מיסטיקה נאצית

המיסטיקה הנאצית מתייחסת למערכת מורכבת של אמונות אזוטריות, תיאוריות גזעיות ומסורות אוקולטיות שהשפיעו על עיצוב האידאולוגיה של הרייך השלישי.

 מבוא: שורשים אוקולטיים של אידאולוגיה קיצונית 
היסטוריונים מסוימים נטו לראות בקשרים בין נאציזם לאוקולטיזם משחק דמיון או תיאוריות קונספירציה גרידא, מחקר היסטורי מעמיק חושף כי אכן התקיימו קשרים אמיתיים בין תנועות מיסטיות גרמניות-אוסטריות של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 לבין התפתחות האידאולוגיה הנאצית.

התחייה האזוטרית שהתרחשה באוסטריה ובגרמניה בתקופה זו הייתה רבת פנים: היא כללה עניין מחודש בפגאניזם גרמני עתיק, תנועות תיאוסופיות, לאומנות עממית (Völkisch), וניסיונות ליצור סינתזה בין גזענות, מיסטיקה ולאומנות קיצונית. הרעיונות הללו חלחלו בהדרגה לקבוצות לאומניות-גזעניות שהיו קשורות למפלגה הנאצית בראשיתה, והשפיעו במיוחד על ה-SS של היינריך הימלר.

חשוב להבחין בין המיתולוגיה הפופולרית המוגזמת אודות נאציזם ואוקולטיזם - שלעיתים מייחסת לנאצים כוחות על-טבעיים או חיפושים אחר חפצי קסם - לבין העובדות ההיסטוריות המתועדות. ההיסטוריון ניקולס גודריק-קלארק, שספרו "השורשים האוקולטיים של הנאציזם" נחשב ליצירת המופת בנושא, מציין כי בעוד שהרבה ממה שנכתב על הנושא היה "ספרות עשירה במסתורין והצעות, אך דלה בעובדות ובראיות קשיחות", ישנה "ליבה קשה של אמת" בקשר זה.

 אריוסופיה: חכמת הארים 
האריוסופיה (Ariosophy) - מונח שמשמעותו "חכמת הארים" - הייתה תנועה אידאולוגית אזוטרית שהתפתחה באוסטריה ובגרמניה בין השנים 1890–1930. המונח עצמו נטבע על ידי יורג לאנץ פון ליבנפלס ב-1915, אך השימוש המחקרי המודרני במונח מקיף גם את תורת הארמניזם (Armanism) של גוידו פון ליסט ואת כל הזרמים האוקולטיים-גזעניים הקשורים אליהם.

 גוידו פון ליסט: חלוץ המיסטיקה הגרמנית 
גוידו פון ליסט (1848–1919) היה סופר, עיתונאי ומיסטיקן אוסטרי שנחשב לאב המייסד של המיסטיקה הגרמנית המודרנית. ליסט טען כי נטש את האמונה הקתולית של משפחתו כבר בילדותו, והקדיש את עצמו לפולחן האל הגרמני הקדום וואוטן (Wotan). החל משנת 1877 החל בקריירת עיתונאות, וכתב מאמרים על הכפר האוסטרי בעל אופי לאומני ועממי, תוך שהוא מאמין כי מנהגים רבים של האוכלוסייה הכפרית הם שרידים של דת פגאנית קדומה.

נקודת המפנה בחייו הגיעה ב-1902, כאשר לאחר ניתוח קטרקט בשתי עיניו, ליסט טען כי במהלך תקופת העיוורון הזמני שלאחר הניתוח התגלו לו "חוקי היצירה והאבולוציה" והסוד העתיק של הרונות. באפריל 1903 הגיש ליסט כתב יד לאקדמיה הקיסרית למדעים בווינה, שהציע מה שגודריק-קלארק מכנה "פסאודו-מדע מונומנטלי" בנוגע לאמונה הגרמנית העתיקה, כולל פרשנות מיסטית ואוקולטית של האלפבית הרוני.

ליסט האמין כי הנצרות הקתולית מהווה "כיבוש" המשך של השבטים הגרמאניים על ידי האימפריה הרומית, אם כי בצורה דתית, ורדיפה מתמשכת של הדת העתיקה של העמים הגרמאניים והקלטים. הוא טען כי הדת הגרמנית הקדומה והנצרות המקורית היו זהות בעצם, והמיזוג השלו ביניהן הופרע על ידי המרות כפויות תחת "קרל הגדול המדמם - הטבח של הסקסונים". ליסט גם האמין בכוחות הקסומים של הרונות הקדומות. החל מ-1891 ואילך הוא טען כי הרלדיקה מבוססת על מערכת של רונות מקודדות, כך שסמלים הרלדיים מעבירים מורשת סודית בצורה קריפטית.

