ג'ואנג דזה

ג'ואנג דזה או צ'ואנג טסה (בסינית מסורתית: 莊子; בסינית מפושטת: 庄子; בפין-יין: Zhuāngzǐ) היה פילוסוף סיני רב-השפעה שחי בסביבות המאה ה-4 לפנה"ס במהלך תקופת המדינות הלוחמות, תקופה בה הייתה הפילוסופיה הסינית בפריחה. יצירתו החשובה ביותר נקראת על שמו, והיא הספר "ג'ואנג דזה", אחד הטקסטים העיקריים של הדאואיזם. הספר תורגם לעברית תחת השם "הספר האמיתי של פריחת הדרום" על ידי דן דאור. משמעות השם ג'ואנג דזה היא "החכם (או המאסטר) ג'ואנג", וזה גם כאמור שמו של ספרו, אולם האיש עצמו נקרא ג'ואנג ג'ואו (庄周).ג'ואנג דזה. הספר האמיתי של פריחת הדרום. תרגום מסינית לעברית, כולל הערות ומבואות: דן דאור, הוצאת חרגול / עם עובד, תל אביב 2010, עמ' 17 (בתוך הערה לקורא מאת המתרגם). בסיפורים שבתוך הספר הפנייה אליו היא לחלופין בתוארו (דזה) או בשמו הפרטי (ג'ו). 

ג'ואנג דזה ידוע בין היתר בשל "חלום הפרפר", הקטע המפורסם ביותר בספרו והנכרך תדיר עם שמו;ג'ואנג דזה. הספר האמיתי של פריחת הדרום. תרגום מסינית לעברית, כולל הערות ומבואות: דן דאור, הוצאת חרגול / עם עובד, תל אביב 2010, סעיף 2.15, עמ' 39, והערה 12 שם. "טיעון החלום" מתוך הגיונות של רנה דקארט, דומה לסיפור זה. גם "הוויכוח על שמחת הדגים"ג'ואנג דזה. הספר האמיתי של פריחת הדרום. תרגום מסינית לעברית, כולל הערות ומבואות: דן דאור, הוצאת חרגול / עם עובד, תל אביב 2010, עמ' 157–158 (פרק 17.7). הוא דיאלוג פילוסופי מוכר מאד.

 ביוגרפיה

הכינוי "ג'ואנג דזה" מתורגם לרוב ל"מאסטר ג'ואנג". כמעט שום דבר לא ידוע באופן ודאי על חייו של ג'ואנג דזה, אך חוקרים מניחים כי הוא דמות היסטורית, בניגוד ללאו דזה. שם הולדתו היה "ג'ואנג ג'ואו" (庄周), השורש הסיני 子 שצורף לשמו מבוטא "דזה" במנדרינית, ומשמעותו בהקשר זה משמעותו חכם, מלומד או מומחה, והיווה כינוי כבוד לפילוסופים ומלומדים. ניתן לראות שורש זה גם בשמותיהם של לאו דזה וסון דזה. סינולוגים משערים שהוא נולד בסביבות שנת 369 לפני הספירה, במדינת סונג (במחוז אנחווי של ימינו בעיירה מנג) ומת ב שנת 301, 295 או 286 לפני הספירה. המידע הקונקרטי היחיד לגביו נמצא בפרק 63 בספר "רשומות ההיסטוריון" מאת סה-מה צ'יין,, אשר חי כ-250 שנה אחריו. אולם גם לגבי מקור זה יש ספקות לגבי מידת ידיעותיו הקונקרטיות על ג'ואנג דזה,ג'ואנג דזה. הספר האמיתי של פריחת הדרום. תרגום מסינית לעברית, כולל הערות ומבואות: דן דאור, הוצאת חרגול / עם עובד, תל אביב 2010, עמ' 9–10, במבוא מאת המתרגם. ונראה שאת רוב המידע שאב או הסיק מתוך הכתוב בספר עצמו.Mair, Victor H. (1994). Wandering on the Way: Early Taoist Tales and Parables of Chuang Tzu. New York: Bantam Books. ISBN 0-553-37406-0, pp. xxxi-xxxiii. מכל מקום, לפי סה-מה צ'יין, היה ג'ואנג ג'ואו פקיד זוטר במחוז מנג (כיום אנחווי) שבמדינת סונג דאז, וסירב למשרה בכירה יותר שהוצעה לו כדי לשמור על החירות האישית שלו.
ג'ואנג דזה היה בקיא בספרות הפילוסופית של תקופתו, וספרו הוא אחד משני הכתבים העיקריים של הדאואיזם, לצד ספר הדרך והסגולה (דאו דה ג'ינג) של  לאו דזה. כתבים אלו מציגים דרך שונה לגמרי מתורת קונפוציוס, הקונפוציאניזם, שהיא אשר הפכה בהמשך לאידאולוגיה הרשמית והמחייבת של קיסרות סין.

