אוכרה

אוכרה (וגם אוֹכֶּר או אוקר) (מיוונית ὠχρός, אוֹכְרוֹס, פירוש: "צהבהב") היא פיגמנט אדמת-טיט טבעי, שהיא תערובת של תחמוצת ברזל Fe2O6Si-2 וכמויות משתנות של חימר וחול. צבע האוכרה נע בין צהוב לאדום עד חום, כתלות בריכוז מינרלי הברזל ובדרגות החמצון והמיום שלהם. לווריאציה של אוכרה המכילה כמות גדולה של המטיט יש גוון אדמדם והיא מכונה "אוכרה אדומה". המילה אוכרה משמשת גם לציון חומרי טיט צבעוניים המכילים תחמוצת ברזל, הנוצרים כתוצר לוואי של מיצוי פח ונחושת. באוכרה נעשה שימוש נרחב באזורים שונים בעולם, כבר מהתקופה הפרה-היסטורית. במקומות מסוימים נעשה באוכרה שימוש גם בימינו.

 פיגמנט אדמה 
משפחת צבעי האוכרה היא משפחה של פיגמנטי קרקע הכוללת אוכרה צהובה, אוכרה אדומה, אוכרה סגולה, סיינה (sienna) ואוכרה חומה. המרכיב העיקרי של האוכרה הוא תחמוצת ברזל (Iron(III) oxide-hydroxide). האוכרה מופיעה בטבע בשתי צורות מינרליות עיקריות: גתיט (בעל גוונים צהובים) והמטיט (בעל גוונים אדומים). חימום הגתיט גורם להתנדפות יון ההידרוקסיל וליצירת תחמוצות ברזל המטיטיות אדומות. אופי הצבע והגוון הנוצרים בתהליך זה נקבעים על ידי שני גורמים עיקריים: הטמפרטורה וההרכב המינרלי של חומר היסוד. המעבר מן הגתיט להמטיט מתרחש בטווח טמפרטורות של 280–400 מעלות צלזיוס.

 שימוש היסטורי באומנות ובתרבות 
תחמוצת ברזל היא מהמינרלים הנפוצים ביותר שנמצאו על פני כדור הארץ, ויש עדויות רבות לכך שאוכרה צהובה ואדומה שימשה בזמנים פרהיסטוריים ועתיקים תרבויות רבות ושונות ביבשות שונות. האוכרה נוצלה ככל הנראה למכלול רחב של פעילויות חברתיות וטקסיות, ביניהן ציורי קירות וקברים, מנהגי קבורה, עיטור הגוף וכן למטרות יותר מעשיות כגון עיבוד עורות וכהגנה מפני השמש וחרקים. חלק משימושים אלו מתועדים בתקופות מאוחרות יותר בתרבויות שונות. האוכרה הייתה אחד מחומרי הגלם השכיחים בשימוש האדם. השימוש בה תורם להבנה משוערת של התרבות החומרית והחברתית של האדם הפרה-היסטורי, אורחות חייו וכיצד ניצל את המשאבים שבסביבתו.
ממוזער|ציור קיר: דמות סוס צבועה אוכרה אדומה. מערת לאסקו, צרפת.

 פרה-היסטוריה והיסטוריה מוקדמת 
 אירופה 
כבר לפני כ-300,000 שנה נמצאו עדויות לשימוש בצבעי אדמה. עשרות גושי אוכרה צהובים, חומים, אדומים וסגולים נמצאו באתר הארכאולוגי טרה אמטה , המצוי בניס (דרום צרפת).

הניאנדרטליים שאכלסו את אירופה בראשית תקופת הקרח האחרונה, נהגו לקבור את מתיהם צבועים באוכרה אדומה. באתר “קרו מניון” התגלו עשרות קילוגרמים של אבקת אוכרה וסוגי צבע אחרים.
טקסט=הגבירה האדומה מפבילנד|ממוזער|גפיים תחתונות, חלק משלד של הגבירה האדומה של פאבילנד
גם בוויילס נמצא כי נעשה שימוש באוכרה בקבורה. 'הגבירה האדומה של פאבילנד'  הוא אחד הממצאים המרשימים מאזור הממלכה המאוחדת, המתוארך כבן 30,000 שנים. מדובר בשלד חלקי מהתקופה הפלאוליתית העליונה אשר צבוע באוכרה אדומה ומכאן שמו.

באתרים פלאוליתים ב-Pech Merle בצרפת נמצאו ציורים של בעלי חיים עם פיגמנטים של אוכרה אדומה וצהובה (בני כ 25,000 שנה). במערת אלטמירה שבספרד נמצאו ציורים דומים המתוארכים ל-15,000-16,500 לפנה"ס. במערת לאסקו נמצאו מאות ציורי קיר של בעלי חיים, בעיקר פרסתנים וטורפים, המתוארכים כבני 17,300 שנה. הציורים צוירו על קירות המערה באמצעות אוכרה אדומה, צהובה ושחורה .
ממוזער|שבר קטן של קיר-טיח רומי.

