יחיד ורבים הלכה כרבים

יחיד ורבים הלכה כרבים הוא מצווה מהתרי"ג מצוות וכלל בפסיקת ההלכה במשפט העברי, לפיו בכל מחלוקת שבין חכמי ישראל יש להכריע את ההלכה כדעת הרוב. כלל זה נלמד מהכלל הבסיסי של הכרעת רוב בדיינים.

מקור הדין
מקור הדין הוא בפסוק: . הרמב"ם במשנה תורה כותב . מדברי הפסוק "אחרי רבים להטות" למדו חז"ל את העיקרון הכללי של רוב בהלכה, שמהווה מקור להיזדקקות לרוב בהכרעת ספקות מסוגים שונים - לא רק בהכרעה בין דיינים, בין יתר הכרעות הרוב הנלמדים ממצווה זו למדו חז"ל שבכל מקרה שיפול ספק ומחלוקת בין החכמים תיקבע ההלכה על פי רוב. וכך מבאר ספר החינוך כלל זה מוזכר במשנה  בתלמוד בבלי ובשאר ספרי חז"ל פעמים רבות ונפסק להלכה בשולחן ערוך.
הכרעות מעשיות על פי רוב חכמים מובאות בחז"ל בכמה מקומות. למשל, במחלוקת המפורסמת בעניין תנורו של עכנאי בין רבי אליעזר לחכמים, נפסקה הלכה כדעת חכמים המרובים על רבי אליעזר משום הכלל "אחרי רבים להטות". מקרה נוסף מובא בתוספתא ביחס לרבי עקיבא שבמחלוקת בין רבן גמליאל לחכמים נהג כשיטת חכמים בפניו של רבן גמליאל: .

טעם הדין 
בעל ספר החינוך מסביר כי בנוסף להנחה שדעת הרוב נוטה אל האמת יותר מדעת המיעוט יסוד קביעת ההלכה כדעת הרבים נועד לשמור על אחידות התורה, שכן במידה וכל אחד יכריע את ההלכה על פי סברתו ולא לפי דעת הרוב, תעשה התורה ככמה תורות: . האחרונים הסתפקו אם פסיקת ההלכה על פי הרוב בכל התורה היא בתורת בירור שכך המציאות או גזירת הכתוב לפסוק כך את ההלכה כלומר בירור הדין או הנהגה. אך בהכרעה על פי רוב חכמים נראה שאין חולק שההכרעה היא בירור.

 פרטי הדין 
הולכים אחר הרוב בכל מקום בין לקולא ובין לחומרא בין בממון בין באיסור ואפילו באיסור מדרבנן הולכים אחר המרובים ואפילו מחמירים.

הלכה כרבים אפילו כנגד כללי פסיקה אחרים ויש אומרים שאם יש כלל אחר אין אומרים הלכה כרבים אלא כשיחיד ממש חולק עליהם אך לא ברבים ומועטים.בפשטות הלכה כרבים מהתורה בכל מקום. אך יש מהאחרונים שלמדו שדין אחרי רבים להטות שנאמר בתורה, היינו כשנחלקו בשעת מעשה בדין שבא לפניהם וכל הדיינים מקובצים יחד במקום אחד, ונשאו נתנו ביניהם. אבל במחלוקת בדברי הפוסקים שכל אחד כתב סברתו בספרו, אפילו אם היו בזמן אחד אין ברור לומר שבאופן זה מן התורה הולכים אחרי הרוב, כיוון שלא עמדו למניין, ולא נשאו ונתנו ביחד.

מהו רוב
נחלקו האחרונים כשהרוב מסכים לדעה אחת מחמת טעמים שונים אם נחשבים רבים ופוסקים הלכה כמותם, או שאינם נחשבים כרבים כי אינם דעה אחת. ויש המחלקים בין הכרעת רוב בבית דין שמועילה תמיד למחלוקת הפוסקים שאם הרוב אינו בדעת אחת אינו חשוב רוב.

במחלוקת הלכתית אשר בה צד אחד מרובה על חברו, אלא שמנגד המיעוט הוא של תלמידי חכמים גדולים יותר בהלכה, קיימת מחלוקת המובאת במסכת יבמות אשר דנה במחלוקת בית הלל ובית שמאי לגבי צרת הבת, אם נהגו בית שמאי בחיי היום יום כשיטתם או שבפועל הלכו אחרי בית הלל, ומובא כי בתשובה לשאלה זו קיימת מחלוקת בין אמוראים: ריש לקיש ורב סוברים "לא עשו בית שמאי כדבריהם" ואילו רבי יוחנן ושמואל סוברים "עשו ועשו". אחד מההסברים הניתנים למחלוקת אמוראים זו היא שלשיטת הסוברים שלא עשו בית שמאי כדבריהם - מכיוון שמעטים היו מבית הלל. ברם, לשיטת הסוברים "עשו ועשו" - מכיוון שהם "מחדדי טפי" כלומר מחודדים בחכמתם יותר מבית הלל.

למעשה, דעת החינוך שאין הולכים אחר במקרה כזה אחר הרוב ויש מן הראשונים שסוברים שאין ההלכה מכרעת כמי לעשות, והרוצה לעשות כרוב בחכמה עושה, והרוצה לעשות כרוב במנין עושה. וגם בזה יש שמחלקים בין יחיד נגד רבים, שאפילו אם הוא גדול יותר דבריו בטלים, למועטים נגד רבים, שאין הולכים אחר רוב מנין, אלא אם רצו הולכים אחר רוב חכמה.
 ראו גם 
הכרעת רוב בדיינים
רובו ככולו
רוב (הלכה)

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:משפט עברי: דיני ספיקות
קטגוריה:דיני ספקות
קטגוריה:רוב
קטגוריה:מושגים ביהדות
קטגוריה:פרשת משפטים
קטגוריה:משפט עברי: כללי פסיקה
קטגוריה:מחלוקות ופולמוסים ביהדות