מחנה הריכוז סרד

מחנה הריכוז סרד (בסלובקית: Pracovný a koncentračný tábor v Seredi; מילולית: "מחנה העבודה והריכוז בסרד") היה מחנה ריכוז אשר נבנה במהלך מלחמת העולם השנייה ברפובליקה הסלובקית הראשונה (סלובקיה של ימינו). בחודש ספטמבר 1941 הוא נפתח כמחנה עבודה עבור יהודי סלובקיה ונוהל על ידי משמר הלינקה. בספטמבר 1944 המקום הפך למחנה ריכוז ונוהל על ידי יחידות של האס אס.

 היסטוריה 
 מחנה העבודה 
צו ממשלתי מספר 198/1941, מיום 9 בספטמבר 1941, הידוע בכינוי "הקודקס היהודי", קבע את מעמדם המשפטי של היהודים בסלובקיה. הצו שלל מן האוכלוסייה היהודית את כל זכויות האדם והאזרח ברפובליקה הסלובקית. על פי הצו, כל היהודים בגילאי 16–60 הצטוו לעבוד על פי הוראות משרד הפנים. בתוך חודש ימים ממועד פרסום הצו הקים משרד הפנים מחנה מעצר ועבודה ליהודים בסרד.

המחנה כלל מספר מפעלים לייצור מוצרי נגרות, צעצועים, בגדים וסחורות אחרות. המחנה אובטח על ידי משמר הלינקה. במהלך הגל הראשון של הגירושים מסלובקיה למחנות עבודה וההשמדה בפולין, המחנה שימש למעצר זמני של המגורשים. במחנה פעל בית חולים יהודי שצוותו הורכב מצוות בית החולים היהודי בברטיסלבה ובית החולים היהודי בניטרה, אשר גורשו למחנה. יהודים שנפטרו במחנה, קודם לספטמבר 1944, נקברו בבית הקברות היהודי בסרד.
ממוזער|קרון משא בו השתמשו כדי לגרש את יהודי סלובקיה
בסך הכל, באביב וקיץ 1942 גורשו ממחנה סרד 4,463 יהודים, בחמישה משלוחי רכבות נפרדים, לצורך ביצוע עבודות כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית בפולין ולהשמדה; רוב המגורשים לא שרדו. שני משלוחי המגורשים האחרונים כללו חולים מבית החולים היהודי שפעל בסרד וכן נכים בגופם ובנפשם ממוסדות רפואיים שונים. לאחר משלוחים אלה השתפרו התנאים במחנה. לאחר פרוץ המרד הסלובקי הועברה השמירה על המחנה לידי המשטרה המקומית, וזו פתחה את השערים ואפשרה ליהודים שנותרו בו להימלט לאחר תחילת המרד. אסירים רבים במחנה השתתפו במרד, אולם חלק מן הנמלטים לא הצליחו להסתתר וחזרו אל המחנה.

 מחנה הריכוז 
בספטמבר 1944, עם השתלטות גרמניה הנאצית על סלובקיה, עבר המחנה לשליטת האס אס תחת פיקודו של פרנץ קנולמאייר (Franz Knollmayer), גרמני אתני יליד ברטיסלבה. קציני וחיילי האס אס החלו לבצע מעשי זוועה נגד האסירים שהיו במקום, כולל עינויים, אונס ורצח. בסוף ספטמבר 1944 הוחלף קנולמאייר על ידי הפושע הנאצי אלויס ברונר, אשר הופקד על ידי אדולף אייכמן על פתרון "השאלה היהודית" בסלובקיה. חילופי הפיקוד במחנה לא היטיבו את מצבם של האסירים במקום.

מחנה סרד הפך למחנה הריכוז הראשי ממנו יצא הגל השני של יהודים שגורשו מסלובקיה. באזור מופרד של המחנה היו כלואים גם אנשי צבא מורדים סלובקים, פרטיזנים, ואנשים שהואשמו בתמיכה במרד. ברונר ארגן 11 רכבות לשילוח האסירים מן המחנה לאושוויץ, זקסנהאוזן, מחנה ראוונסבריק וטרזין. הטרנספורט האחרון יצא מסרד ב-31 במרץ 1945, זמן קצר לפני שחרורו על ידי הצבא האדום.

 מורשת המחנה 
 מוזיאון השואה בסרד 
שטח מחנה העבודה והריכוז הוכרז כאנדרטה תרבותית לאומית של הרפובליקה הסלובקית. זהו מחנה הריכוז היחיד שהשתמר בסלובקיה (המחנות שפעלו בנובקי ובויהנה לא השתמרו). בשנת 2016 נפתח בשטח המחנה מוזיאון השואה של סרד, המכיל תערוכות על התרבות היהודית בסלובקיה, חיי המחנה, והשואה. בשנת 2018 העניקה ממשלת סלובקיה תקציב של 850 אלף אירו להשלמת בניית המוזיאון.

 לקריאה נוספת 
 Ján Hlavinka, Eduard Nižňanský, Pracovný a koncentračný tábor v Seredi 1941-1945. Bratislava: Dokumentačné stredisko holocaustu, 2009. 192 pp. 
Nešťáková, Denisa, (2019) “The Jewish Centre and Labour Camps in Slovakia In Between Collaboration and Resistance” in Papers from the 21st Workshop on the History and Memory of National Socialist Camps and Extermination Sites, eds. Karoline Georg. Verena Meier, and Paula A. Opperman. Berlin: Metropol, 117-145. 

קישורים חיצוניים

 תיאור החיים במחנה סרד, באתר יד ושם
 סרד. יד ושם.
 גדעון רפאל בן מיכאל (עורך), יהדות סלובקיה בשואה. המכון ללימודי השואה ע"ש ח. אייבשיץ.


הערות שוליים

קטגוריה:השואה: מחנות ריכוז
קטגוריה:שואת יהודי סלובקיה