ב-1908 פרסם ליסט את ספרו המרכזי "סוד הרונות" (Das Geheimnis der Runen), שבו הציג את 18 "הרונות הארמאניות" שלו, המבוססות על הפותארק הצעיר ורונות מהמצאתו שלו. מערכת הרונות הזו הפכה לאבן היסוד של האידאולוגיה שלו והשפיעה רבות על הסמליות הנאצית המאוחרת יותר, כולל השימוש ברונות הזיג (Sig) הכפולות שהפכו לסמל ה-SS.

ב-1908 נוסדה אגודת גוידו פון ליסט, שמומנה במידה רבה על ידי משפחת ואניק העשירה וכללה דמויות בולטות מהמעמד הבינוני והגבוה באוסטריה ובגרמניה. ב-1911 הוקמה מעגל פנימי, מסדר הארמאנן הגבוה (High Armanen Order), מסדר קסום שחקר רעיונות אריוסופיים תוך שימוש בטקסים ובטכניקות אוקולטיות.

 יורג לאנץ פון ליבנפלס: תיאוזואולוגיה וגזענות קיצונית 
יורג לאנץ פון ליבנפלס (1874–1954) היה דמות מרכזית נוספת בתנועה האריוסופית. לאנץ פיתח תיאוריה גזענית קיצונית ששילבה אלמנטים מיסטיים עם אנטישמיות קיצונית. הוא טען כי העם הארי גדל במכוון באמצעות חשמל על ידי אלוהויות בין-כוכביות שנקראו "תיאוזואה" (Theozoa), בעוד שהגזעים האחרים היו תוצאה של הכלאה בין בני אדם לבין אנשי-קוף. לפי ליבנפלס, הכלאה הדרגתית שדדה מהארים את כוחותיהם הקסומים.

לאנץ הקים את המסדר הנאו-טמפלרי, Ordo Novi Templi (ONT), סביב 1907, והפיץ את רעיונותיו דרך כתב העת שלו "אוסטרה" (Ostara), שקיבל את שמו מאלת האביב הגרמנית. כתב העת קידם עליונות ארית ואנטישמיות באמצעות אוקולטיזם ומיסטיקה. בין קוראי הכתב העת היה צעיר בשם אדולף היטלר, שגר בווינה באותה תקופה.

 חברת תולה: גשר אל הנאציזם 
חברת תולה (Thule-Gesellschaft) הייתה ארגון אוקולטי ו-Völkisch גרמני שנוסד במינכן זמן קצר לאחר מלחמת העולם הראשונה, ונקרא על שם ארץ מיתית צפונית באגדה היוונית. החברה ידועה בעיקר כארגון שמימן ויזם את מפלגת הפועלים הגרמנית (DAP), שמאוחר יותר אורגנה מחדש על ידי אדולף היטלר למפלגה הנאציונל-סוציאליסטית הגרמנית של הפועלים (NSDAP או המפלגה הנאצית).

 יסוד החברה ומטרותיה 
חברת תולה הייתה במקור "קבוצת לימוד גרמנית" בראשות ולטר נאוהאוס, חייל פצוע ממלחמת העולם הראשונה שהפך לסטודנט לאמנות, אשר הפך לשומר יוחסין עבור הגרמאננורדן (Germanenorden או "מסדר הטאוטונים"), אגודה סודית שנוסדה ב-1911. ב-1918, נאוהאוס יצר קשר עם רודולף פון זבוטנדורף (או פון זבוטנדורף), אוקולטיסט ואיש עשיר עם תחומי עניין אוקולטיים ומיסטיים נרחבים, שנבחר לאחרונה לראש המחוז הבווארי של הגרמאננורדן ואלוואטר של הגביע הקדוש.

זבוטנדורף היה בונה חופשי ומתרגל סופיזם ואסטרולוגיה, וכן מעריץ של גוידו פון ליסט ולאנץ פון ליבנפלס. משוכנע שהמערכות המיסטיות האיסלאמיות והגרמניות חולקות שורש ארי משותף, הוא נמשך לידע הרוני של פוהל והפך למאסטר של מחוז בווריה של ואלוואטר בסוף 1917. עם האחריות להחייאת מזלו של המחוז, זבוטנדורף הגדיל את החברות ממאה בערך ב-1917 ל-1,500 עד סתיו השנה שלאחר מכן.

המוקד העיקרי של חברת תולה היה לימוד האריוסופיה, בהתייחס לחכמה בנוגע לארים שנוסדה על ידי אוקולטיסטים גוידו פון ליסט ולאנץ פון ליבנפלס. חברת תולה זיהתה את אולטימה תולה כיבשת אבודה עתיקה בצפון הקיצוני, ליד גרינלנד או איסלנד, שנאמרה על ידי מיסטיקנים נאצים כבירת היפרבוריאה העתיקה. החברה משכה כ-1,500 חסידים בבווריה, כולל 250 חסידים במינכן.

