אן וילסון

אן דסטין וילסון (באנגלית: Ann Dustin Wilson; נולדה ב-19 ביוני 1950) היא מוזיקאית אמריקאית, הידוע בעיקר בתור הסולנית וכותבת השירים של להקת הרוק הכבד הארט. וילסון נמנית ברשימת "זמרי הרוק הכבד הטובים של כל הזמנים" של המגזין  Hit Parader משנת 2006. לווילסון טווח קולי "סופרן דרמטי".

 תחילת דרכה 
וילסון נולדה בסן דייגו, קליפורניה. אביה היה רב-סרן במארינס. בשל הקריירה הצבאית של אביה, המשפחה עברה בתדירות גבוהה. הם חיו בסמוך למתקני צבא אמריקאים בפנמה וטאיוואן לפני שהתיישבו בסיאטל, וושינגטון, בשנות ה-1960 המוקדמות. כדי לשמור על תחושה של בית בכל מקום בעולם, המשפחה פנתה למוזיקה. "ביום ראשון היה לנו פנקייק ואופרה," סיפרה אחותה ננסי וילסון. "אבא שלי היה מנצח בסלון. היינו מגבירות את הווליום עד הסוף ועפות על המוזיקה. היה שם הכל, החל ממוזיקה קלאסית, ועד ריי צ'ארלס, ג'ודי גרלנד, פגי לי, בוסה נובה, ומוזיקה אלקטרונית ניסיונית מוקדמת".

ב-1968, וילסון סיימה את לימודי התיכון. היא הייתה נערה ביישנית בשל גמגום שסבלה ממנו, אז היא ביקשה להגשים את עצמה בתחום המוזיקה. בתחילת שנות ה-1970 היא הצטרפה להקה מקומית, White Heart, אשר שינתה את שמה להוקוס פוקוס, ואז ב-1974, להארט.

 קריירה 
ב-1973, אחותה הצעירה ננסי הצטרפה להארט, והלהקה עברה לקנדה. הם הקליטו את האלבום הראשון שלהם Dreamboat Annie בוונקובר ב-1975; הוא יצא בארצות הברית ב-1976, והסינגל "Crazy on You" הגיע למספר 35 על במצעד האמריקאי. ב-1977, יצא האלבום Little Queen, וב-1978,  Dog & Butterfly. ב-1992, וילסון הופיעה ב-EP של אליס בשרשראות, Sap, בו היא שרה בשירים "Brother" ו-"Am I Inside". ב-1993, הזמר ליין סטיילי מאליס אין צ'יינס תרם בשירתו לשיר "Ring Them Bells", קאבר לשירו של בוב דילן שיצא באלבום של הארט Desire Walks On. בנוסף, הבסיסט של אליס אין צ'יינס מייק אינז והגיטריסט סקוט אולסן הופיעו באלבום החי של הארט מ-2003 Alive in Seattle.

האחיות וילסון פתחו בסיאטל אולפן הקלטות, Bad Animals, באמצע שנות ה-1990. הן יצרו להקה מן צד, The Lovemongers, אשר ביצעה ב-1992 את השיר "The Battle of Evermore" בפסקול של סרטו של קמרון קרואו (שהיה אז בעלה של ננסי) Singles, ולאחר מכן הוציאה EP בן ארבעה שירים. אלבום הבכורה של The Lovemongers Whirlygig יצא ב-1997.

וילסון הצטרפה למפיק המוזיקלי אלן פרסונס ב-2001 בסיבוב המחווה למוזיקה של הביטלס, A Walk Down Abbey Road.

ב-2006, וילסון התחילה להקליט את אלבום הסולו הראשון שלה, Hope & Glory, שהופק על ידי בן מינק, ויצא ב-11 בספטמבר 2007. Hope & Glory כולל הופעות אורח של אלטון ג'ון, קיי די לאנג, אליסון קראוס, גרטשן וילסון, שון קולווין, רופוס ויינרייט, ווינונה ג'אד, ודיאנה קרטר. גם אחותה ננסי השתתפה. שלושה סינגלים יצאו מתוך הפרויקט, "Little Problems, Little Lies", "Isolation", ו-"Immigrant Song". באותה שנה, אן וננסי היו על הבמה בסדרה של הופעות בלאס וגאס.

הגרסה של השיר "Immigrant Song" של לד זפלין ב-Hope & Glory, נרשם כמס' 9 בין השירים המנוגנים ביותר בפודקאסט של שנת 2007.

