מעשה שמעון ולוי

מעשה שמעון ולוי הוא סיפור מקראי המתואר ב. מסופר בו כי בעקבות מעשה שכם ודינה, בו חטף שכם בן חמור החוי נשיא מחוז העיר שכם את דינה בת יעקב ולאה, ואנס אותה. כאשר שמעו של המעשה הגיע אל אחי דינה, מיהרו לשוב לביתם מהמרעה במקביל להגעת שכם עם חמור אביו לבקש את ידה של דינה מאת אביה, יעקב. אחי דינה הציעו לשכם במרמה שבתמורה למתן אחותם לו לאישה, יתחייב למול את ערלתו, הוא וכל אנשי עירו. שכם הסכים בהתלהבות להסכם, ומיהר לשוב עם אביו אל אנשי עירו בהציעם להם לכרות ברית עם משפחת יעקב בתמורה למילת ערלתם.
ממוזער|350px|במרכז התמונה (מצד שמאל) עתיקות שכם הקדומה - במקום זה אירע מעשה שמעון ולוי ע"פ המסופר בתורה. מצד ימין (מעט מעל מרכז התמונה) נראית כיפתו הלבנה של קבר יוסף.
ביום השלישי למילה, עת שכבו אנשי העיר כואבים בבתיהם, פשטו שמעון ולוי על העיר וחרבותיהם בידיהם, והכו כל זכר בעיר. את הנשים והטף לקחו עימם בשבי, ואת רכוש העיר לקחו כשלל. יעקב נזף בבניו על המעשה בהביעו חשש שמא הערים שבסביבה יתאגדו יחד כדי להכות את בני יעקב פן יעשו כן גם להם, ובכך תיכחד משפחת יעקב. שמעון ולוי השיבו שהמעשה שלהם היה הכרחי לנוכח התנהגות שכם כלפי דינה כאילו הייתה זונה.

על פי המסופר, כאשר עברו יעקב ובניו משכם אל בית אל בצו אלוהי, הטיל ה' פחד על הערים שסביבות שכם, ולא רדפו אחרי בני יעקב אלא יראו מהם.

לקראת מותו, עת ברך יעקב את בניו בברכת יעקב, הוא נמנע מלברך את שמעון ולוי, ואף קבע כי הם יתפזרו בקרב שאר שבטי ישראל כדי שעוצמתם וקנָאותם תווּסת על ידי השבטים האחרים. הדבר התקיים בכך ששבט שמעון נחל נחלה מובלעת בתוך שבט יהודה, ושבט לוי התפזר בתוך שאר השבטים כדי למלא את תפקידו החינוכי: "יורו משפטיך ליעקב".

 רקע 

בעת ששב יעקב ארצה לאחר שהות ממושכת של עשרים שנה בבית לבן הארמי, חנה עם משפחתו סמוך לעיר שכם (שלדעת מספר פרשנים נקראה בשלב זה שלם). באחד הימים יצאה דינה ביתו שנולדה לו מלאה 'לראות בבנות הארץ'. שכם בן חמור החוי, נשיא המחוז, ראה אותה לבדה, תפסה ואנס אותה. לאחר שחשקה נפשו בדינה, החליט ללכת עם אביו לבקש את ידה של דינה מאת יעקב אביה. במקביל נודע מעשהו של שכם לאחי דינה, ששהו באותה העת עם צאן אביהם במרעה. הם מיהרו לשוב לביתם בכעסם על ששכם טימא את אחותם בכך שנבעלה באונס לערל. שכם הביע בפני יעקב ואחי דינה את רצונו לשאת את דינה לאישה תמורת הון רב שיתן לו כמוהר הבתולות, וצרף לכך הצעה כללית לכריתת ברית בין שני השבטים שתניב רווחים כלכליים לשני הצדדים ממסחר משותף, ותכלול אפשרות לנישואי תערובת ביניהם.

בשלב זה נטלו אחי דינה את המשך המשא ומתן עם שכם לידיהם, ואמרו לו, בערמה, שיסכימו לתת לו את דינה בתנאי שימול את בשר ערלתו, הוא וכל אנשי עירו, כי חרפה היא לזרע יעקב שבניו נצטוו על המילה, לדבוק בעם שאינו מל עצמו. מחשבתם הייתה לעשות מעשה שיוקיע ויעניש את שכם ואנשי עירו על מעשה הפשע שביצע בדינה, תוך ניצול חולשת אנשי העיר לאחר המילה.

שכם הסכים מיד לתנאי, ומיהר לכנס את אנשי עירו אל שער העיר כדי לשכנעם למול עצמם בתמורה לכריתת ברית עם משפחת יעקב על כל ההטבות הכלולות בה.

 תיאור המעשה 
אנשי העיר הסכימו להצעת חמור ושכם בנו, מושלי העיר, והלכו ומלו עצמם: .