 קשרים למפלגה הנאצית 
חסידי חברת תולה היו מעוניינים מאוד בתיאוריה גזעית, ובפרט במאבק ביהודים ובקומוניסטים. רשימת החברים של החברה, לפי ביוגרף היטלר איאן קרשו, "נקראת כמו מי ומי של סימפתיזנטים נאצים מוקדמים ודמויות מובילות במינכן", כולל רודולף הס, אלפרד רוזנברג, הנס פרנק, יוליוס להמן, גוטפריד פדר, דיטריך אקרט וקרל האראר.

ב-1918 רכשה חברת תולה עיתון שבועי מקומי, ה-Münchener Beobachter (משקיף מינכן), ושינתה את שמו ל-Münchener Beobachter und Sportblatt בניסיון לשפר את תפוצתו. ה-Münchener Beobachter הפך מאוחר יותר ל-Völkischer Beobachter, העיתון הנאצי הראשי, שנערך על ידי קרל האראר.

אנטון דרקסלר פיתח קשרים בין חברת תולה וארגוני פועלים ימין קיצוני שונים במינכן. הוא הקים את מפלגת הפועלים הגרמנית (DAP) ב-5 בינואר 1919, יחד עם קרל האראר מחברת תולה. אדולף היטלר הצטרף למפלגה זו בספטמבר של אותה שנה. עד סוף פברואר 1920, ה-DAP אורגן מחדש כ-Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei (NSDAP), המכונה לעיתים קרובות המפלגה הנאצית.

 דיטריך אקרט והשפעתו על היטלר 
דיטריך אקרט (1868–1923), משורר ועיתונאי עם תחומי עניין אוקולטיים עמוקים, היה דמות מרכזית בחברת תולה והפך למנטור של היטלר הצעיר. אקרט מיוחס לו בהכנסת היטלר לרעיונות האזוטריים של החברה והיה אחד משבעת חברי הוועד המייסדים של המפלגה הנאצית. לפני מותו בדצמבר 1923, דווח כי אקרט אמר: "עקבו אחרי היטלר! הוא ירקוד, אבל אני זה שקראתי לנגינה! יזמתי אותו ל'דוקטרינה הסודית', פתחתי את מרכזי הראייה שלו ונתתי לו את האמצעים לתקשר עם הכוחות."

היטלר עצמו לא היה חבר רשמי בחברת תולה, אך הושפע מאוד מהסביבה הרעיונית שיצרה. המושג של חברת תולה כאינקובטור של המפלגה הנאצית הוא במידה רבה תוצר של דמיונו המגלומני של זבוטנדורף; שנים לאחר פירוק הארגון, הוא פרסם זיכרונות מזויפים בהם טען שמילא תפקיד מכריע בטיפוח תנועת הנאצים המוקדמת.

 אסטרולוגיה וחיזוי עתידות 

בכירים נאצים רבים, כמו רודולף הס האמינו בכוחה של האסטרולוגיה. כך למשל, העסיקו הנאצים קבוצה של ארבעים אסטרולוגים וקוראי קלפים בניסיון לאתר את מוסוליני לאחר שנלכד ב-1942. שר התעמולה, יוזף גבלס התעניין בחזיונות של נוסטרדמוס והעסיק אסטרולוגים כדי למצוא פירוש לנבואות שיוכיחו את ניצחון גרמניה במלחמה. עם זאת, היטלר בעצמו לא האמין באסטרלוגיה וחיזוי עתידות. הוא פחד מהיכולת שלהם להשפיע על דעת הציבור ולכן הוא הוציא צו שאסר על אסטרולוגיה, קריאת קלפים וכל סוג אחר של חיזוי נבואות. אפילו קוסמים נדרשו להציג כיצד הקסמים שלהם נעשו.

 הימלר והאוקולטיזם של ה-SS 
היינריך הימלר, ראש ה-SS והגסטפו, היה מנהיג הנאצי שהיה אובססיבי ביותר לאוקולט. הוא העסיק אסטרולוג אישי, האמין בקסם רוני, והקדיש סכומי עתק למחקר אזוטרי. הימלר שלח משלחת לטיבט כדי לחקור את השורשים הארים הנטענים של הבודהיזם, התמקד במיתוס הגביע הקדוש וראה את ה-SS כמסדר דתי היירופנטי דומה לאבירי הטמפלרים.