 מדינות הים התיכון 
ממוזער|ציורי קיר בקברו של מלך מצרים טוטאנקאמון, השושלת ה-18
המצרים השתמשו באופן נרחב באוכרה צהובה בציורי קירות וקברים. לרוב נצבעו דמויות הגברים באוכרה אדומה-חומה, ודמויות הנשים באוכרה צהובה או עם פנים מוזהבות. אוכרה אדומה שימשה גם כסומק וכשפתון לנשים ואף בתור תרופה. כמו כן, נתגלו פסים בצבע אוכרה על 'האובליסק הלא גמור'  באזור הצפוני של מחצבת האבן אסואן. פסים אלו ציינו אתרי עבודה.

ביוון העתיקה אוכרה אדומה נקראה 'מילטוס' (μίλτος). כאשר זומנה האספה באתונה, הייתה קבוצה של עבדים ציבוריים מטאטאת את החלל הפתוח של ה'אגורה' שנחשב למקום מקודש, בחבלים טבולים במילטוס. אזרחים אשר הסתובבו באגורה במקום לעבור לאזור האספה, היו מסתכנים בהכתמת בגדיהם בצבע. זה היה מעין קנס על היעדרותם מהאסיפה, כיוון שאם בגדיהם הוכתמו, לא יכלו ללובשם שוב בציבור.

בימי קדם הקלאסיים, האוכרה האדומה הטובה ביותר הגיעה ממושבה יוונית על הים השחור, באזור שבו נמצאת כיום העיר סינופ שבטורקיה. אוכרה זו עברה תהליכי עיבוד קפדניים, ומחירה היה גבוה. היא סומנה בידי חותם מיוחד ונקראה 'סינופ חתומה' (Sealed Sinope). מאוחר יותר, השם הלטיני והאיטלקי סינופיה  ניתן למגוון רחב של פיגמנטים בצבע אדום כהה אשר שימשו כצבעי בסיס להכנת ציורי הפרסקו.

הרומאים השתמשו באוכרה צהובה בציוריהם כדי לייצג זהב וגווני עור, וכצבע רקע. ניתן לראות שימוש נרחב באוכרה הצהובה בציורי הקיר שבפומפיי.
ממוזער|אישה משבט ההימבה מכוסה באוכרה.
ממוזער|הכנת קיר לציור פרסקו, בצבע סינופיה, המאה השלוש עשרה, מוזאון פיזה, איטליה

 אפריקה 
האוכרה האדומה משמשת את אוכלוסיית אפריקה במשך כ-200,000 שנים. הציידים הלקטים שהתגוררו במערת בְּלוֹמבּוֹס לפני 100,000 עד 72,000 שנה, חרטו עיצובים גאומטריים על גבי גושי אוכרה (ראו תמונה). בנוסף הם עיטרו את עצמם במחרוזות של חרוזי צדף צבועים אוכרה וצבעים נוספים. במערה יש עדויות להפקה ואחסון של האוכרה. האוכרה נטחנה בעלי ומכתש ואוחסנה בכלים שהוכנו מקונכיות של קונכיית 'אוזן הים' (אָבּלון)  – הדוגמה הקדומה ביותר המוכרת לשימוש כזה בקונכיות.
עד היום נשות ההימבה בנמיביה משתמשות לעיטור גופן בתערובת של אוכרה ושומן בעלי חיים, כדי להשיג צבע עור אדמדם. את תערובת האוכרה הן מורחות גם על שיערן הקלוע לצמות. גם גברים ונשים משבט המסאי בקניה וטנזניה השתמשו ומשתמשים באוכרה באותו האופן.

 אוסטרליה 
השימוש באוכרה הגיע גם לאוסטרליה העתיקה. ביבשת נמצאו קבורות עם שרידי אוכרה מלפני כ-42,000 שנים. יש המפרשים את השימוש באוכרה כבעל ממד של הבעה אידאולוגיות ושל סימבוליזם בקרב המתיישבים הראשונים ביבשת.
האוסטרלים האבורג'ינים השתמשו באוכרה במשך אלפי שנים. האוכרה שימשה לקישוט גופם, להגנה מפני השמש, למנהגי קבורה, לציורי מערות ושאר יצירות אומנות. כמו כן, הם שימרו עורות של בעלי חיים באמצעותה. באתרי קבורה שנחפרו באזור אגם מונגו במערב ניו סאות' ווילס, נמצאו עצמות צבועות אוכרה אשר תוארכו למועד הגעתו של האדם לאוסטרליה; אחד הממצאים המרשימים מהאתר הוא "אדם-מונגו"  (LM3), שלד צבוע נתזים רבים של אוכרה אשר מתוארך לפחות כבן 32,000 שנה ואולי אף בן 60,000 שנה. פיגמנטים של אוכרה מצויים בשפע ברחבי אוסטרליה, במיוחד במדבר המערבי, בקימברלי ובארנהם לנד, ונמצאו באתרים ארכאולוגיים רבים. במוזיאון הלאומי של אוסטרליה יש אוסף גדול של דגימות של אוכרה מאתרים רבים ברחבי אוסטרליה.

