שמואל איצקוביץ'

שמואל איצקוביץ' (30 בנובמבר 1881, כ"ב בחשוון תרמ"ב – 14 בדצמבר 1934), היה מראשוני ומבוני היישוב היהודי בחיפה, מראשוני התעשיינים בארץ ישראל, ממייסדי הטכניון ויו"ר ועד הדר הכרמל. ממנהיגי הציונות הרוסית בראשית המאה ה-20, ציר לקונגרסים ציוניים ויו"ר ציוני הקווקז.

קורות חיים
 פעילות ציונית עד העלייה לארץ ישראל 
שמואל איצקוביץ' נולד בוולקוביסק (פלך גרודנה, האימפריה הרוסית) לאליעזר ליפמן איצקוביץ' ולסושה בת ישראל יונוביץ'. באותה שנה היגר עם הוריו לבאקו, שהייתה מחוץ לתחום המושב, ושאליה עברו אז מספר משפחות יהודיות עשירות מגרודנה. בית הוריו היה מלא בפעילות יהודית וציונית ובו ספג שמואל, הבן הבכור, אווירה יהודית-עברית וציונית ונמשך לרעיון הציוני כבר בנעוריו.

בזמן לימודיו במכון הטכנולוגי בחארקוב היה ממייסדי אגודת הסטודנטים הציונים "קדימה". בעקבות השתתפותו בהפגנה סולק מהמכון וגורש מחארקוב. הוא חזר לבאקו, שם המשיך בפעילותו הציונית ונבחר ליו"ר ציוני הקווקז. ש. איצקוביץ' השתתף כציר מטעמם בקונגרסים הציוניים ה-5, ה-6, וה-7. בקונגרס הציוני השישי (1903) היה בין "ציוני ציון", כפי שנקראה קבוצת ציוני רוסיה שהובילה את ההתנגדות לתוכנית אוגנדה, ובינואר 1904 נבחר למזכיר ועידת "הפראקציה" של המתנגדים שהתכנסה בברלין (יו"ר הוועידה היה חיים ויצמן). את לימודיו המשיך שמואל בפוליטכניון במינכן, שם שימש יו"ר אגודת הסטודנטים הציוניים, והוסמך למהנדס בשנת 1906.

 בארץ ישראל – תקופה ראשונה 1906–1914 
בשנת 1906 נשא לאישה את לאה בת יהודה לב, לאחר שהיא סיימה את לימודי לתואר דוקטור שלה בכימיה באוניברסיטת ז'נבה, ויחד איתה עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה.

יחד עם נחום וילבוש (וילבושביץ), טוביה דוניה ושמואל פבזנר הקים שמואל איצקוביץ' בחיפה בשנת 1908, במסגרת בית החרושת לשמן ולסבון "עתיד" (קודמו של בית החרושת "שמן") את בית החרושת למכונות, ליציקה ולמשאבות. את המימון להקמת המפעל סיפק מבאקו אביו ליפמן איצקוביץ'. שמואל ניהל את בית החרושת ווילבוש היה המנהל הטכני. בית החרושת ייצר משאבות, מכונות חקלאיות, טחנות קמח, מתקני השקיה ומכבשי זיתים, והקים סניף בדמשק.למרות ההפסדים שספג בית החרושת, המשיך שמואל להפעילו, וניהל אותו בתמיכה כספית של אביו , שהמשיך לשלוח לו מדי פעם סכומי כסף כדי שאפשר יהיה להעסיק 70–80 פועלים יהודים.

שמואל איצקוביץ' היה ממייסדי הטכניון ובית הספר הריאלי בחיפה, והשתתף ב-1912 בטקס הנחת אבן הפינה של הטכניון. כן ניהל את חפירת הבאר בחצר הטכניון, באר זו סיפקה אז את צורכי שכונת הדר הכרמל. בוויכוח שהתנהל בשאלה באיזו שפה יש ללמד הן בבית הספר הריאלי והן בטכניון, נמנה עם מצדדי ההוראה בשפה העברית מול הגרמנית והאנגלית.

בשנת 1912 נולדה בחיפה ללאה ולשמואל בתם השנייה עטרה. הבכורה יהודית נולדה בשנת 1909 בברלין, בזמן מסעותיהם באירופה.
ממוזער
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורשו שמואל ולאה ושתי בנותיהם על ידי השלטונות העות'מאניים עקב היותם נתיני מדינת אויב – רוסיה, וחזרו לבאקו, שם הצטרפו למשפחתם.

