קללת האדם והאישה

קללת האדם והאישה היא מושג, המהווה חלק מהסיפור המקראי על חטא האכילה מעץ הדעת. על פי המסופר בפרשת בראשית, עברו אדם וחוה אשתו על ציוויו של ה', שאסר עליהם את אכילת פירות עץ הדעת אשר במרכז גן העדן. בתגובה, הטיל עליהם ה' סדרת קללות, אותן נגזר על המין האנושי לשאת לאורך הדורות.
 הרקע לקללות 
על פי המסופר בפרשת בראשית, כאשר שֹם ה' את האדם בגן עדן, הורה לו לאכול מפירות עצי הגן, אך הזהירו לבל יאכל מפירות 'עץ הדעת טוב ורע' (המכונה בקיצור: 'עץ הדעת') שבמרכז הגן, ובאם יעבור על אזהרתו - ימות. לאחר בריאת האישה (שלאחר החטא השתנה שמה ל'חוה') שידל אותה הנחש לאכול מפרי עץ הדעת למרות הציווי האלוהי שאסר את הדבר. האישה התפתתה ולאחר שאכלה מפרי העץ, נתנה גם לאדם לאכול ממנו.

בעקבות זאת פנה ה' אל האדם בשאלה אם אכל מעץ הדעת, על מנת לאפשר לו להודות בחטאו ולהיפטר מעונש או לפחות להקל בעונשו. האדם אמנם הודה באכילה מעץ הדעת אך האשים את אשתו שפיתתה אותו לכך. כאשר פנה ה' אל האישה בשאלה 'מה זאת עשית', ענתה האישה שהנחש פיתה אותה לאכול מעץ הדעת.

אז החל ה' לקלל את הנחש, האישה והאדם, בקללות שנועדו להביא לכפרה על החטא ולתיקונו.

 קללת הנחש 

את הנחש קלל שמעתה רגליו תקוצצנה והוא יזחל על גחונו בצורה משפילה ומתפתלת, המעידה על אופיו השפל והערמומי. לשונו המשתלחת מפיו תלחך את העפר, ותמיד תהיה מתיחות בין הנחש לאדם, כאשר הנחש ינסה תמיד להכיש את האדם בעקבו, והאדם ינסה לרוצץ את ראשו של הנחש לבל יפגע בו: .

 קללת המוות למין האנושי 
הקללה המשותפת לכל המין האנושי, זכרים ונקבות כאחד, היא קללת המוות. עד לחטא האדם, לא היה המין האנושי אמור למות כלל, אלא להיות בן אלמוות. אמנם כאשר הניח ה' את האדם בגן עדן, הזהירו שאם יאכל מפרי עץ הדעת - יהיה בן מוות: .

ואכן, לאחר האכילה מעץ הדעת, בתוך הקללה שקלל ה' את האדם, נכללה קללת המוות: .

לפי התלמוד הבבלי וחלק מהפרשנים, נבואת הנביא ישעיהו: , משמעותה שבאחרית הימים, כאשר יתוקן החטא, ישובו בני האדם לחיות חיי נצח כפי שהיה קודם החטא.

 קללת האישה 
על פי המסופר במקרא, קוללה האישה בארבעה עונשים הקשורים לצער הגוף המלווה את מעגל החיים שלה. ביחס למהות כמה מהקללות קיימים מספר פירושים. הקללות מופיעות כולן בפסוק אחד: .

ארבע קללות מופיעות כאן: 1. . 2. . 3. . 4. .

 הרבה ארבה עצבונך 
כמה פרשנויות ניתנו לקללה זו. יש אומרים שהכוונה היא לצער דם הוסת החודשי שהחל להופיע באישה רק לאחר החטא. יש אומרים שהכוונה היא לצער דם הבתולים שמתלווה לבעילה הראשונה שנבעלת הבתולה. ועל פי חז"ל בתלמוד הבבלי, הכפילות 'הרבה ארבה' רומזת לשני דמים אלו: . רש"י בשם המדרש בתלמוד הבבלי מבאר שהמילה 'עצבונך' מרמזת ל'צער גידול בנים'. והרד"ק בשם אביו פירש שהכוונה לתופעות הלוואי המתלוות להריון. ולדעת החזקוני הכוונה היא שהיא תהיה ב'עצבון וטורח' כל ימיה.

 והרונך 
לגבי קללה זו, מוסכם על הכל שהכוונה לצער המתלווה להריון, אלא שגם כאן קיימות שתי גישות לאיזה צער בדיוק הכתוב מכוון: יש מפרשים שהכוונה לתחושת הכבדוּת ותופעות הלוואי המתלוות להריון. ויש מפרשים שהכוונה לאריכות משך ההריון, שלפני החטא באותו היום בו התעברה - ילדה, ואילו לאחר החטא ימי הריונה תשעה חודשים.