 ניו זילנד 
ממוזער|צביעה של קאנו waka
המאורים בניו זילנד עשו שימוש נרחב באוכרה לצרכים פונקציונליים ומסורתיים. הם ערבבו אוכרה עם שומן כרישים ובתערובת צבעו את בתיהם ואת הוואקה-טאוה , סירות הקאנו ששימשו אותם ללחימה. הצביעה מנעה את ייבוש עץ הסירות והבתים והגנה עליהם. המאורים, בעיקר הנשים, מרחו אוכרה על פניהם להגנה מפני חרקים. מריחת האוכרה על הפנים ועל הגוף התרחשה גם כחלק מטקס קבורה, ככל הנראה באופן סמלי מסורתי. כדי לייצר את אבקת האוכרה, הם כתשו גושי אוכרה מוצקים שמצאו על גבי משטחי אבן שטוחים.

 צפון אמריקה 
השימוש באוכרה קשור קשר הדוק לאנשי הבאוט'וק , העמים הילידיים של צפון אמריקה. הבאוט'וקים צבעו את גופם ואת כל חפציהם באוכרה אדומה: חיצים, קשתות, סירות קאנו ועוד. לרוב, הם ערבבו את האוכרה עם שומן איילים. תערובת זו הקנתה להם הגנה מפני השמש וחרקים. השימוש הנרחב באוכרה הוביל את האירופאים הראשונים שהגיעו ליבשת לכנותם "אינדיאנים אדומים" – אדומי עור. שימוש באוכרה היה נפוץ גם בקרב ה־Maritime Archaic . בחפירות ארכאולוגיות שנעשו ב-Port au Choix  נמצאו קברים של למעלה ממאה פרטים עם עדויות לשימוש באוכרה. גם בקנדה ובארצות הברית נמצאו עדויות לשימוש באוכרה המתוארכות ל-100–400 לפני הספירה. גם שם ניתן לראות שימוש באוכרה לצורכי צביעת הגוף.

 ישראל 
ממוזער|שרידי שלד ממערת אל ואד (קבורה נאטופית). על חלק מהעצמות שהתגלו באתר נמצאו שרידי אוכרה.
ממוזער|גולגולת מכוירת מנחל חימר
ממצאי אוכרה התגלו גם בכמה אתרים ארכאולוגים בארץ. לדוגמה, במערת אל-ואד התגלתה שכבה נאטופית עשירה בכלי צור, כלי כתישה ושרידי אוכרה. כמו כן נמצאו שלוש קבורות אדם, הראשונות שנמצאו בכרמל, וקצה ידית מגל מגולפת בדמות ראש חיה – העדות הראשונה לאמנות פרה-היסטורית במזרח הקרוב. מאסף האוכרה של אל-ואד כולל 49 דוגמאות, מתוכן 37 דוגמאות המטיטיות ו-12 דוגמאות גאתיטיות. שרידי אוכרה נמצאו גם על שישה עליי בזלת.
באתר הנאטופי עינן אשר נמצא בבקעת החולה נמצאו עשרות שלדים, מבני מגורים, חפצי אומנות וכן כלי בזלת וכלי צור, שעל אחדים מהם נתגלו שרידי אוכרה אדומה. מאסף האוכרה של עינן כולל 33 דוגמאות שמתוכן 29 דוגמאות המטיטיות וארבע דוגמאות גיאתיטיות.
במערת היונים והטרסה, הממוקמות על הגבול שבין שפלת החוף של הגליל המערבי לבקעת בית-הכרם, נמצא מאסף אוכרה גדול הכולל 66 דוגמאות, מתוכן 60 דוגמאות המטיטיות ושש דוגמאות גיאתיטיות. בנוסף, במערת היונים נמצאו מספר פריטים עם שרידי אוכרה: שלוש מכתשים מבזלת, 15 עליים (12 מבזלת ושלושה מגיר) ו-11 פריטי צור.
בשלושת האתרים, מערת אל-ואד, מערת עינן ומערת היונים והטרסה נמצא אחוז גבוה של תחמוצת ברזל המטיטיות לעומת אחוז נמוך של תחמוצות ברזל גאתיטיות.
במערת קדומים (קפזה) הנמצאת לרגלי הר הקפיצה, נמצאו קברים של אדם מודרני ובתוכם קרני איל. על העצמות הקבורות נמצאו שרידי אוכרה אדומה.