 קרל מריה ויליגוט: ה"רספוטין" של הימלר 
קרל מריא ויליגוט (1866–1946), המכונה גם "ווייסטור" (Weisthor) או "הרספוטין הגרמני", היה דמות מרכזית בעיצוב המיסטיקה הנאצית. ויליגוט, קצין צבא לשעבר שאושפז במוסד לחולי נפש בין 1924 ל-1927 לאחר שאובחן עם סכיזופרניה, טען שהוא צאצא לשושלת מלכים גרמנית עתיקה ושיש לו יכולות ראיית הנולד אנצסטראליות.

הודות לתמיכה הבלתי מסויגת מהימלר, היה לוויליגוט השפעה רבת עוצמה על היווצרות המיסטיקה הנאצית ועל הגוון הנאו-פגאני שלה. ויליגוט פיתח דת שהתמקדה בפולחן האל הגרמני אירמין (Irmin). לפי ויליגוט, התרבות הגרמנית החלה ב-228,000 לפנה"ס, תקופה שבה לכדור הארץ היו שלוש שמשות והוא היה מאוכלס על ידי ענקים, גמדים ויצורים מיתיים אחרים. הוא האמין שהתנ"ך נכתב בגרמנית ובדת אירמינית היפותטית שהוקמה בשנת 12,500 לפנה"ס ואחר כך סולקה על ידי הוואטניזם ב-2500 לפנה"ס.

בינואר 1933, ויליגוט פגש את היינריך הימלר, שהתעניין באוכלוסייה, ושניהם מצאו זה את זה כבעלי דעות דומות. ויליגוט הצטרף לארגון ה-Schutzstaffel (SS) של הימלר תחת הפסאודונים קרל מריה ווייסטור ("תור יודע") בספטמבר 1933. שני חודשים לאחר מכן ליווה את הימלר לבדיקת הטירה Schloß Wewelsburg ליד פדרבורן, גרמניה; טירה זו, שנבחרה בגלל האגדה של הקרב בעץ הליבנה ותצורת האבן Externsteine הסמוכה, תהפוך מאוחר יותר ל"קמלוט השחור של ה-SS".

ויליגוט קודם במהירות בדרגות ה-SS: באפריל 1934 הוא קיבל דרגת Standartenführer (מקבילה לדרגת קולונל שלו), ובספטמבר 1936 קודם לדרגת SS-Brigadeführer. הוא מונה לראש המחלקה לפרה-היסטוריה והיסטוריה קדומה במשרד הראשי לגזע ויישוב (RuSHA), ומאוחר יותר נכלל בצוות האישי של הימלר. לאחר ששכנע את הימלר שהאירמיניזם היה דת העמים הגרמאניים העתיקים ולכן הדת האמיתית, הפילוסופיה של ויליגוט החלה להכביד מאוד בפרקטיקות האוקולטיות של ה-SS.

ויליגוט עזר בעיצוב טבעת ראש המוות (Totenkopfring) מכוסה הרונות שלבשו חיילי ה-SS, פרסים אישיים שהימלר הנפיק בעצמו. הטבעות היו אמורות להיות ניתנות לחברי ה-SS לאחר שלוש שנות שירות, ולאחר מותם הן היו אמורות להיות מאוחסנות בטירת וווולסבורג כסמל לחברותם הנצחית באחווה. ויליגוט גם ערך טקסי נישואין פגאניים לקצינים ב-SS וטקסי קידוש שם לילדיהם.

הימלר נמשך במיוחד למותג הפגאניזם של ויליגוט, מכיוון שלא אהב את המקורות היהודיים של הנצרות. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הימלר האמין ש"האלים הגרמאניים הישנים ישוחזרו". תוך שימוש בהשפעתו וברצונו של הבוס שלו לראות פגאניזם גרמני, ניסה ויליגוט לדכא פילוסופיות מתחרות לאירמיניזם שלו. כתוצאה מכך, פעילויות הקשורות לאוקולט ולארגונים נדכאו לעיתים קרובות בגרמניה הנאצית.

 טירת וווולסבורג והשמש השחורה 
טירת וווולסבורג (Wewelsburg) בווסטפאליה הצפונית שבגרמניה הפכה לסמל המרכזי ביותר של המיסטיקה הנאצית. הימלר רכש את הטירה ב-1934 בכוונה להפוך אותה למרכז ה-SS ולסמל של האידאולוגיה הנאצית. הטירה, שנבנתה בין 1603 ל-1609, היא היחידה במבנה משולש באירופה, דבר שנראה להימלר כמשמעותי מבחינה סמלית.

 המבנה המיסטי 
בין 1936 ל-1942, הימלר הורה להרחיב ולשפץ את הטירה למטרות טקסיות. השיפוץ כלל עבודות אדריכליות נרחבות שבוצעו על ידי אסירים ממחנה הריכוז ניידרהאגן הסמוך, שבו מתו יותר מ-1,200 אסירים. המגדל הצפוני של הטירה תוכנן להיות המרכז של אחוזה מתוכננת מעגלית בקוטר 1.27 קילומטרים. האדריכלים כינו את הקומפלקס "מרכז העולם" החל מ-1941.

