מזמור מאת ז'אן רסין

מזמור מאת ז'אן רסין היא יצירה מוזיקלית למקהלה ופסנתר או עוגב אופוס 11 ברשימת יצירותיו של המלחין הצרפתי גבריאל פורה משנת 65–1864. מילות המזמור ("המילה, אחת עם היושב במרומים - תקוותנו היחידה...") נכתבו שנים רבות לפני כן על ידי ז'אן רסין (1699-1639 - מהמחזאים המובילים של צרפת) כפרפרזה בצרפתית על מזמור שחרית נוצרי קדום בלטינית. המלחין בן ה-19 הלחין את המלים במסגרת תחרות הלחנה בבית ספרו המוזיקלי (École Niedermeyer de Paris - על שם המלחין הצרפתי נידמאייר) וזכה במקום הראשון. היצירה בוצעה לראשונה בציבור שנה אחר כך (4 לאוגוסט 1866) בגרסה שכללה הרכב כלי מיתר ועוגב. סגנון היצירה דומה לזה של הרקוייאם שפורה הלחין שנים אחר כך, ושתי היצירות מבוצעות יחדיו לעיתים קרובות.

היסטוריה
בגיל תשע, כשהוכר כישרונו המוזיקלי, נשלח פורה לאקול נידרמאייר, בית ספר פריזאי למוזיקה, שייעודו היה להכשיר נגני עוגב ומנצחי מקהלות כנסייה. פורה המשיך ללמוד במוסד זה 11 שנים. חינוכו כלל לימודי פסנתר, תאוריה מוזיקלית, הלחנה ושפות קלסיות, וכן שירה שבועית במקהלת בית הספר. מורו לפסנתר היה המלחין הצרפתי הידוע סן-סנס שדרבן את פורה לנסות ולהלחין. בשנת 1861 השתתף פורה לראשונה בתחרות הלחנה בבית הספר. בשנת 1863 השתתף שוב עם הלחנה של מזמור קל"ז בתהלים - על נהרות בבל, לחמישה קולות ותזמורת. על יצירה זאת זכה לציון לשבח אך לא בפרס כיוון שלא עמד במדויק בתנאי התחרות. בשנים 65–1864 כשהיה בן 19 הלחין את ה"מזמור מאת ז'אן רסין" (בצרפתית - Cantique de Jean Racine) למקהלה של ארבעה קולות (סופרן, אלט, טנור, ובס) בלווי פסנתר או עוגב והפעם קיבל את הפרס הראשון בתחרות.

היצירה הושמעה לראשונה בציבור ב-4 באוגוסט 1866 בעיבוד ללווי עוגב ותזמורת כלי מיתר. האירוע היה חנוכת העוגב החדש של מנזר מונטיווילייר, והמלחין בעצמו ביצע שם את תפקיד העוגב. היצירה הוקדשה למלחין ונגן העוגב סזר פרנק שניצח עליה במאי 1875. בינואר 1906 בוצעה גרסה של היצירה (אולי בעיבוד של פורה עצמו) לתזמורת מורחבת עם כלי נשיפה וללא עוגב אך גרסה זו לא פורסמה.

היצירה יצאה לאור בשנים 1875 או 1876 על ידי בית דפוס Schoen בפריס. שנים אחר כך היצירה זכתה לעבוד לכלי מיתר ונבל על ידי המלחין ג'ון ראטר.

מילים ולחן
מילות המזמור בצרפתית (Verbe égal au Très-Haut, notre unique espérance,... המילה, אחת עם היושב במרומים - תקוותנו היחידה...) מתוך מזמור שחרית נוצרי ליום שלישי בעל שלושה בתים. המזמור נכתב על ידי ז'אן רסין ופורסם בשנת 1688 כחלק מקובץ מזמורים מתורגמים מלטינית. פורה קרא ליצירתו על שם רסין ולא על שם המקור הלטיני אולי כי העדיף את הסגנון האלגנטי של הגרסה הצרפתית.

היצירה היא בסולם רה במול מז'ור, במשקל הנפוץ (ארבעה רבעים) ובקצב אנדנטה (הליכה). המוזיקה מלווה את שלושת בתי המזמור ואורכה כחמש דקות. הפתיחה הכלית בעלת שלושה מרכיבים: מלודיה רגועה שאחר כך תחזור במקהלה, תפקיד בס רגוע גם כן, ובקול האמצעי מוטיב של שלשות (טריולות - פיצולים של תו לשלושה תווים) בלתי פוסקים. ארבעת קולות המקהלה נכנסים אחר כך זה אחר זה (הבס ראשון ואחריו הטנור, האלט והסופרן), כשכל קול מציג את חצי השורה הבאה ממילות המזמור, בעוד הקולות הנמוכים ממשיכים בלווי. קטע מעבר דומה לפתיחה מפריד בין הבית הראשון של המזמור לבית השני. הבית השלישי והאחרון מופיע ישירות אחרי הבית השני ומנגינתו היא חזרה (רפריזה) של מוזיקת הבית הראשון.

אופי היצירה המכובד ובעל פשטות מעודנת מראה כבר תכונות שהופיעו שנים אחר כך ברקוייאם של פורה משנת 1887, ושתי היצירות מבוצעות יחדיו לעיתים קרובות בהופעות ובהקלטות.

קישורים חיצוניים

 התווים של "המזמור מאת ז'אן רסין" של גבריאל פורה בפרויקט ספריית התווים הבין-לאומי
 Cantique de Jean Racine, de Gabriel Fauré  (French) musiquedujour.com 2009
 Consors paterni luminis (Latin) preces-latinae.org


הערות שוליים

קטגוריה:יצירות ליטורגיות