אחי דינה, שמעון ולוי, המתינו ליום השלישי למילה, עת הגיעה החולשה מן המילה לשיאה, ובעת שכבו אנשי העיר במיטותיהם מבלי להישמר מנקמה, פשטו על העיר וחרבותיהם בידיהם והחלו להרוג כל זכר בעיר. גם את שכם ואת חמור אביו הרגו, ולקחו אתם את דינה מבית שכם.

לאחר מכן באו גם שאר האחים ולקחו בשבי את נשי וילדי העיר. וכן לקחו עימם את הרכוש, כולל בגדי החללים, וכולל הצאן, הבקר והחמורים, וכל מה שנמצא בעיר ובשדותיה:

חז"ל פירשו את הפסוק: וַיָּבֹאוּ עַל הָעִיר בֶּטַח במובן של ביטחון, כלומר שמעון ולוי בטחו בכוחו של אביהם להגן עליהם באם ינסו עמי האזור לפגוע בהם כפי שחשש יעקב. וכך פירשו את הפסוק , שיעקב, מתוך אילוץ, סייע לשמעון ולוי בהריגת אנשי שכם, או ששמר מפני מתקפת נקמה או ענישה של עמי האזור.

הדים לשותפות יעקב במלחמה על שכם, בצורה זו או אחרת, ניתן למצוא בתיעודים חיצוניים כמו ספר היובלים, צוואות השבטים ועוד.

 בעקבות המעשה 
 תגובת יעקב למעשה 
לאחר המעשה, נזף יעקב בבניו בטענה שבגלל מעשיהם נתונה כל המשפחה תחת איום מצד עמי האזור, שכאשר ישמעו על הכרתת בני יעקב את אנשי העיר שלם, יפרשו זאת כניסיון לכבוש את האזור מן העמים הכנעניים שבו, וכדי למנוע מבני יעקב להמשיך בכיבוש האזור, יתאגדו יחד כדי להכרית את משפחת יעקב שסיכוייה להצליח לגבור עליהם אפסיים: .

מנגד, טענו שמעון ולוי שהימנעות מתגובה חריפה על האונס תתפרש כהסכמה שבשתיקה להנהגת שכם בדינה כבזונה: .

 השמירה האלוהית על משפחת יעקב 
הכתוב מעיד שבצל חששו של יעקב ממלחמת נקמה או הרתעה מצד עמי האזור, הטיל ה' דווקא פחד ומורא בקרב הערים שסביבות העיר שלם, והם נמנעו מלפתוח בעימות עם בניו של יעקב: .

המלבי"ם פירש שעמי הסביבה ראו במעשיהם של בני יעקב שהמיתו עיר שלימה, מעשה הזוכה לסיוע אלוהי שמעל למנהגו של עולם כעונש לאנשי העיר על שותפותם במעשה שכם, ולכן נמנעו מלפתוח במלחמה נגדם:

 פרשנות למעשה 
פרשנים רבים נתנו דעתם על שאלת ההצדקה להריגת שכם ואביו, וכן לענישה קולקטיבית בה נקטו שמעון ולוי. שאלת ההצדקה מתחלקת לשני חלקים:
 הצדקה להפר את ההסכם בין הצדדים, על אף שאנשי שכם קיימו את חלקם בהסכם.
 גם אם אינם מחויבים להסכם מסיבה זו או אחרת, נוספת שאלת הצדקת הרג אנשי העיר בעקבות המעשה.

 1. הצדקת אי המחויבות לעמוד בהסכם 
מספר פרשנים בארו את אי מחויבותם של שמעון ולוי להסכם עם אנשי העיר, בכך שאלו חזרו בהם מכוונתם לשמור על המילה כתנאי לקשר בין העמים, והתחרטו על שנכנסו לברית זו בכך שמלו עצמם. כך באר, למשל, פירוש דעת זקנים מבעלי התוספות: .

הם למדו זאת מהמילים  הרומזות לכך שאנשי העיר לא היו שלמים עם המעשה שעשו, ולכן הם חשו בכאב ובצער על הפציעה המיותרת שביצעו בגופם. כפי שבאר פירוש הדר זקנים על התורה, : . והוסיף, שהברית כללה איסור לעבוד עבודה זרה, ומשראו ששבו לעובדה, הבינו שחזרו בהם מההסכם: .

החזקוני מבאר שכאשר הציעו שכם ואביו לאנשי עירם את התנאים שהציבו בני יעקב לברית-העמים, הם הציגו את הברית כאמצעי להשגת עליונותם על משפחת יעקב, עד כדי שליטה מסוימת ברכוש משפחת יעקב, ובכך ראו עצמם פטורים ממחויבות להסכם:

כיוצא בזה באר הספורנו: .

