אסלאם קיצוני

אסלאם קיצוני (נקרא גם אסלאם רדיקלי) הוא מונח גג למערכת מרובדת של אמונות, אידאולוגיות ופרקטיקות קיצוניות על פי פרשנות רדיקלית של דת האסלאם. ארגונים רבים ברחבי העולם דוגלים בגישה זו וניצבים על ספקטרום רחב של הגדרות, מפרשנות אקדמית לכתבי הקוראן ועד לגישה של עליונות איסלאמית הבאה לידי ביטוי בפעולות צבאיות.

ההגדרה הפוליטית של האסלאם הקיצוני, כמו זו שמיישמת, למשל, ממשלת בריטניה, מאפיינת מונח זה ככל מופע של האסלאם המתנגד לדמוקרטיה, שלטון החוק, חירות הפרט וכבוד הדדי וסובלנות לאמונות שונות". בשנת 2019, פרסם המכון האמריקאי לשלום (USIP) דו"ח על שיעורי הקיצוניות במדינות בלתי יציבות הקורא לכינון הבנות משותפות והתווה מסגרת מבצעית למניעת התופעה ושיתוף פעולה בין-לאומי.

על אף שישנה חפיפה מסוימת בין הפונדמנטליזם האסלאמי או האסלאמיזם, מדובר במונחים מובחנים זה מזה. המונח פונדמנטליזם אסלאמי מתייחס לשאיפה להשיב את עקרונות השריעה כחוק המארגן היחיד במדינות בעלות רוב מוסלמי. לעומת זאת, האסלאמיזם הוא שם כולל לכל צורה של אסלאם פוליטי. עם זאת, ניתן לסווג הן את הפונדמנטליזם האיסלאמי והן את האיסלאמיזם כתת-קבוצות של האסלאם הקיצוני, על אף שלא כל ארגון הנופל תחת אחת מהגדרות אלו, ייפול בהכרח תחת האחרות. רבים ממעשי התוקפנות שבוצעו על ידי טרוריסטים וג'יהאדיסטים איסלאמיים מיוחסים לאמונות קיצוניות אלו.

הגדרה
לאורך השנים נעשו מספר ניסיונות להגדיר את האסלאם הקיצוני באופן מקיף. ניתן לחלק ניסיונות אלו לשתי הגדרות-על עיקריות:

 ההגדרה האקדמית 
ההגדרה האקדמית של האסלאם הקיצוני מורכבת משתי הגדרות:
 ראשית: מחשבה אסלאמית הקובעת כי כל האידאולוגיות מלבד האסלאם, בין אם הן מערביות במהותן (קפיטליזם או דמוקרטיה) או מזרחיות (קומוניזם או סוציאליזם), קרסו והוכחו ככושלות.
 שנית: מחשבה אסלאמית הקובעת כי משטרים חילוניים (או חילוניים למחצה) מבוססים על טעות עקב זניחתם את האסלאם.

 הגדרת בית המשפט העליון הבריטי 
בית המשפט העליון בבריטניה פסק בשני מקרים בעניין האסלאם הקיצוני, וסיפק הגדרה למערכת אמונות זו כחלק מהפסיקה. לצד פסיקות אלו (שיפורטו בהמשך) הוצעו שתי הגדרות עיקריות לאסלאם קיצוני, לעיתים תוך שימוש בהיבטים חופפים אך מובחנים זה מזה של פרשנויות קיצוניות ועיסוקים אידאולוגיים באסלאם:

 השימוש בטקטיקות אלימות כמו הנחת חומרי נפץ והתנקשויות להשגת יעדים בעלי מהות אסלאמית
 השקפה שמרנית באופן קיצוני על האסלאם אשר אינה כרוכה בהכרח באלימות

 פסיקות בית המשפט העליון הבריטי 
ישנם שני תיקים שנדונו בבית המשפט העליון הבריטי העוסקים במפורש בסוגיית האסלאם הקיצוני.

 תיק ערעור מחודש מאי 2016 
תיק זה מכיל מספר תביעות שאוחדו אל תיק אחד ובו מתייחסת השופט למספר עילות: סעיף 20 להגדרת "טרור" בסעיף 1 לחוק הטרור 2000 והחלטת בית המשפט העליון ב-R v Gul.

 פרשת שקיל בג – אוקטובר 2016 
בג הוא דמות ציבורית מוסלמית בולטת באנגליה ואימאם במרכז האסלאמי לויהאם מאז 1998. בשנת 2016, הפסיד בתביעת הדיבה שלו נגד BBC לאחר שכונה "איסלאמיסט קיצוני". החשוב בתיק זה הוא הפרשנות שמעניק השופט צ'ארלס האדון-קייב לאסלאם קיצוני על פי 10 נקודות אשר שימשה אותו בפסיקתו.

מקורות האסלאם הקיצוני
 באסלאם המוקדם 
על פי ההגדרה האקדמית של האסלאם הקיצוני, התנאי השני לכך שאסלאם ייחשב כקיצוני הוא היותו אנטי-ממשלתי. לכן, קיומה של ממשלה מהווה תנאי הכרחי לקיומו של אסלאם קיצוני. כתוצאה מכך, ממשלה היא תנאי לאסלאם הקיצוני. עם זאת, על אף שההגדרה הרווחת למדינת הלאום כוננה רק ב-1648 על רקע שלום וסטפאליה, כתבים מוקדמים יותר שעיצבו את האסלאם לדורותיו השפיעו על הכתבים העכשוויים, והם נחשבים בדיעבד קיצוניים עם הטמעת מושג מדינת הלאום בקרב מוסלמים. ההשפעות העיקריות על האסלאם הקיצוני מהאסלאם המוקדם כוללות מספר קבוצות עיקריות.

 החוארג' 

ראשית האסלאם הקיצוני מתוארכת באופן מסורתי למאה ה-7 לספירה עם התפתחותה של קבוצת החוארג'. הפילוג המקורי בין החוארג', הסונים והשיעים בקרב המוסלמים התגלע סביב מחלוקת אודות הירושה הפוליטית והדתית להדרכת הקהילה המוסלמית (האומה) לאחר מותו של הנביא מוחמד. החוארג' פיתחו דוקטרינות קיצוניות שהבדילו אותם באופן ניכר מהזרם המרכזי של האסלאם הסוני והשיעי. השיעים מאמינים שעלי בן אבי טאלב הוא היורש האמיתי של מוחמד, בעוד שהסונים מחשיבים את אבו בכר ליורש. החוארג' הסתעפו מהשיעה והסונה במהלך הפתנה (מלחמת האזרחית האסלאמית הראשונה). הם נודעו בעיקר בשל אימוץ גישה רדיקלית במיוחד למושג התכפיר (כפירה) שאותו הם החילו על הסונים והשיעים כאחד, והחשיבו אותם כופרים או מוסלמים כוזבים (מונאפיקון), ולכן בני מוות.

המסורת האסלאמית מתחקה אחר מקורם של החווארג' לקרב בין עלי למועאויה בסיפין בשנת 657 לספירה. הם קראו לעצמם גם אל-שוראת ("המוכרים"), כדי לשקף את נכונותם למכור את חייהם במות קדושים.

חווארג' מקוריים אלה התנגדו גם לעלי וגם למועאויה ומינו מנהיגים משלהם. הם הובסו באופן מוחץ על ידי עלי, שנרצח בתורו על ידי איש חווארג'. החווארג' ביצעו מתקפות גרילה נגד האומיים, אך הפכו לתנועה נודעת שנלקחה ברצינות רק במהלך מלחמת האזרחים השנייה, כאשר בשלב מסוים שלטו בשטח הנרחב ביותר. למעשה, היוו החוארג' את האיום המשמעותי ביותר על הח'ליפות ושלטו בימאמה וברוב דרום ערב ואף כבשו את נווה המדבר א-טאיף.

האזריקה, הנחשבת לפלג הקיצוני של החווארג', שלטה בחלקים ממערב איראן שנכבשו מהאומים עד שהובסו ונמחקו סופית בשנת 699 לספירה. האיבאדיה, זרם מתון יותר, החזיק בכוח פוליטי לאורך תקופה ארוכה יותר ומזרח אפריקה ובמזרח ערב במהלך התקופה העבאסית. בגלל נכונותם להכריז על כל יריב ככופר, החווארג' הקיצוניים נטו להתפצל לקבוצות קטנות. אחת הנקודות הבודדות שהיו משותפות לקבוצות השונות שהתפצלו הייתה השקפתן על הח'ליפות, ששונה מתאוריות מוסלמיות אחרות סביב שתי נקודות.
 ראשית, הם דגלו בשוויון עקרוני וקבעו שכל מוסלמי אדוק ("אפילו עבד אתיופי") יכול להפוך לח'ליף וכי השתייכות משפחתית או שבטית היא חסרת משמעות. הדרישות היחידות למנהיגות הן אדיקות וקבלה על ידי הקהילה.
 שנית, הם הסכימו שחובתם של המאמינים להדיח כל מנהיג ששגה. לעיקרון השני הזה היו השלכות עמוקות על התאולוגיה של החווארג'. עקב החלת רעיונות אלו על ההיסטוריה המוקדמת של הח'ליפות, קיבלו החווארג' אך ורק את אבו בכר ועומר כח'ליפים לגיטימיים. מהח'ליפות של עות'מאן הם מכירים רק בשש השנים הראשונות כלגיטימיות והם דוחים את עלי לחלוטין.

עד שאבן אל-מוקפע כתב את חיבורו הפוליטי בתחילת 'התקופה העבאסית', כבר לא היוו החווארג' איום פוליטי משמעותי, לפחות בלב האסלאם. אולם הזיכרון של האיום שהם הציבו על האחדות המוסלמית ושל האתגר המוסרי שנוצר מהאידיאליזם האדוק שלהם עדיין הכבידו משמעותית על המחשבה הפוליטית והדתית המוסלמית. גם אם קבוצה זו לא הטילה עוד איום, נדרש מענה לצל הכבד שהטילו על המחשבה האסלאמית.

 אבן תיימיה 

 באסלאם המודרני 
 סלפיזם ווהאביזם 

הסלפיה היא תנועה שמרנית רפורמיסטית בתוך האסלאם הסוני שצמחה במחצית השנייה של המאה ה-19 ודוגלת בחזרה למסורת "האבות האדוקים" (א-סַּלַף א-סאלח). היא נחשבת לתנועה האסלאמית המתרחבת במהירות הגבוהה ביותר וחוקרים שונים מביעים דעות מגוונות במסגרתה על פני כלל הקשת החברתית, התאולוגית והפוליטית. הדוקטרינה הסלפית נוקטת ב"גישה פונדמנטליסטית לאסלאם, המחקה את הנביא מוחמד וחסידיו הראשונים – א-סלף א-סאלח, 'האבות האדוקים'...הם דוחים חדשנות דתית ותומכים ביישום השריעה כחוק המארגן". התנועה הסלפית מחולקת לרוב לשלוש קטגוריות: הקבוצה הגדולה ביותר היא הטהרנים, הנמנעים מפוליטיקה. הקבוצה השנייה בגודלה הם הפעילים המיליטנטיים, שמתערבים בפוליטיקה. הקבוצה השלישית והאחרונה הם הג'יהאדיסטים, המהווים מיעוט. רוב הקבוצות האיסלאמיסטיות האלימות מגיעות מהתנועה הסלפית-ג'יהאדיסטית ומתת-הקבוצות שלהן. בשנים האחרונות, דוקטרינות ג'יהאד-סלפיסטיות נקשרו פעמים רבות להתקוממות מזוינת של תנועות קיצוניות אסלאמיות וארגוני טרור נגד אזרחים חפים מפשע, מוסלמים ולא-מוסלמים כאחד, כגון אל-קאעדה, דאעש, בוקו חראם וכו'. הקבוצה השנייה בגודלה כוללת אקטיביסטים פוליטיים בעלי מסורת פעילות ארוכת שונים כגון האחים המוסלמים, התנועה האיסלאמיסטית הגדולה בעולם הערבי. בעקבות מסעות הדיכוי הנרחבים שבוצעו לאחר האביב הערבי והכישלונות הפוליטיים של הסלפים, התנועות הסלפיות האקטיביסטיות דעכו משמעותית בשנים האחרונות. הרוב הסלפי נמנה עם הקבוצה השקטה הדוגלת בהתנתקות מהפוליטיקה ונאמנות לממשלות מוסלמיות, רודניות ככל שיהיו, כדי להימנע מפתנה.

