האוטוביוגרפיה של אליס ב. טוקלאס

האוטוביוגרפיה של אליס ב. טוקלאס (באנגלית: The Autobiography of Alice B. Toklas) הוא ספר משנת 1933 מאת גרטרוד שטיין, אשר נכתב במסווה של אוטוביוגרפיה לכאורה של אליס ב. טוקלאס, שותפתה לחיים. בשנת 1998 דירגה ההוצאה לאור "הספרייה המודרנית" את הספר כאחד מ-20 ספרי העיון הגדולים ביותר בשפה האנגלית של המאה ה-20.

 סיכום הפרקים 
ממוזער|אליס ב'. טוקלאס ב-1949. צילום: קארל ואן וכטן

 לפני שהגעתי לפריז 
אליס ב. טוקלאס, בתור המספרת, אומרת שהיא למשפחה אמידה בסן פרנסיסקו. מאוחר יותר, היא פוגשת את גיסתה של גרטרוד שטיין במהלך השריפות והמשברים שבאו בעקבות רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906, ומחליטה לעבור לפריז ב-1907.

 בואי לפריז 
אליס מדברת על התפקיד החשוב של הלין, עוזרת הבית של גרטרוד, במשק הבית שלהן בפריז. היא מדברת על ההכנות לתערוכת אמנות. היא מספרת על פיקאסו והמאהבת שלו, פרננד. פיקאסו ופרננד נפרדים, ופרננד עוברת למונפרנאס כדי ללמד צרפתית. אליס וגרטרוד מבקרות אותה שם.

 גרטרוד שטיין בפריז, 1903-1907 
אליס מספרת כיצד גרטרוד ואחיה, ליאו שטיין, רוכשים ציורים של פול סזאן ואנרי מאטיס מאמברואז וולארד, ואיך הם כולם נהיים חברים. היא מספרת על הקיץ שבילתה עם גרטרוד בפיאזולה, באיטליה, בעוד פיקאסו חוזר לספרד. חזרה בצרפת, גרטרוד רבה עם גיום אפולינר. מאוחר יותר, לפיקאסו יש ויכוח עם מאטיס.

 גרטרוד שטיין לפני שהיא הגיעה לפריז 
אליס מספרת איך גרטרוד שטיין נולדה באלגני, פנסילבניה, ואז עברה לווינה, לפאסי, ומשם לניו יורק ולקליפורניה. שהיא למדה במכללת רדקליף, שם הייתה תלמידה של ויליאם ג'יימס. היא החליטה ללמוד לתואר שני באוניברסיטת ג'ונס הופקינס אך נשרה מהלימודים מתוך שיעמום, אז עברה לגור בלונדון, הייתה משועממת גם שם, חזרה לאמריקה, ובסופו של דבר התיישבה בפריז.

 1907-1914 
אליס מספרת סיפורים על מאטיס, אפולינר, ועוד אמנים קוביסטים. היא מספרת על חופשות באיטליה וספרד עם גרטרוד. הן עוברות לאנגליה ערב מלחמת העולם הראשונה להיפגש עם העורך של גרטרוד, ומשאירות את חברתן מילדרד אולדריץ' לבדה בפריז.

 המלחמה 
גרטרוד ואליס מעבירות את השנים הראשונות של המלחמה באנגליה, ואז חוזרות בקצרה לצרפת כדי להציל את כתביה של גרטרוד. לאחר מכן הן חיות בספרד במשך זמן מה, ובסופו של דבר חוזרות לצרפת. שם הן מתנדבות בקרן האמריקאית למען הפצועים הצרפתים, ונוסעות ברחבי צרפת כדי לעזור לפצועים וחסרי בית. עד סוף המלחמה, פריז נראית להן כעיר שהשתנתה.

 אחרי המלחמה, 1919-1932 
אליס מספרת על מריבתה של גרטרוד עם ת"ס אליוט, לאחר שהוא מכנה אחת מעבודותיה כבלתי הולמת. היא מספרת על החברות שלה עם שרווד אנדרסון וארנסט המינגוויי, שעזר עם ההוצאה לאור של  The Making of Americans. בנות הזוג מתיידדות עם קליקה של אמנים רוסים, אבל הם לא מהווים תנועה אמנותית. מאוחר יותר, גרטרוד מעבירה הרצאה באוניברסיטת אוקספורד. אליס אז מספרת על עוד מסיבות עם אמנים. מאוחר יותר, הן מקצרות את הספר The Making of Americans לכדי 400 עמודים, ודי להוציא אותו במהדורה מסחרית, ומתחילות ללבן את הרעיון של כתיבת אוטוביוגרפיה.
ממוזער|"... הערות הן לא ספרות"

 משמעות וביקורת 
גרטרוד שטיין הודתה שכתבה את העבודה הזו תוך שישה שבועות, כשמטרתה להרוויח כסף. אך היא לא אהבה לכתוב מסיבה זו, ואליס לא חשבה שהספר יצליח בשל כך. היה זה הראשון מבין כתביה להתפרסם בThe Atlantic, למרבה סיפוקה. המגזין פרסם את העבודה כסדרה של ארבעה חלקים.

באשר לחבריה, קארל ואן וכטן אהב את זה; הנרי מקברייד חשב שזה מסחרי מדי; ארנסט המינגוויי אמר שהספר מעורר רחמים; מאטיס נעלב מהתיאורים של אשתו; ז'ורז' בראק סבר ששטיין לא מבינה כהלכה את תנועת הקוביזם. אחיה ליאו שטיין קרא לספר אוסף של שקרים. אך ההצלחה המסחרית של הספר אפשרה לשטיין לחיות חיים נוחים יותר.

העבודה הזו נחשבת כאחת הנגישות ביותר של שטיין, ומספר מבקרי ספרות, כולל ג 'נט וינטרסון, מציינים כי שטיין יצרה בה פורמט חדש, הבונה על היסוד שהניחה וירג'יניה וולף בביוגרפיה הבדיונית, "אורלנדו", באינטרפרטציה החדשה שלה לז'אנר האוטוביוגרפיה.

קישורים חיצוניים


 הערות שוליים 

קטגוריה:ספרי 1933
קטגוריה:ביוגרפיות
קטגוריה:ספרות להט"ב