משוררות אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:משוררים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1954
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1954