בקומת המרתף של המגדל הצפוני נמצא קריפטה עגולה שנחפרה מסלע מוצק, עם תקרה חצובה בצורת כיפה שבמרכזה סוואסטיקה. מעל הקריפטה, ישירות בחלק העליון של המגדל, שוכנת "אולם המנהיגים העליונים" (Obergruppenführersaal), שם שיבץ הימלר את שולחנו העגול הארתוריאני ואסף את שנים עשר הגנרלים הבכירים והאמינים ביותר שלו כדי לבצע לכאורה טקסים וטקסיות שונות - לכל אחד הייתה מעיל נשק משלו חרוט על לוח כסף תלוי מגב הכיסא שלו.

 סמל השמש השחורה 
רצפת אולם המנהיגים העליונים מעוטרת בסמל שהפך למפורסם כ"השמש השחורה" (Schwarze Sonne). העיצוב מורכב משתים עשרה רונות זיג רדיאליות, דומות לאלה שהרכיבו את לוגו ה-SS, המונחות על רצפת שיש לבן. אף על פי שהסמל נראה ירוק כהה בפועל, הוא נראה שחור בגלל תנאי התאורה בחדר - סיבה אפשרית לשם "השמש השחורה".

חשוב להדגיש כי אין ראיות היסטוריות לכך שהסמל נקרא "השמש השחורה" בתקופה הנאצית או שהיה לו משמעות מיוחדת מעבר לעיטור אדריכלי. הקשר המודרני שלו עם האוקולט מקורו ברומן גרמני משנת 1991, "Die Schwarze Sonne von Tashi Lhunpo" (השמש השחורה של טאשי לחונפו), מאת המחבר הפסאודונימי ראסל מקקלאוד. הספר קושר את פסיפס וולסבורג עם המושג הנאו-נאצי של "השמש השחורה", שהומצא על ידי קצין ה-SS לשעבר וילהלם לנדיג כתחליף לצלב הקרס הנאצי וכסמל למקור אנרגיה מיסטי שהיה אמור לחדש את הגזע הארי.

למרות היעדר ראיות מוצקות לטקסים אוקולטיים בווולסבורג, הטירה הפכה למוקד של מיתולוגיה נאו-נאצית ותיאוריות קונספירציה לאחר המלחמה. סמל השמש השחורה נעשה שימוש נרחב על ידי קבוצות נאו-נאציות ותומכי עליונות לבנה ברחבי העולם, כולל בצועד "התאחדו את הימין" בשרלוטסוויל, וירג'יניה, ובידי המחבל ברנטון טארנט בפיגועי כריסטצ'רץ', ניו זילנד.

 הסוף של ווולסבורג 
ב-31 במרץ 1945, לא רוצה לתת ל"קמלוט" שלו ליפול לידי האויב, הימלר שלח כוח משימה מיוחד לוווולסבורג עם הוראות להשמיד אותו. השריפה שנוצרה הרסה את הטירה, אם כי החדרים הטקסיים שרדו ללא פגע יחסית. ב-2 באפריל 1945 כוחות אמריקאיים מתקדמים הגיעו לטירה ושחררו יחידה ששרדה של 42 אסירים ממחנה הריכוז. ב-1950, לאחר שיפוץ נרחב, טירת וווולסבורג נפתחה מחדש כמוזיאון אזורי ואכסניית נוער. בית המשמר לשעבר של ה-SS נפתח מאוחר יותר גם כן כדי לציין את תפקידה הבלתי רצוי של וווולסבורג כמרכז פולחן ה-SS ומקום לפחות 1,285 רציחות של אסירי מחנה ריכוז.

 אננארבה 

אננארבה הייתה חברה מדעית שהוקמה על ידי הממסד הנאצי במטרה "לחקור את המדע האינטלקטואלי הבראשיתי של מורשת האבות הגרמנית המודרנית". כלומר, למצוא אישוש לתורת הגזע ולעליונות הגזע הארי. בגלל האובססיה של הימלר עם המיסטיקה ותורת הנסתר, המכון החל להשתמש בפסאודו-מדע בניסיון להוכיח ששבטים נורדים שלטו בעבר בעולם.

