ליקוי סגר

ליקוי סגר (באנגלית: Malocclusion) הוא חוסר חפיפה או יחס בלתי מתאים בין השיניים של שתי קשתות השיניים, כאשר הן מתקרבות אחת לשנייה בעת סגירת הלסתות.

 סימנים ותסמינים 
ליקוי סגר הוא בעיה נפוצה מאוד באוכלוסייה, אם כי רוב המקרים לא חמורים דיים כדי להצדיק טיפול. אדם הלוקה בליקוי סגר חמור ביותר, אשר סובל מגדילה בלתי רגילה של עצמות הפנים, רשאי לדרוש טיפול אורתודונטי ולפעמים טיפול כירורגי כדי לתקן את הבעיה. תיקון של ליקוי סגר עשוי להפחית את הסיכון של עששת ולעזור להקל על לחץ מוגבר שמופעל על המפרק הלסתי-רקתי. טיפול אורתודונטי משמש גם כדי ליישר את השיניים מסיבות אסתטיות.

ליקוי סגר לעיתים מתבטא כחוסר הרמוניה של הפנים, כאשר היחסים בין המפרקים העליונים והתחתונים אינם מתאימים. לעיתים קרובות התאמות לקויות מסוג זה מעוותות את צורת הפנים של המטופל ומשפיעות בצורה דרסטית על האסתטיקה של הפנים, וכמו כן גם על טיב הלעיסה והדיבור. רוב ליקויי הסגר מסוג זה יטופלו לרוב רק על ידי ניתוח אורתודונטי.

 סיווג 
נהוג לסווג את סוג ליקוי הסגר לשלושה סוגים, בהתאם למישור הסגר בין השיניים והלסתות, לפי שיטת הסיווג על פי אנג'ל (Angel’s Classification System) שפורסמה ב-1899.

עם זאת, ישנם מצבים נוספים, למשל – צפיפות שיניים, אשר לא מתאימים ישירות לסיווג זה.

שיטת הסיווג על פי אנג'ל
אדווארד אנג'ל, הידוע בתור אבי האורתודנטיה המודרנית, היה הראשון לסווג ליקויי סגר. הוא ביסס את הסיווג על פי המיקום היחסי של השן הטוחנת הראשונה בלסת העליונה. לפי אנג'ל, ה-Mesiobuccal Cusp (בליטה קדמית) של הטוחנת העליונה הראשונה צריכה להתאים במיקום עם ה-Buccal Groove של השן הטוחנת הראשונה בלסת התחתונה.

השיניים כולן צריכות להתאים לקו הסגירה, שבקשת העליונה, הוא עיקול חלק דרך ה-Central Fossae של השיניים האחוריות ו-Cingulum של השיניים החותכות והניבים.

בקשת התחתונה, ישנו עיקול חלק דרך ה-Buccal Cusps של השיניים האחוריות וקצוות הניבים של השיניים הקדמיות.

כל חריגה מהתאמה זו, משמעה ליקויי סגר שונים. ייתכנו גם רמות שונות של ליקויי סגר בצד ימין או שמאל.
 Neutrocclusion – דרגה 1 – יחס השיניים הטוחנות בסגירה הוא תקין, כמתואר עבור השן הטוחנת הראשונה בלסת העליונה (מקסילה), אך לשאר השיניים יש בעיות כגון ריווח, צפיפות, פריצה עליונה/תחתונה וכדומה.
 Distoclusion – דרגה 2 – (Overjet, Overbite) – במצב זה, ה-Mesiobuccal Cusp של השן הטוחנת הראשונה בלסת העליונה אינו תואם את ה-Mesiobuccal Groove של השן הטוחנת הראשונה בלסת התחתונה. במקום, הוא ממוקם קדמית לו. לרוב, ה-Mesiobuccal Cusp ממוקם השן הטוחנת הראשונה בלסת התחתונה למתלעת השנייה (2nd Premolar).