 כתבים 

ממוזער|ג'ואנג דזה והפרפר
לג'ואנג דזה מיוחסת כתיבתה של חלק מהיצירה הנושאת את שמו, הג'ואנג דזה. יצירה זו, במתכונתה הנוכחית המונה 33 פרקים, חולקה על ידי הפרשן העיקרי שלה גואו שיאנג לשלושה חלקים: הראשון, המכונה "הפרקים הפנימיים", מורכב משבעת הפרקים הראשונים; השני, המכונה "הפרקים החיצוניים", מורכב מ-15 הפרקים הבאים; האחרון, המכונה "הפרקים המעורבים", מורכב מ-11 הפרקים הנותרים. משמעותם של שלושת השמות הללו מעוררת מחלוקת: על פי גואו שיאנג, "הפרקים הפנימיים" נכתבו על ידי ג'ואנג דזה, "הפרקים החיצוניים" שנכתבו על ידי תלמידיו, ואת "הפרקים המעורבים" בידי אחרים; הפרשנות האחרת היא שהשמות מתייחסים למקור כותרות הפרקים – "הפרקים הפנימיים" מוציאים את הכותרות שלהם מביטויים בתוך הפרק, "הפרקים החיצוניים" ממילות הפתיחה של הפרקים, ו"פרקים מעורבים "מתערובת של שני מקורות אלה. כיום מקובל גם מיון אחר של הפרקים, לחמש קבוצות, על פי מחבריהם המשוערים (אמנם אין הסכמה מלאה בעניין זה): 

 פרקים שחיבר ג'ואנג דזה עצמו, שהם הפרקים הפנימיים בחלוקה המסורתית (1–7), ועוד קטעים בודדים מפרקים אחרים.
דברי תלמידיו, ככל שהיו כאלה, והקרובים לו ברוחם: רוב הקטעים בפרקים 17–27 וכן פרק 32, המספר בין היתר על מותו של ג'ואנג דזה.
פרקים שכתבו ממשיכי דרכו של לאו דזה: בעיקר פרקים 8–11 וכן פרק 16.
פרקים משל חסידי הפילוסוף הסיני יאנג ג'ו, הדומים לקבוצה הקודמת אך בלי כמיהה לעבר או עניין פוליטי: פרקים 28–31.
פרקים "סינקרטיסטיים" המשלבים רעיונות לא דאואיסטיים של הפילוסופים מו דזה, קונפוציוס ואחרים, ובהם רעיונות על המדינה המתוקנת כפי שזו צריכה להיות: פרקים 11–15, וכן הפרק המסיים 33 המהווה סקירה ביקורתית של כמה פילוסופים סיניים מרכזיים, ובהם לאו דזה וכן ג'ואנג דזה עצמו, הזוכה לשבחים אך גם לביקורת. שילוב הרעיונות בקבוצת פרקים זו היה מקובל כנראה על מי שערכו את הספר באמצע המאה ה-2 לפנ"הס.