התר פרינגל כתבה בספרה "גזע הפורענות: המדענים של הימלר" אודות חברת "אננארבה" ומתארת את מסעותיהם של "המדענים של הימלר" למקומות כטיבט, הארצות הסקנדינביות, עיראק וחצי האי קרים. פרינגל עקבה אחרי הדיווחים והתיאורים מן המסעות, שנועדו לאשש את התזה הארית, אישושים שחוקרי ה"אננארבה" מצאו כמעט בכל מקום. אחדים מהם הגיעו עד להרי ההימלאיה, באזור אשר לדעתם שלט בו גזע אדונים ארי. מדובר במקומות גאוגרפיים מוכרים בהם התגוררו, בימי קדם, שבטים הודיים ממוצא ארי. החוקרים הגיעו עד לאיים הקנריים, שבהם דימו אנשי האננארבה למצוא מומיות בלונדיניות.

לחוקרי החברה היה תפקיד בהוצאה לפועל של הפתרון הסופי לעם היהודי. "המכון למחקר מדעי צבאי" קיבל על עצמו, למשל, לערוך מחקר על הכחדת הרוח היהודית באמצעים ביולוגיים: "דעתי היא שהשמדתם המוחלטת של היהודים באירופה, ואף בעולם כולו במידת האפשר, לא תביא להכחדה מלאה של היסוד הרוחני של היהדות", כתב אחד החוקרים.
הפתרון המוצע, כותבת פרינגל, היה מחקר מדעי שיאתר את מקום הרוח היהודית, אם אפשר במסגרת הגוף, ויפעל להשמדתה המוחלטת. לכן נערך המכון במחנה ריכוז קטן, שאליו הביא אסירים מאושוויץ. לאחר רציחתם הוא פעל להסרה שיטתית של רקמות הגוף, לשם מחקר מדעי כביכול על הגולגולת והמוח. בהיותם עורכים ניסויים בבני אדם, בהם: ניסויים בעיקור כפוי, ניסויים בלחץ אוויר, ניסויים בקור מקפיא, ניסויים בצבע. אנשי האננארבה חיפשו דרכים להוכחת התועלת שלהם-עצמם בכל דרך אפשרית ובכל מחיר.

 סמליות אוקולטית נאצית 
הנאצים אימצו מערכת רחבה של סמלים אזוטריים שמקורם במסורות גרמניות עתיקות, אם כי לעיתים קרובות בפרשנות מעוותת ופסאודו-היסטורית. השימוש בסמלים אלה לא היה רק אסתטי, אלא נועד ליצור קשר מיסטי לעבר ארי מהולל ולהעניק למשטר הנאצי הילה של עוצמה עתיקה וגורל היסטורי.

 הצלב הקרס (Hakenkreuz) 
הסמל המזוהה ביותר עם הנאציזם, הצלב הקרס, הוא סמל עתיק שהופיע בתרבויות רבות ברחבי העולם במשך אלפי שנים. בהודו והבודהיזם, הסווסטיקה מייצגת את המזל, השגשוג והשמש. הנאצים אימצו את הסמל וסובבו אותו 45 מעלות, תוך שהם טוענים שהוא מייצג את הטוהר הגזעי ואת העליונות הנטענת של הגזע הארי. היטלר בחר בצלב הקרס כסמל המפלגה הנאצית בשנת 1920, ובתיאורו במיין קאמפף הוא כתב שהצבעים האדום, הלבן והשחור מייצגים את רעיון המאבק לעליונות הגזע הארי.

 רונות ה-SS 
הרונות הזיג (ᛋ) הכפולות שיצרו את סמל ה-SS נלקחו מתוך מערכת הרונות הארמאניות של גוידו פון ליסט. רונת הזיג מייצגת את השמש, הניצחון והכוח בפרשנות האוקולטית. הימלר אימץ את הסמל ב-1933 כדי ליצור זהות ויזואלית מובהקת ל-SS ולחזק את התפיסה של הארגון כאליטה מיסטית. השימוש בסמל זה ביטא את האמונה של הימלר בכוחות הקסומים של הרונות העתיקות.

 הטוטנקופרינג (טבעת ראש המוות) 
טבעת ראש המוות הייתה פרס אישי שהוענק לחברי ה-SS נבחרים לאחר שלוש שנות שירות. הטבעת, שעוצבה בחלקה על ידי קרל מריא ויליגוט, כללה מס רונות, ראש מוות ועלי אלון. העיצוב נועד להתבסס על המיתולוגיה הנורדית, שבה לתור נאמר שהיה לו טבעת כסף טהורה שעליה נשבעו שבועות. הימלר ראה בטבעות אלה סמל של האחווה הנצחית של ה-SS, והורה שלאחר מותו של הנושא, הטבעת תוחזר ותאוחסן בטירת וווולסבורג לנצח.

