ליליאנה סגרא

ליליאנה סגרא (באיטלקית Liliana Segre; נולדה ב-10 בספטמבר 1930 במילאנו) היא "סנטורית לכל החיים" איטלקייה אשר מונתה על ידי נשיא איטליה סרג'ו מטרלה ב-19 בינואר 2018.

סגרא נולדה במשפחה יהודית בשנת 1930, ובגיל 8, לאחר פרסום פקודות חוקי הגזע ב-1938, גורשה מבית ספרה. בשנת 1943 נעצרה וגורשה למחנה הריכוז אושוויץ יחד עם רבים מבני משפחתה. לאחר 1990 היא החלה לשאת הרצאות בפומבי, ולשתף את הציבור הרחב ובעיקר את הקהל הצעיר אודות חוויות ההשרדות שלה.

 ביוגרפיה 
שמאל|ממוזער|ליליאנה סגרא עם אביה אלברטו
כילידת מילאנו למשפחה יהודית, ליליאנה סגרא התגוררה עם אביה אלברטו, והוריו (סביה) ג'וזף סגרא ואולגה לבית לאובי. אמה, לוסיה פוליג'ינו, נפטרה כאשר לליליאנה טרם מלאה שנה אחת. משפחתה הייתה חילונית. היא הוטבלה לנצרות כדי להתקבל לבית הספר קתולי. ליליאנה למדה על זהותה היהודית רק ב-1938, לאחר שגורשה מבית ספרה בעקבות יישום חוקי הגזע באיטליה.

בעקבות התעצמות רדיפות היהודים באיטליה, אביה של סגרא החביאה בבית חבריו באמצעות מסמכים מזויפים. ב-10 בדצמבר 1943, בגיל שלוש עשרה, ליליאנה סגרא ניסתה להימלט יחד עם אביה ושני בני דודיה לשווייץ, אך ארבעתם נדחו על ידי הרשויות השווייצרית. למחרת, היא נעצרה על ידי פשיסטים בסלווטה די ויג'ו שבנפת וארזה. לאחר שישה ימי שהיה בכלא בווארזה, היא נשלחה לקומו ולבסוף למילאנו, שם הייתה עצורה למשך 40 ימים.

ב-30 בינואר 1944 נשלחה ליליאנה סגרא מרציף 21 של תחנת מילאנו צ'נטראלה אל מחנה הריכוז אושוויץ, אליו הגיעה לאחר שבעה ימי מסע. היא הופרדה מיידית מאביה אלברטו והייתה זו הפעם האחרונה שראתה אותו בחיים. אלברטו סגרא נרצח ב-27 באפריל 1944. ב-18 במאי 1944 נעצרו סביה, ג'וזף ואולגה באינבריג'ו (Inverigo) שבנפת קומו, וגורשו לאחר מספר שבועות למחנה אושוויץ, בו הם נרצחו עם הגעתם ב-30 ביוני.

במהלך הסלקציה שעברה ליליאנה, היא קועקעה עם המספר הסידורי 75190. היא סופחה לעבודת כפייה באיגוד תחמושת המפעל, אשר היה שייך לסימנס, במשך שנה אחת. במהלך שהותה היא עברה שלוש סלקציות נוספות. בסוף ינואר 1945, לאחר פינוי המחנה, היא שרדה את צעדת המוות לכיוון גרמניה.

ליליאנה סגרא שוחררה על ידי הצבא האדום ב-1 במאי 1945 ממחנה הריכוז מלכוב, שהיה מסונף למחנה הריכוז ראוונסבריק, גרמניה. מתוך 776 ילדים איטלקיים שגורשו למחנה הריכוז אושוויץ בגיל 14 או פחות, רק 35 שרדו. ביניהם הייתה ליליאנה.

לאחר השואה, ליליאנה סגרא עברה לגור במארקה בו היא חיה עם סביה מצד אמה, שהיו השורדים היחידים מכל בני משפחתה. ב-1948 פגשה ליליאנה את אלפרדו בליי פאצ'ינו, קתולי אשר שהה במחנות הריכוז הנאציים מכיוון שסירב להצטרף לצבא רפובליקה הסוציאלית האיטלקית לאחר הסכם שביתת הנשק בין איטליה לבעלות הברית ב־1943. הזוג נישא בשנת 1951 ונולדו להם שלושה ילדים.