סיווגים
 דרגה 2, סיווג 1: יחסי הטוחנות הם כמו אלו של דרגה 2, והשיניים הקדמיות בולטות.
 דרגה 2, סיווג 2: יחסי הטוחנות הם כמו אלו של דרגה 2, אך השיניים המרכזיות הן בנטייה אחורית והצידיות חופפות למרכזיות.
 Mesiocclusion – דרגה 3 – (Negative Overjet, Underbite) – במצב זה, הטוחנות העליונות ממוקמות אחורית ל-Mesiobuccal Groove. ה-Mesiobuccal Cusps של הטוחנת הראשונה בלסת העליונה (מקסילה) נמצאים אחורית ל-Mesiobuccal Groove של השן הטוחנת הראשונה בלסת התחתונה (מנדיבולה). לרוב במצב זה, השיניים הקדמיות של הלסת התחתונה יותר בולטות מאלו של הלסת העליונה. במצב זה למטופל לרוב יש לסת תחתונה (מנדיבולה) גדולה, או לסת עליונה (מקסילה) קצרה.

סקירה אודות שיטת הסיווג על פי אנג'ל ושיטות חלופיות
חסרון משמעותי של שיטת הסיווג על פי אנג'ל הוא שהיא לוקחת בחשבון רק ראייה דו־ממדית לאורך הציר הסגיטלי, בסגירה הסופית, על אף שליקויי הסגר הם תלת־ממדיים. סטיות בצירים שאינם סגיטליים, סטיות א-סימטריות, ליקויי סגר פונקציונליים ומאפיינים טיפוליים אחרים אינם מקבלים התייחסות.

חסרון נוסף, הוא חוסר הביסוס התאורטי של שיטה זו. בנוסף, השיטה רק מתארת את הסגר הסטטי, ומתעלמת מהתפתחות וגורמים (אטיולוגיה) של בעיות סגר, ומתעלמת מהיחסים של השיניים ושאר חלקי הפנים.

עם זאת, ניסיונות שונים לשינוי שיטת הסיווג על פי אנג'ל לשיטה יותר יעילה לא צלחו, ושיטת הסיווג על פי אנג'ל ממשיכה לגבור על שאר השיטות בשל פשטותה ובהירותה.

תיקונים מוכרים לשיטת סיווג זו מוזכרים החל מ-1915 על ידי מרטין דווי, ובנו לישר (1912, 1933). שיטות אלטרנטיביות הוצעו על ידי סימון (1930 – שיטת הסיווג התלת־ממדית הראשונה), יעקב א. זלצמן (1950 – שיטת סיווג המבוססת על מבנה גולגולתי) וג'יימס ל. אקרמן ווויליאם ר. פרופיט (1969).

 צפיפות שיניים 
צפיפות שיניים נגרמת כאשר חסר מקום מספק לכלל השיניים התקינות של אדם בוגר.

גורמים

שיניים נוספות, חסרות, פגועות או בעלות צורות לא שגרתיות מזוהות כגורמים שונים לליקויי סגר. לסת קטנה ולא מפותחת, הנגרמת כתוצאה מחוסר בלחץ הנגרם בעקבות לעיסה במהלך הילדות, יכול לגרום לצפיפות יתר בשיניים. מכשירים אורתודנטיים שונים, כתרים, פלטות או גשר, כולל שברים בלסתות לאחר תאונה משמעותית, מהווים אף הם גורמים נוספים. גידולים בפה ובלסת, מציצת אצבע, הוצאת לשון, שימוש במוצץ מעבר לגיל 3 ושימוש ממושך בבקבוק גם הם תועדו כגורמים לתופעה.

בניסוי שנערך בין שתי קבוצות של שפני סלע, שחלקם אכלו ירקות ופירות מבושלים וחלקם את אותו המזון אך טרי, השפנים אשר ניזונו מהאוכל המבושל והרך, היו בעלי פנים צרות וקצרות יותר, ולסתות תחתונות צרות וקצרות ביחס לאלו שניזונו מהירקות והפירות הלא מבושלים. ניסויים הראו תוצאות דומות בחיות שונות, כגון פרימטים – דבר התומך בתאוריה שלחץ בלעיסה במהלך הילדות גורם ללסת לגדול יותר לגודל הנדרש עבור השיניים. מחקרים שונים אף הראו תופעה זו על בני אדם. ילדים אשר לעסו מסטיק קשיח למשך שעתיים ביום, הראו התפתחות לסתות מואצת.