 רונות נוספות 
רונת האודאל (ᛟ) שימשה לציון "דם ואדמה" (Blut und Boden), אידאולוגיה שחיברה את הזהות הגרמנית לאדמת המולדת. רונת הטיר (ᛏ או ᛉ) שימשה על מצבות של חיילי ה-SS במקום צלב נוצרי, כסמל של גבורה ומסירות. השימוש המכוון ברונות אלה נועד להחליף את הסמליות הנוצרית בסמליות פגאנית גרמנית, כחלק ממאמץ רחב יותר של הימלר ליצור דת ארית חדשה.

 המיתוס לעומת המציאות 
חשוב להבחין בין העובדות ההיסטוריות המתועדות לבין המיתולוגיה הפופולרית שצמחה סביב הנאציזם והאוקולט. ההיסטוריון ניקולס גודריק-קלארק הקדיש נספח שלם בספרו "השורשים האוקולטיים של הנאציזם" לביקורת על "המיתולוגיה המודרנית של האוקולטיזם הנאצי". במילותיו, ספרים אלה מתארים את היטלר והנאצים כמבוקרים על ידי "כוח נסתר... המאופיין או כישות לא-מגולמת (למשל 'כוחות שחורים', 'היררכיות בלתי נראות', 'ממונים לא ידועים') או כאליטה קסומה בעידן מרוחק או במיקום רחוק".

גודריק-קלארק התייחס לכותבי ז'אנר זה כ"קריפטו-היסטוריונים" וכתב שעבודות הז'אנר היו בדרך כלל סנסציוניות וחסרות מחקר מעמיק. "בורות מוחלטת של המקורות הראשוניים הייתה משותפת לרוב המחברים ואי דיוקים וטענות פראיות חזרו על ידי כל עולה חדש לז'אנר עד שהתקיימה ספרות רווית, המבוססת על 'עובדות' מזויפות לחלוטין בנוגע לחברת תולה העוצמתית, לקשרי הנאצים עם המזרח ולחניכה האוקולטית של היטלר."

 תיאוריות קונספירציה נפוצות ללא בסיס 
בין התיאוריות הלא מבוססות הנפוצות ביותר:

היטלר והכוחות העל-טבעיים: התיאוריה שהיטלר היה מונחה על ידי כוחות על-טבעיים או היה אחוז בידי שד. אין כל ראיות היסטוריות לכך, והתיאוריה מבוססת בעיקר על קריאה שגויה של קטע שהיטלר סימן בספר על קסם.

חנית הגורל: הטענה שהיטלר החזיק בחנית שפילחה את ישו על הצלב ושהענקה לו ניצחון קסום בכל מעשיו. זוהי מיתוס פופולרי ללא כל בסיס עובדתי.

קשרים עם אליסטר קרולי: השמועות שהמיסטיקן אליסטר קרולי ניסה ליצור קשר עם היטלר במהלך מלחמת העולם השנייה או שהיה לו השפעה על הנאציזם. למרות מספר טענות וספקולציות, אין ראיות לפגישה או השפעה כזו.

חברת הוריל: התיאוריה על קיומה של חברה אוקולטית סודית שהתמחתה באנרגיה מיסטית בשם "וריל" והשפיעה על הנאציזם. בעוד שהמונח "וריל" הופיע ברומן המדע הבדיוני "הגזע הבא" מאת אדוארד בולוור-ליטון (1871), אין ראיות היסטוריות לקיומה של חברת וריל אמיתית.

 הקשרים האמיתיים 
עם זאת, היו קשרים אמיתיים ומתועדים היטב בין אוקולטיזם לנאציזם:

 השפעת האריוסופיה על תנועות Völkisch שיצרו קשרים ישירים למפלגה הנאצית המוקדמת.
 מעורבותם של חברי חברת תולה בהקמת ה-DAP, המפלגה שהפכה למפלגה הנאצית.
 התפקיד המרכזי של קרל מריא ויליגוט בעיצוב הטקסים והסמליות של ה-SS.
 מימון הימלר את האננארבה למשלחות ארכאולוגיות ואתנוגרפיות המבוססות על תיאוריות גזעיות פסאודו-מדעיות.
 השימוש בסמליות רונית ופגאנית בטקסים של ה-SS ובתעמולה הנאצית.

 מורשת והשלכות מודרניות 
השפעתה של המיסטיקה הנאצית לא נעלמה עם נפילת הרייך השלישי. לאחר 1945, הקשר בין נאציזם לאוקולט המשיך להתפתח בכיוונים שונים, מחקר אקדמי רציני ועד תנועות נאו-נאציות אזוטריות ותיאוריות קונספירציה.