 עדותה של ניצולה 
ממוזער|אבן נגף על אלברטו סגרא, אבא של ליליאנה.
במשך שנים רבות סגרא שמרה בפרטיות את זיכרונותיה מהזוועות אותם עברה, ולא שיתפה פומבית את חוויות ההשרדות מתקופת השואה. בדומה לרבים מדור השורדים, הדרך בה יכלו להחלים ולהתאושש מהעבר הייתה להתמקד בבניית חיים חדשים ונורמליים במידת האפשר. סגרא אף זוכרת, שלתחושתה לא הייתה אוזנת קשבת שהייתה מוכנה להתמודד עם הזכרונות הקשים אשר נשאה בליבה:

בראשית שנת 1990 החליטה סגרא להפסיק את השתיקה לגבי חוויותיה: היא החלה להופיע בבתי ספר, באסיפות ובכנסים ולספר לאנשים צעירים אודות חייה. היא החליטה לדבר גם בשם מיליוני הנספים והשורדים שאין באפשרותם לדבר. בשנת 1997 היא הייתה בין העדים של הסרט הדוקומנטרי Memoria, שהוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.

בשנת 2004 היא רואיינה לצד גוטי הרשקוביץ באוור וג'וליאנה פיורנטינו טדסקי, על ידי דניאלה פדואן ב"Come una rana d'inverno. Conversazioni con tre donne sopravvissute ad Auschwitz" ("כמו צפרדע בחורף. שיחות עם שלוש נשים ששרדו מאושוויץ"). ב-2005 שוחזר סיפור הישרדותה ביתר פירוט בספר-ראיון על ידי עמנואלה סופרוויזוטה "Sopravvissuta ad Auschwitz. Liliana Segre fra le ultime testimoni della Shoah" ("שרדה באושוויץ - ליליאנה סגרא - מהעדים האחרונים של השואה").

בשנת 2009 היא נכללה בפרויקט " Racconti di chi è sopravvissuto" ("סיפוריהם של אלו אשר שרדו"), מחקר שנערך בין 1995 ו-2008 על ידי מרצ'לו פזטי מטעם המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו של מילאנו, אשר הוביל לאיסוף עדויות של כמעט כל ניצולי השואה ממוצא איטלקי ממחנות הריכוז הנאציים אשר נותרו בחיים. באותה שנה, היא השתתפה בסרטו של מוני עובדיה-הסרט תיעודי "Binario 21" (רציף 21) בבימויה של פליצ'ה קאפה, אשר נוצר בהשראת השיר "Dos lid funem oysgehargetn yidishn folk" ("שיר הרצח של העם היהודי") אשר נכתב על ידי המשורר היהודי ממוצא רוסי יצחק קצנלסון.

ב-27 בנובמבר 2008 העניקה אוניברסיטת טריאסטה לליליאנה סגרא את התואר דוקטור של כבוד בתחום המשפט. ב-15 בדצמבר 2010 אוניברסיטת ורונה העניקה לה תואר דוקטור של כבוד בתחום מדעי החיים.

 סנטורית לכל החיים 
שמאל|ממוזער|הצו שהעניק לליליאנה סגרא את התואר "סנטורית לכל החיים" שנחתם על ידי נשיא הרפובליקה האיטלקית סרג'ו מטרלה
ב-19 בינואר 2018, במלוא 80 שנה לחוקי הגזע האיטלקיים, העניק נשיא איטליה, סרג'ו מטרלה לליליאן סגרא את התואר "סנאטורית לכל החיים", על בסיס הפקודה ה-51 של החוק האיטלקי, בעבור תרומה בעל ערך רב לחברה.

ליליאן סגרא היא האישה הרביעית הנושאת בתפקיד זה, לאחר קאמילה רברה, ריטה לוי-מונטלצ'יני ואלנה קטנאו.

 יצירות 



Siamo Qui Siamo Vivi. Il diario inedito di Alfredo Sarano e la famiglia scampati alla Shoah. a cura di Roberto Mazzoli prefazione di Liliana Segre. (Edizioni San Paolo, Milano 2017). 

 לקריאה נוספת 



קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:יהודיות איטלקיות
קטגוריה:ניצולות השואה: איטליה
קטגוריה:חברי הסנאט של איטליה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:מילאנו: אישים
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1930
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1930