סעיד בן עאמר

סעיד בן עאמר (בערבית: سعيد بن عامر), היה סחאבי, ואחד מחבריו הקרובים של הנביא מוחמד.

 ביוגרפיה 
למרות ששמו של סעיד בן עאמר כמעט שאינו מוזכר בהקשר של הצחאבה, הוא נחשב לצדיק, וליווה את הנביא מוחמד בכל מלחמותיו.

סעיד התאסלם מעט לפני קרב ח'ייבר. מאז שהוא קיבל את האסלאם ונשבע אמונים לנביא, הוא הקדיש את חייו לשירות האסלאם. על פי המסורת, היו לו כל המידות הטובות: צייתנות, מתינות, כבוד עצמי, צניעות, ענווה, רוחניות, ויראת אללה. אולם, על פי המסורת, מראהו החיצוני של סעיד לא העיד על תכונותיו. הוא נראה אדם פשוט, עני ואף מוזנח בלבושו.

כאשר עומר בן אל-ח'טאב שחרר את מועאויה הראשון מתפקידו כמושל חומס שבסוריה, הוא חיפש אדם מתאים להחליפו. הסטנדרטים של עומר למינוי מושל היו גבוהים מאוד. הוא האמין שאם מושל ביצע חטא, טעות, או הפרת אמונים כלשהי, שני אנשים יאלצו לתת את הדין אצל אללה: הוא (עומר) והמושל. חומס נחשבה לעיר שבה היו פיתויים רבים למוסלמי מאמין. לכן, עומר היה סבור שרק צדיק ומאמין יוכל להתגבר על הפיתויים של חומס. עומר הציע לסעיד את המשרה, אך סעיד סירב באומרו "אל תחשוף אותי לפיתויי הזה!". עומר השיב: "אני נשבע באללה, לא אתן לך לאכזב אותי. אתה מניח את האחריות והעול שבשלטון על הכתפיים שלי, ואז מסרב לעזור לי?". מילים אלה שכנעו את סעיד, שנסע עם אשתו הטרייה לחומס.

עומר צייד את סעיד בכסף רב, אך סעיד השתמש בכסף רק לצרכיו הבסיסיים ביותר, ואת השאר נתן לזכאה (צדקה), תוך שהוא מסתיר את הדבר מאשתו בתירוצים שונים. כשנודע לה הדבר, ולאחר שכל תירוציו לא הועילו, הצליח לשכנעה שהצדקה היא המעשה הראוי.

חומס שבתקופה ההיא הייתה מכונה "כופה השנייה". שם שביטא את נטייתם של אנשי העיר למרוד בשליט. למרות זאת, מסופר שהם אהבו את שליטם החדש סעיד, וצייתו לו.

המסורת מספרת, שעומר שמע תלונות מאנשי העיר על סעיד, וכשביקש ממנו את להסביר את מעשיו - תירץ את כל התלונות באופן שהניח את דעתו של עומר, שנוכח לדעת שסעיד הוא מאמין אמיתי.

סעיד נפטר ב-642, בשנה ה-20 להג'רה.

 הערות שוליים 

קטגוריה:צחאבה