 נאציזם אזוטרי לאחר המלחמה 
בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20, דמויות כמו סביטרי דווי ומיגל סראנו פיתחו את מה שמכונה "היטלריזם אזוטרי" (Esoteric Hitlerism) - תנועה דתית-מיסטית שהפכה את היטלר והנאציזם לכמעט אלוהיים. סביטרי דווי, צרפתייה-יוונית שהתגוררה בהודו, שילבה בין הינדואיזם, נאציזם ומיתולוגיה ארית ליצירת מערכת אמונה סינקרטיסטית שראתה בהיטלר אווטאר של האל וישנו. מיגל סראנו, דיפלומט צ'ילאני, פיתח תאולוגיה מורכבת יותר שכללה UFO, ארצות חלולות ואלים חייזרים.

התנועה הנאו-נאצית האזוטרית המשיכה להתפתח במהלך העשורים, משלבת אלמנטים של אוקולטיזם נאצי עם תיאוריות קונספירציה מודרניות, תיאוסופיה וגנוסטיציזם. ארגונים כמו ה-Tempelhofgesellschaft (חברת טמפלהוף), שנוסדה בווינה בתחילת שנות התשעים, לימדו צורה של דת גנוסטית הנקראת מרקיוניזם, משולבת עם מיתולוגיה נאצית.

 השפעה על תנועות עליונות לבנה 
סמליות המיסטיקה הנאצית, במיוחד סמל השמש השחורה והרונות הארמאניות, אומצו על ידי קבוצות עליונות לבנה ונאו-נאציות ברחבי העולם. סמלים אלה משמשים ככלי זיהוי ואותות בין חברי תנועות קיצוניות, ומופיעים בתעמולה, בקעקועים ובחומרי תרבות עממית של הימין הקיצוני. השימוש בסמלים אלה מעיד על המשך הפנטזיה המיסטית של עוצמה ארית עתיקה ועל הרצון להתחבר לשורשים נטענים של עליונות גזעית.

השמש השחורה, למשל, הופיעה בידי מחבל הימין הקיצוני ברנטון טארנט בפיגועי כריסטצ'רץ' בניו זילנד ב-2019, ושימשה קבוצות נאו-נאציות אוסטרליות כמו Antipodean Resistance. הסמל אף הופיע בסרטון פרסומי של מועמד רפובליקני לנשיאות ארצות הברית, רון דסנטיס, מה שהוביל לביקורת ציבורית רבה.

 מחקר אקדמי ופרשנות מודרנית 
מאז שנות השמונים של המאה ה-20, התפתחה מסורת של מחקר אקדמי רציני על הקשרים בין נאציזם לאוקולט. ספרו פורץ הדרך של ניקולס גודריק-קלארק "השורשים האוקולטיים של הנאציזם" (1985) הניח את היסודות למחקר מבוסס עובדות, תוך דחיית תיאוריות קונספירציה והגזמות. בספרו המאוחר יותר "שמש שחורה: כתות אריות, נאציזם אזוטרי ופוליטיקה של זהות" (2002), גודריק-קלארק חקר את ההמשכיות של אמונות נאציות אזוטריות בתנועות נאו-נאציות לאחר המלחמה.

חוקרים אחרים, כמו ג'וסלין גודווין, מייקל קאטר ואריק קורלנדר, תרמו גם הם להבנה מדעית של הנושא, תוך הדגשת הצורך להבחין בין מיתוס למציאות ולהימנע מאנתרופומורפיזציה של הנאציזם כ"כוח אוקולטי סודי".

 לקחים לעתיד 
המורשת של המיסטיקה הנאצית מספקת לקחים חשובים לחברה המודרנית. היא ממחישה את הסכנות שבשילוב של פסאודו-מדע, מיסטיקה וגזענות לשירות אידאולוגיה קיצונית. המיסטיקה הנאצית הראתה כיצד אליטות אינטלקטואליות ואקדמיות יכולות לשמש כלי לדמגוגיה ורצח המוני כאשר הן מסרבות לדבוק בעקרונות אתיים ומדעיים קפדניים.

בעידן שבו תיאוריות קונספירציה, אנטישמיות וגזענות חוזרות לזכות בפופולריות בחלקים מהחברה המערבית, חשוב להבין את ההיסטוריה של המיסטיקה הנאצית לא רק כסקרנות היסטורית, אלא כאזהרה על הכוח של מיתוסים פוליטיים מסוכנים ושל השימוש לרעה ברעיונות אזוטריים לקידום אג'נדות קיצוניות.

 ראו גם 
 תורת הנסתר
 מיסטיקה
 גזע (אדם)
 גזענות
 תורת הגזע
 היבטים דתיים של הנאציזם

 קישורים חיצוניים 



 מיסטיקה: באילו תיאוריות מיסטיות האמינו הנאצים?, את, 28 באפריל 2014



הערות שוליים

קטגוריה:פסאודו-מדע
קטגוריה:תרבות, אמנות ומדע בגרמניה הנאצית
קטגוריה:תורת הנסתר