 2. הצדקת הריגת אנשי העיר 
 1. ענישה על גזל והימנעות ממשפט צדק 
הרמב"ם מבאר שההצדקה להריגת כל אנשי העיר היא שבן נח שעבר על אחת משבע המצוות אותן הוא מחויב לשמור - חייב מיתה בסייף. והואיל ואחת משבע מצוות בני נח היא העמדת דיינים שיעשו משפט וצדק בעירם, ובני העיר נמנעו מלשפוט את שכם על חטיפת דינה ממשפחתה, שנחשבת לגזל האסור לבני נח, בכך נעשו שותפים לפשע והתחייבו מיתה:

גם החזקוני מבאר שההצדקה להריגת אנשי העיר הייתה הימנעותם מלשפוט את שכם: .

גם אור החיים מביא את פירושו של הרמב"ם באחת האפשרויות להסבר הצדקת מעשה שמעון ולוי: 

גם המשיבת נפש פירש כך, אלא שבאר שהאיסור שעבר שכם היה גזל הכסף שחייב האונס לאבי האנוסה, שסירב שכם לתתו:
לנימוק זה קיימים תימוכין בפסוקים, שכן בעת תיאור תרמיתם של אחי דינה תוך כדי המשא ומתן עם שכם וחמור, הכתוב מבאר שהמניע שלהם לכך הוא ששכם טימא את אחותם: .

יש המפרשים כי גם בעת תיאור מעשה שמעון ולוי, הכתוב מבאר שהמניע של אחי דינה למעשה הוא בכך שאנשי העיר היו שותפים לטומאת אחותם על ידי שכם: .

 2. נקמה 
הרמב"ן מסביר ששמעון ולוי הרגו את אנשי שכם כנקמה, ולא חששו להורגם משום שאנשי שכם, עוד קודם מעשה דינה, לא שמרו שבע מצוות בני נח. ומשום כך כבר היו חייבים מיתה ממילא:

 3. אילוץ שנועד כהגנה עצמית 
המלבי"ם, באחד מפירושיו למעשה, באר שהריגת אנשי העיר הייתה אילוץ שנבע מכך שאנשי העיר נכונו למלחמה מול אחי דינה כדי למנוע מהם מלקחת את דינה מבית שכם, ולכן היה עליהם להקדים ולהרוג אותם על מנת שיוכלו לקחת את דינה מבלי לסכן עצמם:

מעין זה כתב האור החיים:

והמלבי"ם פירש באחד מפירושיו למעשה, שהואיל ואנשי העיר מלו עצמם רק מתוך רצון להשיג שליטה על ממונם של משפחת יעקב, כאשר סבלו מכאבי המילה התחרטו על ההסכם והתכוונו לנקום מבני יעקב על שגרמו להם לכאב המילה, ושמעון ולוי עשו זאת כהתגוננות מפניהם: .

 יחס יעקב למעשה 

כאמור, גער יעקב בבניו על התגובה הפזיזה שנקטו בה כדי להעניש את אנשי העיר, ועל אף טענת בניו "הכזונה יעשה את אחותנו", הקפיד יעקב על בניו על כך עד סוף ימיו, ובשוכבו על ערש דווי, בברכו את כל בניו, נמנע מלברך את שמעון ולוי, ואמר: מדרשים ופרשנים רבים בארו שבדבריו אלו קובע יעקב כי יש לווסת את קנאותם של שמעון ולוי, על ידי פיזור נחלת שבטי שמעון ולוי בתוך נחלות אחיהם. כך ששבט לוי לא נחל נחלה משל עצמו בארץ, אלא גר בערים שונות בנחלות שאר שנים עשר השבטים, על מנת להורות משפטי ה' וחוקיו לכלל שבטי ישראל, ושמעון קיבל נחלה המובלעת בתוך נחלת שבט יהודה.

המדרשבמדבר רבה כא, ג מתאר שמידת קנאותו של שמעון שהתגלתה במקור כנגד פריצת הצניעות התהפכה בחטא בעל פעור דרך צאצאו זמרי:

ראו גם
מלחמות בני יעקב

 קישורים חיצוניים 
 ד"ר גלעד ששון, אשר לקחתי מיד האמורי בחרבי ובקשתי , באתר אוניברסיטת בר-אילן
 הרב תמיר גרנות, ביקורת כח השיפוט - על מעשה שמעון ולוי, באתר ישיבת הר עציון
 אירית לוין, שמעון ולוי אחים, באתר דעת
 הרב שאול ישראלי, פעולות צבאיות להגנת המדינה, עמוד הימיני סימן טז.

 הערות שוליים 

קטגוריה:סיפורי ספר בראשית
קטגוריה:פרשת וישלח
קטגוריה:מעשי טבח בתנ"ך