 באקו - אירופה 1914–1920 
שמואל ניהל את בית הזיקוק לנפט של אביו, ובמקביל המשיך בפעילותו הציונית, באוגוסט 1917, בוועידה הראשונה של ציוני קווקז, נבחר ליו"ר "הוועד הגלילי" של ציוני קווקז, ייצג אותם בוועידה הציונית הכל-רוסית שנערכה בפטרוגרד בדצמבר אותה שנה, והיה בה המרצה מטעם הוועדה לענייני ארץ ישראל. בשנת 1919 נמנה עם החותמים על מזכר ששלחו ציוני קווקאז להנהלה הציונית העולמית בלונדוןובו התלוננו על חוסר מידע ומעש. בשנת 1920 ייצג את ציוני קווקאז בוועידה הציונית העולמית הראשונה לאחר מלחמת העולם השנייה, ועידה שהתקיימה בלונדון. בראשית 1918 ייסד יחד עם דוד מרגלית ביטאון עברי-ציוני בשם: "המבשר הקוקזי", ובגליונו הראשון כתב את המאמר הראשי.

כאשר בשנת 1920 הגיעו הצבא הרוסי והבולשביקים לבאקו, נאסר ליפמן אביו בהיותו "בעל הון", וכל רכושו הוחרם. רעייתו של שמואל, לאה, הצליחה לשחד את מנהל בית הסוהר ולשחרר את חמיה, וכל המשפחה המורחבת החלה בבריחה מאזורי השלטון הבולשביקי. לאחר חצייה של הים השחור בסירה מחוררת, התאספה המשפחה באיסטנבול (קושטא של אז), שם שהתה תקופה מסוימת.

 תקופה שנייה בארץ ישראל 1918–1934 
כבר ב-1918 חידש שמואל את פעילותו בחיפה. משפחתו התאחדה שנית בחיפה כעבור כשנתיים, ותוך כעשור הצליח להביא ארצה את כל משפחתו: את שני אחיו ואת שלוש אחיותיו ומשפחותיהם וכן את הוריו.

כבר ב-1920 החל לתכנן את ביתו באמצעות משרדו של האדריכל מתכנן הטכניון אלכסנדר ברוולד. בית זה כשהוקם שנתיים מאוחר יותר, היה מראשוני הבתים בשכונת הדר הכרמל, והבית השני ברחוב שנקרא אחר כך רחוב הרצל (והוקם בפינת רחוב מנחם).

שמואל חידש בארץ את פעילותו העסקית ובצידה (ואולי ההפך) את פעילותו הציבורית. בין היתר היה חבר בקורטוריונים (כך נקראו אז דירקטוריונים או מועצות מנהלים) של בית הספר הריאלי ושל הטכניון, שימש יו"ר אגודת המהנדסים בחיפה, היה ממייסדי המרכז המסחרי "הישן" בעיר התחתית, ואף שימש יו"ר הוועד שלו, יו"ר ועד בית החלוצות, חבר מועצת הציונים הכלליים ועוד. בינואר 1931 נבחר ליו"ר ועד הדר הכרמל.

באותן שנים, במסגרת פעילותו בארצות המזרח התיכון, תכנן וניהל את הקמת מפעל המים הראשון בעיר כרכ שבעבר הירדן, וזכה על כך להוקרה אישית מהמלך עבדאללה (הראשון).

שמואל חלה בסרטן המוח ונאלץ לפרוש מפעילותו הציבורית והעסקית. נשלח לניתוח בווינה ונפטר שם ב-14 בדצמבר 1934. הוא נקבר בבית העלמין הישן בחיפה, ואת מתחם הקבר שלו ושל רעייתו לאה, שנפטרה שנים רבות אחריו (ב-1970), תכנן משרדו של האדריכל אלכסנדר ברוולד.
ממוזער

 הנצחה 
ממוזער
שמואל איצקוביץ' הונצח בחיפה ברחבה בצומת הרחובות הרצל וארלוזורוב, הקרויה על שמו. במדרגות המובילות מרחוב הרצל לרחוב החלוץ נבנה לזכרו קיר קרמיקה ובו ברזייה. את הציור על הקרמיקה צייר האמן ישראל רובינשטיין מעין הוד. חדר הקריאה בספריה הציבורית בבית פבזנר בחיפה קרוי גם הוא על שמו.

לקריאה נוספת
 'איצקוביץ, שמואל', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 526–527. 

קישורים חיצוניים


הערות שוליים

קטגוריה:פעילים ציונים באזרבייג'ן
קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי החמישי
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי השישי
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי השביעי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין היהודי הישן של חיפה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1881
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1934