 בעצב תלדי בנים 
ביחס לקללה זו קיימת תמימות דעים בין פרשני המקרא, שהכוונה היא לצער הלידה שבכאבי צירי לידה וביציאת התינוק מן הרחם. יש מדרשים הרואים בייתור המילה 'בעצב' רמז לצער ההפלה. ויש הרואים בייתור במילה "בנים" רמז לצער גידול בנים.
קיימת גישה נוספת לפיה ״בעצב״ מלשון עיצוב ו״בנים״ מלשון בונים, בנייה. במהלך ההיריון האישה מתעצבת ולומדת להיות אמא, מתעצבת כדי לבנות את ילדיה.

 ואל אישך תשוקתך והוא ימשול בך 
ביחס לקללה זו ניתנו כמה הסברים ופרשנויות, אמנם המכנה המשותף של רוב הפרשנים הוא שמדובר בקללה אחת שיש לה שני חלקים, ולא בשתי קללות נפרדות.

כמה מהפרשנים מבארים שהקללה מחולקת לשני חלקים: עד עתה מעמד שני המינים היה שווה, ומעתה האישה תהיה משועבדת לבעלה לעשות רצונו ('והוא ימשול בך'), אך לא תהיה לאישה אפשרות להימנע מנישואין, משום שתהיה לה תשוקה עזה לחיות עם בעל, על אף ה'מחיר' שהיא תשלם על כך ('ואל אישך תשוקתך'). ההולכים בדרך זו רואים בעונש זה מידה כנגד מידה באשר לחטאה של האישה: היא שידלה את בעלה לאכול מעץ הדעת, מעתה היא תציית לדבריו ולא הוא יציית לה.

רבים מבארים שתשוקה זו אינה תשוקת הנישואין אלא תשוקה ליחסי אישות, והקללה היא שאף על גב שתהיה לאישה תשוקה להיות עם בעלה ('ואל אישך תשוקתך'), היא לא תוכל לשדל אותו בדברים לשכב עימה אלא ההחלטה תהיה בידיו ('והוא ימשול בך').

הרמב"ם מבאר את הפסוק כענישת האישה בתשוקה לחיי אישות עם בעלה, ומאידך דרישה מהגבר לשלוט על תשוקת האישה אליו ולווסתה, ולא להתפתות לה תמיד למשכב, שזהו עונש לאישה שתשוקתה לא באה לכדי מימוש.

בניגוד לדעות שהובאו, הרד"ק מבאר ששני חלקי המשפט הם שני עונשים שונים. בעוד שהקללה 'ואל אישך תשוקתך' מתייחסת להשתוקקותה לבעלה ליחסי אישות על אף שבכך היא מביאה על עצמה את צער ההריון והלידה; הקללה 'והוא ימשול בך' מתייחסת לשליטה הכללית של הגבר על אשתו, ונחיתותה כלפיו לעשות רצונו.

מאידך, ראב"ע מפרש את המילה 'תשוקתך' במובן של צייתנות, ומתוך כך מפרש את כל המשפט כיחידה אחת: 'ואל אישך תהיי מצייתת, כי הוא ימשול בך'.

יש המבארים שהקללה 'והוא ימשול בך' מתקיימת בכך שהאישה נעשתה תלותית בבעלה מבחינה כלכלית.

בתלמוד הבבלי מובאים דברי רב יצחק בר אבדימי המונה עשר קללות שנתקללה האשה בפסוק זה, שחלקן מפורשות בכתוב וחלקן רמוזות בו: 
לפי פרשנות אחרת, הנשמה מורכבת חציה מזכר וחציה מנקבה ״ימשול״ מלשון ישלים. לפיכך, הפסוק אומר שהנשמה של האישה (ושל הגבר) נותרת חצויה אלא אם היא זוכה לפגוש בחצי השני המשלים אותה.

 קללת האדם 
קללת האדם מתחלקת גם כן לארבעה עונשים, הקשורים לתלותיות האדם בדגן כדי לשבוע וממילא לצורך לטרוח ולהתייגע כדי להשיג מזון, לעומת מצבו בגן העדן בו ניזון מפירות העץ שאינם דורשים כמעט טיפול והשקעת מאמצים: 
כאמור, הקללה מחולקת לארבעה חלקים, כאשר הכותרת של ארבעת החלקים היא: , כלומר העונשים נובעים מקללת האדמה.