בכתיבתו התעסק בנושאים דומים לנושאים שנידונו בדאו דה ג'ינג, ובמובנים מסוימים מבהירים ומפתחים אותם. בניגוד לספר הדרך והסגולה (דאו דה ג'ינג), הג'ואנג דזה קריא וברור גם לקורא העכשווי, והוא מאופיין בקטעים הומוריסטים וציניים. למרות קרבת הרעיונות, עולמם של שני הספרים שונה עד מאד.ג'ואנג דזה. הספר האמיתי של פריחת הדרום. תרגום מסינית לעברית, כולל הערות ומבואות: דן דאור, הוצאת חרגול / עם עובד, תל אביב 2010, עמ' 10–11 ואילך. לפי הדימוי של דן דאור, מתרגמם לעברית של שני הספרים, מסעות הרוח שלהם שונים כפי שטריפ רע נבדל מטריפ טוב. לאו דזה רואה את היקום בעין של צופה מרוחק ופסימי, בעוד שג'ואנג ג'ואו רואה אותו "כמו מטייל סקרן ושמח. העולם של לאו דזה קפוא ויש בו מעט דברים. העולם של ג'ואנג ג'ו כולו תנועה וצבע, הרים ונהרות ועצים ושיחים, וציפורים קטנות וגדולות, קופים ודגים וצפרדעים, וגם הרבה אנשים עם שמות משונים וסיפורים מוזרים, דמויות היסטוריות ומיתולוגיות, שיחות וויכוחים, מעשיות ומשלים, ספקות ושאלות".    

השפעתו על הפילוסופיה המערבית

השפעתו של ג'ואנג דזה חצתה את גבולות הפילוסופיה ה"מזרחית" והשפיעה גם על הוגים "מערביים" רבים.

בשנת 1910 הפילוסוף היהודי-גרמני מרטין בובר תרגם את הג'ואנג דזה לגרמנית, והחיבור היווה עבורו השראה להגותו שלו, שבאה לידי ביטוי בספרו משנת 1923 "אני ואתה".

ב-8 באוקטובר 1930 מרטין היידגר נשא נאום בעיר ברמן על ספרו "הוויה וזמן" תחת הכותרת "על מהות האמת", כשלאחריו ציטט מתוך התרגום של בובר כדי להסביר את רעיונותיו שלו.

 ספרים 
 הספר האמיתי של פריחת הדרום, תרגום: דן דאור, חרגול הוצאה לאור, עם-עובד, תש"ע, 2010
קולות האדמה: קטעים נבחרים מכתביו של החכם הסיני צ'ואנג טסה, תרגום: יואל הופמן, מודן הוצאה לאור, 1977

 לקריאות נוספות 

 ג'ואנג דזה. הספר האמיתי של פריחת הדרום. תרגום מסינית לעברית, כולל הערות ומבואות: דן דאור, הוצאת חרגול / עם עובד, תל אביב 2010.
 Ames, Roger T. (1991), ‘The Mencian Concept of Ren Xing: Does it Mean Human Nature?’ in Chinese Texts and Philosophical Contexts, ed. Henry Rosemont, Jr. LaSalle, Ill.: Open Court Press
 Ames, Roger T. (1998) ed. Wandering at Ease in the Zhuangzi. Albany: State University of New York Press
 Bruya, Brian (translator). (1992). Zhuangzi Speaks: The Music of Nature. Princeton: Princeton University Press. 



 Hansen, Chad (2003). "The Relatively Happy Fish," Asian Philosophy 13:145-164


  (Google Books)
 Merton, Thomas. (1969). The Way of Chuang Tzu. New York: New Directions



 Waltham, Clae (editor). (1971). Chuang Tzu: Genius of the Absurd. New York: Ace Books




ראו גם
 לאו דזה

 קישורים חיצוניים 

 הג'אנג דזה - טקסט מלא.  
 הג'ואנג דזה מתורגם על ידי נינה קוררה. 
 הערך ג'ואנג דזה באתר האנציקלופדיה האינטרנטית לפילוסופיה.
 הערך  ג'ואנג דזה באתר האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד. 
 ג'ואנג דזה באתר Purple Cloud Institute 





 הערות שוליים 

קטגוריה:פילוסופים סינים
קטגוריה:דאואיזם
קטגוריה:מורים רוחניים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס