בליל זה יבכיון

בְּלֵיל זֶה יִבְכָּיוּן, היא קינה הפותחת את אמירת הקינות בליל תשעה באב. מחבר הקינה אינו ידוע, והיא נאמרת לאחר תפילת ערבית ברוב קהילות ישראל בנוסחים מעט שונים, מיד לאחר קריאת מגילת איכה בציבור. 

הקינה מתייחסת בקצרה לאסונות הגדולים שפקדו את עם ישראל בתשעה באב מדור המדבר ועד חורבן בית המקדש כמוזכר במגילת איכה ואף חורבן ביתר בכמה נוסחים. כמו כן בקינה משפטים בהשאלה מביטויים שונים שבתנ"ך על ענייני פורענות וחרון אף ה'. לקינה זו נכתבו לחנים רבים. הקינה נאמרת בשיתוף בין החזן והציבור. כאשר לאחר כל בית חוזרים על הפזמון.

על תוכן הקינה ומקורות עליהן היא נסמכת
תשעה באב היא תענית ציבור על אבלות החורבן היחידה שמתחילה כבר מהלילה. קינה זו הנאמרת בליל התענית, מעמידה במרכזה את תשעה באב כזמן המוּעד לפורענויות, החל מדור המדבר דרך חורבן בתי המקדש ושאר צרות שאירעו לעם ישראל בתאריך זה או בסמיכות לו במהלך הדורות. כאשר ראש וראשון להם הוא אירוע הבכיית החינם של דור המדבר, בגינה נגזר על עם ישראל שלא ייכנסו לארץ ישראל אלא ימותו במדבר כ-40 שנה. כמובא בדברי חז"ל במסכת סנהדרין
וכפי שמתארת בדיעבד הגמרא במסכת תענית
הבית הראשון (והפזמון) של הקינה, מדבר בגוף ראשון, כאשר זיהוי הדובר יכול להיות המשורר או הקורא המדברים בשם עם ישראל המדבר על עצמו בלשון יחיד. או אף הקב"ה המקונן בעצמו על עם ישראל, בדומה למדרש חז"ל במסכת ברכות

הביטוי בפזמון: "ויבכו את השריפה אשר שרף ה'", מתייחס לשריפת בתי המקדש וחורבן הבית הלאומי בארץ ישראל ברם מקור הביטוי באותם מילים הוא פסוק מספר ויקרא. מילים אלו לקוחות מדברי משה רבנו לאהרן אחיו הכהן הגדול לאחר שריפתם של שני בניו, נדב ואביהוא, ביום חנוכת המשכן כיוון שהקריבו בה אש זרה אשר לא ציווה ה'. מאז חוזר ומשמש ביטוי זה בספרות ובהספדים כאשר ישנה התייחסות לקורבנות של עם ישראל באסונות שונים ובמיוחד בשואה או לפטירתם בטרם עת של תלמידי חכמים גדולים.

הביטוי בקינה:"וְהָלְכָה בַּשִּׁבְיָה בְּכָל פֶּה נֶאֱכֶלֶת" רומז על דברי התוכחה בפרשת בחוקותי שבספר ויקרא: "וַאֲבַדְתֶּם בַּגּוֹיִם וְאָכְלָה אֶתְכֶם אֶרֶץ אֹיְבֵיכֶם".

והביטוי באותו בית: "וְאֵשׁ עִם גַּחֶלֶת. יָצְאָה מֵאֵת יְיָ." רומז על הפסוק בספר יחזקאל: "בֹּא אֶל־בֵּינוֹת לַגַּלְגַּל אֶל־תַּחַת לַכְּרוּב וּמַלֵּא חָפְנֶיךָ גַחֲלֵי־אֵשׁ גו' וּזְרֹק עַל־הָעִיר".

בבית הנ"ל נמשלים ישראל לבת המשולחת מבית אביה.

הבית הפותח במשפט: "בְּלֵיל זֶה הַגַלְגַל סִבֵּב הַחוֹבָה. רִאשׁוֹן גַם שֵׁנִי בֵּיתִי נֶחְרְבָה" מתייחס לתופעה שחזרו ונישנו צרות גדולות דווקא במועד זה. זאת על פי מאמר חז"ל במסכת תענית:  ואף על פי שחז"ל מדגישים שאין אנו תלויים במזלות הם מסבירים מדוע ייתכן שפורענות בדבר שחזרו וקילקלו אותו באופן שהגדישו את הסאה, אזי יכולה היא לחזור באותו זמן בו התחייבו על החטא לראשונה בעבר.

בבית זה נמשלים עם ישראל לאשה סוטה הנעזבת על ידי אישהּ. כאלמנה שאין בעלה עשוי לשוב, וכעגונה שאינה יכולה להינשא לאחר.

סיום הבית במילים: "וַתֹּאמֶר צִיּוֹן עֲזָבַנִי ה'" לקוח מהפסוק בספר ישעיהו: "וַתֹּאמֶר צִיּוֹן עֲזָבַנִי ה', וַאדֹנָי שְׁכֵחָנִי".

 מילות הקינה באחד מנוסחי עדות המזרח 

ראו גם
 קינות לתשעה באב

קישורים חיצוניים

 קטע מהקינה "בליל זה יבכיון" בביצוע דוד אדרי ואנסמבל הפייטנים של המרכז לפיוט ושירה באשדוד, באתר יוטיוב.


הערות שוליים

קטגוריה:קינות לתשעה באב