אמנם חז"ל ראו במילים אלו לא רק כותרת לקללות הבאות אחריה, אלא גם רמיזה על כך שמקום השדות יתמלא במיני מזיקים שיזיקו לתבואה: .

ארבעת חלקיה של הקללה הם: 1. . 2.  3. . 4. .

 בעצבון תאכלנה כל ימי חייך 
באשר לפירוש קללה זו ישנה הסכמה בין המפרשים, שהכוונה היא שמכאן ואילך תהיה כרוכה השגת המזון בצער ומאמץ הדרושים להפקת הלחם מן החיטה (כפי שיבואר בהמשך), לעומת המצב המקורי בו היה האדם ניזון מקטיף פירות העץ ללא מאמץ.

 וקוץ ודרדר תצמיח לך 
כחלק מעונשו של האדם להשיג את מזונו תוך מאמץ ויגיעה, קלל ה' את האדמה, שתוציא באופן טבעי, ללא צורך בזריעה, קוצים ודרדרים שיקשו על האדם לזרוע את שדהו במיני דגן וקטנית, בהיותו נזקק לחרוש את שדהו ולעקור את מיני הקוצים הצומחים בה.

בספרות המקראית הפכו הקוצים הצומחים בשדה, לסמל לשדה אדם עצל שלא ממלא את תפקידו כאדם לעבוד בחריצות ולדאוג לניקיון שדהו מקוצים: .

 ואכלת את עשב השדה 
על פי פרשנות הפשט למקרא ורוב המפרשים, כאן קבע ה' שמעתה ואילך המרכיב התזונתי העיקרי בצריכת המזון של האדם יהיה הלחם העשוי מהדגן, שהפקתו כרוכה במספר רב של שלבים הדורשים מאמץ רב: חרישה, זריעה, קציר, דייש, זרייה, טחינה, לישה ואפייה.

 בזעת אפיך תאכל לחם 
בעקבות הקביעה שמזונו העיקרי של האדם יהיה הלחם, נעשתה מלאכת השגת המזון כרוכה במאמץ פיזי יומיומי רב, המלוּוה בהופעת זיעה בגוף המתאמץ.

 לאחר העונש 
לאחר הענישה ה' העניק לאדם וחוה כתנות עור.

לאחר מכן, עלה בלב ה' החשש שמא יצליח האדם לקחת מפרי עץ החיים שבמרכז הגן (סמוך לעץ הדעת), הנותן חיי-עולם לאוכליו, ולשוב לחיות חיי נצח. לפיכך גרש ה' את האדם ואשתו מגן העדן אל ארץ עדן, וכדי להבטיח שלא יחזור אל גן העדן לקחת מפירות עץ החיים, הציב מזרחית לגן העדן את הכרובים ואת להט החרב המתהפכת, כדי לשמור את דרך עץ החיים.

לפי ספר היובלים, הגירוש נעשה באחד בחודש הרביעי - מועד תקופת הקיץ (נקודת היפוך) בלוח השנה במגילות קומראן.

 התנקות העולם מהקללות 
קיימת גישה הרואה בהתפתחות הטכנולוגית ובבשורות שהביאה עימה, תיקון והתנקות של העולם מהקללות הקדמוניות, בדרך אל השיבה למצב המתוקן בגן העדן. תחת קללת 'בעצב תלדי בנים' - הומצאה זריקת האפידורל, וכן פותחו שיטות שונות להקלת כאבי הלידה וציריה. תחת הקללה 'והוא ימשול בך' קיימת זה מאות שנים תנועה הולכת ומתעצמת של הכרה במעמד האישה, בעקבות יכולתה לעבוד בכוחות עצמה ובכך להסיר את תלותיותה הכלכלית בבעלה. תחת הקללה 'בזיעת אפיך תאכל לחם' נעשתה העבודה כיום, בזכות הטכנולוגיה, נוחה וקלה באופן משמעותי לעומת עבודת הכפיים הקשה והמייזעת שהייתה בעבר, וגם משך העבודה התקצר משמעותית לכ-8 שעות עבודה, ויצירת שעות פנאי, דבר שלא היה קיים בעבר כלל. גם תוחלת החיים במגמת עליה משמעותית מאז התפתחות הרפואה.

 קישורים חיצוניים 
 חנניה מלכה, עונש האישה בחטא אדם הראשון, באתר "ישיבה", כסלו תשס"ח

 הערות שוליים 

קטגוריה:סיפורי ספר בראשית
קטגוריה:פרשת בראשית
קטגוריה:קללות ביהדות