התנועה הווהאבית נוסדה על ידי המלומד והתאולוג מוחמד אבן עבד אל-והאב, מטיף דתי מאזור נג'ד שבמרכז ערב שהיווה גורם מרכזי בעליית בית סעוד לשלטון בחצי האי ערב. אבן עבד אל-והאב ביקש להחיות את האסלאם ולטהרו ממה שתפס כאמונות דתיות ומנהגים עממיים לא-אסלאמיים על ידי חזרה למה שלשיטתו הם עקרונות היסוד של הדת האסלאמית. עיקרון התווחיד, על פי עבד אל-והאב, היינו, ייחודו ואחדותו של האל, הוא לב הדוקטרינה האסלאמית, ולכן, הוא הוקיע את אלו שהחזיקו באמונות ומנהגים דתיים פופולריים בקרב מוסלמים שנתפסו כחדשנות וכפירה, ולעיתים אף לשירכ של ממש.

הווהאבה נחשבת לזרם שמרני, קפדני ופונדמנטליסטי של האסלאם הסוני, בעל דעות פוריטניות, המפרש את הקוראן באופן מילולי. לא פעם, נעשה שימוש מקביל במונחים "סלפה" ו"והאבה", אם כי הכינוי "והאבי" מוחל במיוחד על חסידיו של מוחמד בן עבד אל-והאב ותורותיו הרפורמיסטיות. חסידי הזרם, אומנם, לרוב מכנים את עצמם אל-מוואחידון ("הדוגלים בייחוד האל"). החל מאמצע שנות ה-70 וה-80, ההפצה הבין-לאומית של סלפיזם ווהאביזם בתוך האסלאם הסוני, הזרם המועדף בממלכת סעודיה ומדינות ערביות אחרות במפרץ הפרסי, הובילה את הזרם לעמדת כוח בולטת בעולם האסלאם.

22 חודשים לאחר פיגועי 11 בספטמבר, כאשר ה-FBI ראה את אל-קאעידה כ"איום הטרור מספר אחת על ארצות הברית", העיתונאים סטיבן שוורץ והסנאטור האמריקני ג'ון קיל הצהירו במפורש במהלך שימוע שהתקיים ביוני 2003 בפני ועדת המשנה, על טרור, טכנולוגיה וביטחון פנים של הסנאט האמריקני כי "הווהאביזם הוא המקור של הרוב המכריע של זוועות הטרור בעולם של היום". כחלק מ"המלחמה בטרור" העולמית, הווהאביזם הואשם על ידי הפרלמנט האירופי, אנליסטים ביטחוניים מערביים שונים, וצוותי חשיבה כמו RAND Corporation, כ"מקור לטרור העולמי". יתר על כן, הווהאביזם הואשם בגרימת פילוג באומה המוסלמית וזכה לקיתונות ביקורת חמורה עקב הרס אתרים אסלאמיים, תרבותיים והיסטוריים רבים הקשורים להיסטוריה המוקדמת של האסלאם ולדור הראשון של המוסלמים (כולל המשויכים למשפחתו של מוחמד) בסעודיה.

 באסלאם בן ימינו 

תחילת התקופה המוגדרת אסלאם בן ימינו היא 1924, עם התפרקות האימפריה העות'מאנית ואיתה ביטול שלטון הח'ליפות העות'מאנית. אירוע זה השפיע רבות על החשיבה האסלאמית בכלל, אך גם על מה שייחשב מאוחר יותר למחשבה אסלאמית רדיקלית. בין ההוגים המרכזיים שכתבו על האסלאם במאה ה-20, ובמיוחד על הג'יהאד, נכללים מוחמד עבדו, רשיד רידא, חסן אל-בנא, סיד אבו אל-אעלא מודודי וסייד קוטב. אקטיביסטים צבאיים ופוליטיים כמו אוסאמה בן לאדן ואיימן א-זוואהירי מארגון אל-קאעידה קידמו את הפלתן של ממשלות חילוניות.