ב-13 ביולי 2015, וילסון הודיעה על סיבוב הופעות סולו, The Ann Wilson Thing, אשר החל ב-21 בספטמבר. היא הוציאה את ה-EP הראשון מהסיבוב, The Ann Wilson Thing! – #1, בפורמט דיגיטלי ב-18 בספטמבר.

בספטמבר 2016, יצא ה-EP השני מתוך סיבוב ההופעות, ווילסון ערכה מיני-סיבוב בפלורידה בתמיכה להוצאת האלבום.

ב-12 באוקטובר 2017, יצא סרטה הראשון של וילסון, 'ann wilson / in focus'. הוא כולל ראיון שנערך בביתה של וילסון על ידי כריס קיין, יחד עם עשרים שירים בהופעות חיות מאותה השנה.

ב-3 באוגוסט 2018 יצא הסינגל “You Don’t Own Me”, הסינגל השני אלבום הסולו האחרון של וילסון, Immortal, אשר יצא ב-14 בספטמבר 2018. האלבום כולל עשר רצועות שהן על תקן מחוות להשפעות המוזיקליות שלה ולחברים שנפטרו, ואשר המוזיקה שלהם ממשיכה לחיות.

 חיים אישיים 
במהלך שנות ה-1970, וילסון הייתה במערכת יחסים עם מייקל פישר, המנהל של הארט, בעוד ננסי הייתה ביחסים עם הגיטריסט המוביל רוג'ר פישר, אחיו הצעיר. ב-1979, היחסים הסתיימו.

וילסון אימצה את בתה מארי ב-1991 ואת בנה דסטין בשנת 1998.

כילדה, וילסון הייתה קורבן לבריונות בשל עודף משקל. היא חשפה את ההיסטוריה האישית שלה בבמהלך העשור של 1970, ובמהלך העשור של 1980 המוקדמות הייתה מרעיבה את עצמה ונוטלת כדורי דיאטה כדי להישאר רזה. אך כשהלהקה עשתה קאמבק באמצע שנות ה-1980, וילסון עלתה באופן משמעותי במשקלה. מחשש שהסולנית של הארט תפגע בתדמית הלהקה, מנהלים מחברת התקליטים התחילו להפעיל עליה לחץ לרזות. בקליפים, השתמשו בזוויות מצלמה ובבגדים שנועדו למזער את ממדיה, ושמו דגש גדול יותר על אחותה ננסי, שהייתה רזה ממנה. וילסון התחילה לסבול מהתקפי חרדה בעקבות המתח הנפשי שהייתה מצויה בו והפרסום השלילי שמסביב למשקלה. היא עברה ניתוח לקיצור הקיבה בינואר 2002 אחרי מה שהיא מכנה "קרב לאורך כל חיי" עם המשקל.

בנובמבר 2009, אן התמוטטה. אחותה ליוותה אותה לרופא, שבישר לה שהיא פיתחה בעיות בכבד כתוצאה משתיית אלכוהול. בעוד שהפסיקה להשתמש בסמים בעת לידתה של בתה, היא הגבירה את השתייה שלה; ננסי, בני המשפחה, וחברי הצוות היו מודאגים מזה זמן מה, ותכננו להתעמת איתה בנושא השתייה, ואפילו דאגו לפסק זמן בלוח ההופעות שלה כדי לאפשר לה טיפול. אך וילסון בסופו של דבר השיגה טיפול בעצמה. באוטוביוגרפיה של הלהקה שיצא ב-2012, וילסון חשפה את מאבקי העבר שלה עם קוקאין ואלכוהוליזם. לדבריה, היא פיכחת מאז 2009.

וילסון נישאה לדין וטר באפריל 2015. השניים יצאו זמן קצר בשנות ה-1980, והציתו מחדש את היחסים כעבור שנים רבות.

 דיסקוגרפיה 

 פרסים והכרה 
 2012: כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד – במשותף עם ננסי
 2013: הוכנסה להיכל התהילה של הרוקנ'רול כחברת הארט

 קישורים חיצוניים 



 האתר של להקת הארט
 שירי אן וילסון

 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:סן דייגו: אישים
קטגוריה:חלילנים אמריקאים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:זמרות-יוצרות אמריקאיות
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:זמרות רוק אמריקאיות
קטגוריה:בוגרי מכללת קורניש לאמנויות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1950
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950