סתמא דגמרא

סתמא דגמרא (בעברית: סתם תלמוד או הסתם של התלמוד) הוא מושג בלימוד התלמוד, המתאר טקסט אנונימי שמשמש כדברי קישור בין הדוברים או להבאת פירוש, תירוץ, קושיה, הערה לדברי חכם או פסיקה במהלך הלימוד, ללא הזכרת שם אומרו.

הסתמא בתלמוד
המונח 'סתמא' מופיע כבר בתלמוד עצמו, ומכוון לאותם ציטוטים מהמשנה שלא מובאים בשם תנא מסוים, אלא באופן סתמי, כלומר אנונימי. הכינוי 'סתם משנה' (בעברית) או 'סתמא דמתניתין' או 'סתימתאה' (בארמית) או מופיע פעמים רבות בתלמוד, כמעט תמיד בפיו של רבי יוחנן, גדול אמוראי ארץ ישראל.או למשל  עמוד ב;  עמוד ב, ועוד הרבה.

 הסתמא דגמרא לפי פרשני התלמוד 
הכינוי התאום לסתם משנה, 'סתמא דגמרא' או 'סתם התלמוד' כבר מתייחס לתלמוד עצמו ונמצא מחוץ לו. הוא נמצא בשימוש כבר בקרב פרשני התלמוד בימי הביניים, בעיקר בפי התוספות.ראו למשל תוספות על  עמוד א, דיבור המתחיל 'זכר למקדש הוא'; תוספות על  עמוד ב, דיבור המתחיל 'וכן לתפילה', ובמקומות רבים נוספים. קטעים נרחבים מהתלמוד נזכרים ללא שם אומרם. כך למשל, הסוגיה הראשונה במסכת קידושין מובאת כולה ללא הזכרת שמו של חכם אחד. במרבית המקרים סוגיות הגמרא הן בליל של אמירות ודעות תנאיות ואמוראיות, מוקדמות ומאוחרות, ודיון בקישורים ובסתירות ביניהן. בתוך מבנה זה, לעיתים קרובות הדיונים והקישורים מובאים ללא שם אומרם, אלא בשם התלמוד עצמו. פרשני התלמוד בימי הביניים כינו קטעים אלה בשם 'סתם תלמוד'.

במחקר

חוקרים כמו דוד הלבניDavid Halivni, The Formulation of the Babylonian Talmud, introduced, translated, and annotated by Jeffrey L. Rubenstein. Oxford: Oxford University Press 2013. ושמא יהודה פרידמןשמא יהודה פרידמן, סוגיות בחקר התלמוד הבבלי: אסופת מחקרים בענייני מבנה הרכב ונוסח, בית המדרש לרבנים באמריקה, 2010. טענו כי כחלק מהצורה האקלקטית בה נבנה התלמוד, כאשר מאמרי התנאים קודמים למאמרי הדור הראשון של האמוראים וכן הלאה, כך את ה"סתמא דגמרא" כתבו חכמים מאוחרים יותר, הנקראים בפיהם סתמאים. כתוצאה מהיותם כאלה, ישנם הטוענים כי אין לפסוק הלכה מסתם התלמוד, כפי שפסקו חכמים בעבר.ראו למשל שו"ת הרשב"א א קמא, הקובע שיש לפסוק על פי הסתמא; וכן בערך בוויקישיבה, 'מיקרופדיה תלמודית: הלכה (ה) - ההלכה ביחס לתלמוד הבבלי', בסעיף 'סתמא דתלמודא'. תפיסה זו מושפעת מקביעת התלמוד שהלכה כסתם משנה. ראו בערך הלכה כסתם משנה. טענה זו הביאה למחלוקות רחבות היקף בקרב לומדי גמרא.

שיטתם של הלבני ופרידמן מקובלת היום על חוקרי תלמוד רבים, אך ישנן גם שיטות אחרות במחקר, הטוענות שקטעים אלו נתחברו על ידי הסבוראים או על ידי רב אשי ורבינא, שהתלמוד מכנה אותם 'סוף הוראה', עמוד א' וישנן שיטות המייחסות את הסתמא דגמרא אף למקורות אמוראיים מוקדמים יותרנציג עכשווי מובהק של תפיסה המקדימה את תוספות הסתם לימי האמוראים הוא ירחמיאל ברודי, סתם התלמוד ודברי האמוראים, איגוד -מבחר מאמרים במדעי היהדות א, תשסח, עמ' 213-232; הנ"ל, 'לתיארוך החלקים הסתמיים של התלמוד הבבלי', סידרא, כד–כה (תש"ע), עמ' 72–73. ראו גם הלל גרשוני, 'סתמות קדומים בתלמוד הבבלי: מסכתות סוטה ועבודה זרה', עבודת מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים תשע"ה, עמ' 56–55; חנוך אלבק, מבוא לתלמודים, תל אביב תשכ"ט, עמ' 578–596.

גם בספר דורות הראשונים ח"ב, ימי האמוראים, פרק סח סידור התלמוד וחתימתו, כותב שחלק מדברי הסתמא דגמרא הם מדורות שקדמו לרב אשי, ומביא דוגמאות של דברי אמוראים שמתייחסים לדברי הסתמא דגמרא.

וראו עוד פירוט והפניות על המחלוקת בערך סתמאים.

 ראו גם 
 סתמאים
 תלמוד בבלי
 שיטת הרבדים
 סבוראים
 אמוראים

 לקריאה נוספת 
 יואל קרצ'מר רזיאל, סתם התלמוד כתופעה התפתחותית: סוגיות הפתיחה למסכת נדרים בירושלמי ובבבלי, תרביץ פו (תשע"ט), עמ' 611–661.
 אבינועם כהן, 'ביקורת הלכתית לעומת ביקורת ספרותית בסוגיות התלמוד (פרק בהתהוות השכבתית של הבבלי)', אסופות ג (תשמ"ט), עמ' שלא-שמו.
 Joshua Even Eisen, ‘Stammaitic Activity versus Stammaitic Chronology: Anonymity’s Impact on the Legal Narrative of the .Babylonian Talmud’, Ph.D. dissertation, Columbia University, 2013, pp. 49-98

קישורים חיצוניים
 הרב יהודה פרומן, התלמוד כהוויתו - פרק אחד עשר: סתמא דתלמודא, באתר דעת
 עמירם דומוביץ, מילון מונחי הדיון התלמודי, ערך 31, באתר דעת
 יהודה חיון, אנציקלופדיה תלמודית מרוכזת, ערך סתמא דגמרא, באתר ויקישיבה
 הרב יוסף שמשי, ביאור הביטוי: "סתם גמרא" ("סתמא"), באתר פורטל הדף היומי


הערות שוליים

קטגוריה:מונחים תלמודיים