סייד קוטב, אידאולוג אסלאמיסטי מצרי ומנהיג בולט של האחים המוסלמים במצרים, קידם באופן ניכר את האידאולוגיה הפאן-אסלאמית בשנות ה-60.לאחר הוצאתו להורג על ידי ממשלת מצרים תחת משטרו של גמאל עבד אל נאצר, הקים איימן א-זוואהירי את ארגון הג'יהאד האסלאמי המצרי במטרה להחליף את הממשלה במדינה אסלאמית שתשקף את רעיונותיו של קוטב ואת התחייה האסלאמית שייחל לה. האידאולוגיה הקוטביסטית השפיעה על תנועות ג'יהאדיסטיות וטרוריסטים איסלאמיים המבקשים להפיל ממשלות חילוניות, בעיקר אוסאמה בן לאדן ואיימן א-זוואהירי מאל-קאעידה, וכן על הג'יהאד הסלפי ודאעש. ספריו של קוטב צוטטו תדיר על ידי אוסאמה בן לאדן ואנואר אל-עוולקי.

במובנים רבים ניתן לומר שהיה זה סייד קוטב שייסד את התנועה האקטיביסטית למימוש האסלאם הקיצוני.בניגוד להוגים האסלאמיים האחרים שהוזכרו לעיל, קוטב לא היה אפולוגיסט. הוא היה הראשון שביטא את העקרונות הקיצוניים והאלימים הללו בספרו המכונן "פי ט'ילאל אל-קוראן" (בצל הקוראן), שהוביל להוצאתו להורג במצרים. תנועות סלפיות אחרות במזרח התיכון ובצפון אפריקה וברחבי העולם המוסלמי אימצו רבים מהעקרונות האיסלאמיסטיים שלו.

אליבא דקוטב, האומה המוסלמית עוברת תהליך הכחדה הדרגתי כבר מאות שנים וחזרה לעידן הג'אהיליה מכיוון שאלו המכנים עצמם מוסלמים אינם מצליחים לציית לחוקי השריעה. כדי להשיב את האסלאם אל ימי תהילתו ולשחרר את המוסלמים משבי הבערות, קרא קוטב להתנער מהחברה המודרנית ולהקים חיל חלוץ בצלמם של ראשוני המוסלמים, כשהוא מטיף להיאבק עבור מטרות אלו גם במחיר עוני או אפילו מוות. כל זאת כדי להיערך לג'יהאד נגד מה שתפס כממשלה וחברה של בערות. הקוטביזם, האידאולוגיה האיסלאמיסטית הרדיקלית שנגזרה מרעיונותיו של קוטב, הוקע על ידי חוקרים מוסלמים בולטים רבים וכן חברים אחרים באחים המוסלמים, כמו יוסוף אל-קרדאווי.

ארגוני אסלאם קיצוני

להלן רשימה של ארגוני אסלאם קיצוני בולטים, לצד אזורי הפעילות העיקריים של כל ארגון.
אל-קאעדה (אפגניסטן ופקיסטן)
 אל-קאעדה במגרב האסלאמי (אלג'יריה)
 אל-מוראביטון / אל-קאעידה במערב אפריקה (מאלי, ניז'ר, לוב)
 אנסאר א-שריעה בתימן , ידוע גם בשם אל-קאעדה בחצי האי ערב (תימן)
 אל-קאעידה בתת-היבשת ההודית (הודו)
 בוקו חראם / מחוז אפריקה המערבית של הח'ליפות האסלאמית (צפון-מזרח ניגריה, צ'אד, ניז'ר, צפון קמרון)
 חמאס (רצועת עזה)
 חזבאללה (לבנון)
 המדינה האסלאמית (עיראק, סוריה)
 אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בדרום מזרח אסיה (אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים, סינגפור, תאילנד)
 תחריכ-י טאליבאן פאקסתאן / הטליבאן בפקיסטן  (צפון-מערב פקיסטן)

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:אסלאם
קטגוריה:טרור אסלאמי
קטגוריה:תנועות אסלאמיות