במהלך מעבר האדם לשימוש בחקלאות לפני כ-10,000, בני האדם החלו להסתמך יותר על אוכל מבושל ופחות על ליקוט ירקות ופירות ולגדל זנים שונים של דגנים וחיות מרעה אשר סיפקו גם מוצרי חלב, מה שהוביל ללחצים מועטים יותר בלעיסה במהלך הילדות ועל-ידי זאת לשכיחות של התפתחות צפיפות יתר בשיניים, מצב שהחמיר אף יותר במהלך המהפכה התעשייתית.

טיפול

צפיפות יתר של השיניים מטופלת על ידי אורתודנטים, לרוב על ידי עקירת שיניים, פלטות שקופות או גשר. לרוב, לאחר שינויי גדילה או טיפולים כירורגיים במבוגרים. טיפול כירורגי הוא הכרחי רק במקרים חריגים. טיפול כירורגי עשוי לכלול עיצוב צורה מחדש, הארכה או קיצור של הלסת. חוטי טייל, פלטות או ברגים עשויים להוות שימוש על מנת לחזק את עצם הלסת, באופן דומה לזה המשמש לייצוב עצם הלסת בעקבות שבר או תזוזה. מעט מאוד אנשים הם בעלי התאמה "מושלמת" של השיניים בין שתי הלסתות. עם זאת, רוב הבעיות הן מינוריות ולא מצריכות טיפול.

 חוסר התאמה של גודל השיניים 
על מנת להשיג סגירה תקינה ומותאמת של השיניים בשתי הלסתות, השיניים הקדמיות בשתי הלסתות, או השיניים העליונות והתחתונות בכללי, צריכות להיות פרופורציונליות זו לזו מבחינת גודל. חוסר התאמה בגודלי השיניים (TSD – Inter-arch Tooth Size Discrepancy) מוגדר כחוסר פרופורציה בממדים של שתי קשתות השיניים. מצב זה קיים ב-17-30% מהמקרים אצל מטופלים אורתודנטיים.

 מצבים נוספים 
ליקויי סגר אחרים יכולים להיגרם עקב גודלי שיניים או חוסר התאמה גולגולתית הוריזונטלית, ורטיקלית או טרנסברסלית (מישורים אנטומיים). פנים ארוכות עשויות להוביל לליקוי סגר המשאיר את הפה מעט פתוח בעת סגירתו, ופנים קצרות עלולות להוביל לליקוי סגר המוביל לנשיכה עמוקה.

עם זאת, ישנם גורמים מוכרים יותר לסגירה פתוחה (Open Bite) – כגון הוצאת לשון או מציצת אצבע, ובאופן דומה לנשיכה עמוקה (Deep Bite). הלסת העליונה או התחתונה יכולות להיות גדולות מהרגיל, דבר המוביל לליקוי סגר מדרגה 2 או 3, ליקויי סגר אשר יכולים להוביל לניתוח לסת כחלק מטיפול שלם, הניתן לראות ב-5% מהאוכלוסייה הכללית.

 גורמים 
הרגלים אוראליים ולחץ על השיניים בכל אחת מהלסתות הם הגורמים העיקריים לליקויי סגר.

בגדילת הגולגולת האקטיבית, נשימה מהפה, מציצת אצבע, שימוש במוצצים, כסיסת ציפורניים, לעיסת עטים ועפרונות, יציבה לא תקינה, בעיות בליעה והרגלים נוספים המשפיעים רבות על התפתחות הפנים וקשתות השיניים.

מציצת מוצצים אף נצפתה כמהווה גורם לדלקת באוזן התיכונה.

עששת, דלקות חניכיים ואובדן שיניים, עלולים לשנות את הצמיחה התקינה של השיניים הקבועות.

 ראו גם 
 אורתודונטיה
 לסת תחתונה
עקירת שן

 לקריאה נוספת 
 The Journal of the American Dental Association, January 1996, Vol.127, pp.34-S-36-S [Peer Reviewed Journal]
 Ngan, Peter W. editor.; Deguchi, Toshio editor.; Roberts, Eugene W. editor. [2014]

קישורים חיצוניים 

 ליקוי סגר מסוג Class II division 1
 ליקוי סגר מסוג Class II division 2
 אורתודונטיה
 יישור שיניים - מהן הדרכים והשיטות הקיימות היום, אתר ההסתדרות לרפואת שיניים בישראל

 הערות שוליים 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רפואת שיניים