 רנסאנס 
ברנסאנס חלה התקדמות משמעותית בטכניקות הציור והצביעה. עדיין, מרבית הצבעים שהיו בשימוש היו פיגמנטים מינרליים. פיגמנטי אוכרה צהובים ואדומים היו בשימוש נרחב בציורי לוחות ופרסקאות. הצבעים השתנו מאוד מאזור לאזור, כתלות בהרכב החימר. באזורים מסוימים חימר האוכרה היה עשיר לימוניט ובעל גוון צהבהב ובאחרים עשיר בהמטיט אדמדם. בפוזואולי שליד נאפולי האוכרה הייתה בגוון ורוד סלמון, ואילו הפיגמנט מטוסקנה הכיל מנגן, שהפך אותו לחום אדמדם כהה ששמו 'טרה די סיאנה', או 'אדמת סיאנה'. את צבע האוכרה הפרידו מחול ומהחומרים האורגניים שבקרקע (רקבובית/הומוס) באמצעות ערבוב של התערובת החולית עם מעט מים. החול שקע מטה בעוד החומרים האורגניים צפו בהדרגה. לאחר שנוקו מיתר החומרים, המים הצבועים שנותרו, והכילו את האוכרה, יובשו – והתקבלה אבקת אוכרה. היה צורך לחזור על פעולת ההפרדה מספר פעמים.
ממוזער|צוק עשיר אוכרה. רוסיון, צרפת.

 היסטוריה מודרנית 
תהליך ההפקה התעשייתי להכנת פיגמנט האוכרה פותח על ידי המדען הצרפתי ז'אן אטיין אסטיר  בשנות ה-1780. אסטיר שגדל ברוסיון שבמחוז פרובאנס, הוקסם מצוקי החימר האדום והצהוב שבאזור. הוא המציא תהליך עיבוד שבו ניתן להפיק את פיגמנט האוכרה בכמויות גדולות. תחילה הוצא החומר מאזורי משקעים פתוחים או ממכרות. החמר הגולמי הכיל כ-80% עד 90% חול ו-10% עד 20% אוכרה. אחר כך שטף את החמר כדי להפריד בין גרגרי החול מחלקיקי האוכרה והותיר את המשקעים באגנים גדולים, בכדי לזרז את ההפרדה. לאחר מכן יובשו המים, והאוכרה היבשה נחתכה ללבנים, רוסקה, סוננה, וסווגה לפי צבע ואיכות.
ממוזער|שימוש בצבעי אוכרה על ידי הצייר רמבראנט בפורטרט עצמי
האוכרה באיכות הטובה ביותר הייתה שמורה לשימוש אומנים. אוכרה מרוסיון הייתה יצוא צרפתי חשוב עד אמצע המאה ה-20, והייתה נפוצה באזורים הכפריים של אירופה. בצבעים שהופקו מהאוכרה שיוצאה נעשה שימוש הן בקרב אומנים והן לצביעת בתים. כמו כן, אוכרה שימשה לצורך חיטוי פצעים והיוותה מרכיב חשוב בתעשיית הגומי המוקדמת.

היצוא הצרפתית פסק כאשר השווקים הגדולים קרסו בשל המהפכה הרוסית ומלחמת האזרחים בספרד. כמו כן החלה תחרות בשוק, בשל כניסת פיגמנטים סינתטיים חדשים. המכרות ברוסיון נסגרו, אם כי ייצור פיגמנטֵי אוכרה טבעיים נמשך במכרות בקפריסין ובאתרים אחרים. אומנם השימוש באוכרה אינו נרחב כפי היה בתקופות הקדומות, אך גם כיום נעשה בה שימוש בקרב אוכלוסיות מסוימות כמו אנשי ההימבה ואנשי המסאי שבאפריקה.

 ראו גם 
 מערת לאסקו
 מערת הקפיצה
 אמנות ניאנדרטלית
 אמנות פרהיסטורית
 אמנות מצרים העתיקה
 פיגמנטי צביעה

 לקריאה נוספת 
 זקהיים, אהד, מקורות האוכרה במכלולים הנטופים מאל ואד, עינן והיונים. חיפה: אוניברסיטת חיפה, 1997.

קישורים חיצוניים


 צבעים טבעיים בימי קדם, איתן איילון.
 ציורי מערות בצרפת, דבי הרשמן, מסע אחר.
 ממצאים מאתר בלומבוס

 הערות שוליים 

קטגוריה:מינרלי חרסית
קטגוריה:פיגמנטים
קטגוריה:צבעים