ראש ממשלת הולנד

ראש ממשלת הולנד (בהולנדית: Minister-president van Nederland) הוא ראש הרשות המבצעת של ממשלת הולנד ויושב ראש "מועצת השרים" (בהולנדית: Ministerraad). ראש הממשלה הוא זה המתאם את מדיניותה של ממשלת הולנד. מאז פברואר 2026 מכהן בתפקיד רוב יטן.

התפקיד
ממוזער|250px|אזור "ביננהוף" בהאג. במרכז התמונה: בניין המשרד לעניינים כלליים. המגדל המשושה שמשמאלו, המכונה "המגדל הקטן" (Het Torentje), הוא בניין משרד ראש ממשלת הולנד.
ממוזער|250px|ה-Catshuis, מעונו הרשמי של ראש ממשלת הולנד.
אף על פי שבהולנד תפקיד ראש הממשלה הוא התפקיד הפוליטי החשוב ביותר, אין כוחו של ראש ממשלת הולנד דומה בכוחו לזה של ראש ממשלת בריטניה או קנצלר גרמניה. ניתן לומר זאת בעיקר בשל העובדה שמבחינה היסטורית היו כל שרי הממשלה אחראים כלפי המונרך ולראשי הממשלה הייתה שליטה מועטה, אם בכלל, על שאר השרים. חשיבות תפקידו של ראש הממשלה עלתה כאשר השרים החלו להיות אחראיים כלפי הפרלמנט של הולנד ולתפקיד זה נבחר לרוב מנהיגה של המפלגה הגדולה ביותר בבית התחתון. עדיין, בשל הסמכויות המוגבלות של התפקיד בהשוואה למדינות שכנות בעלות משטר דמוקרטי פרלמנטרי, תפקידו של ראש ממשלת הולנד מתואר כ"ראשון בין שווים".

במסגרת רפורמה חוקתית שבוצעה ב-1983, הוגדר תפקיד ראש הממשלה לראשונה בחוקת הולנד. על פי החוקה, כוללת הממשלה את מלך הולנד ואת השרים. החוקה קובעת שראש הממשלה יושב בראש מועצת השרים (סעיף 45) והוא ממונה על פי צו מלכותי (סעיף 43). הצו המלכותי למינוי ראש הממשלה והצווים למינוי שאר השרים נחתמים בחתימת קיום על ידי ראש הממשלה עצמו (סעיף 48).

ראש הממשלה מנהל את ישיבות הממשלה השבועיות והוא זה שקובע את סדר היום שלהן. ראש הממשלה הוא גם "השר לעניינים כלליים" (Minister van Algemene Zaken), שלוקח חלק חשוב בתיאום המדיניות ואחראי על שירות המידע ממשלתי (Rijksvoorlichtingsdienst). ראש הממשלה אחראי גם על בית המלוכה ואחת לשבוע הוא מקיים פגישה עם המלך לדיון על מדיניות הממשלה. באופן בלתי רשמי, ראש הממשלה מהווה את "פניה" של הממשלה כלפי הציבור. לאחר ישיבת הממשלה השבועית המתקיימת מדי יום שישי, מכנס ראש הממשלה מסיבת עיתונאים בה הוא מדווח לעיתונות על החלטות הממשלה בענייני השעה. לראש הממשלה גם כמה תפקידים בנושאי יחסי החוץ, הוא משתתף בישיבות המועצה האירופית מדי שישה חודשים ועוסק ביחסי החוץ הדו-צדדיים של הולנד. בניין משרד ראש הממשלה הוא מגדל בצורת משושה המכונה "המגדל הקטן" (Het Torentje) השוכן באזור ה"ביננהוף" שבהאג. מעונו הרשמי של ראש הממשלה (המשמש גם למטרות עבודה) הוא ה-Catshuis.

בדרך כלל מקובל שהמפלגה שלה מספר המושבים הגדול ביותר בבית התחתון (בהולנדית: Tweede Kamer, מילולית: החדר השני) תנהל משא ומתן להקמת קואליציה לאחר הבחירות. דיונים אלו באים לידי גמר באמצעות מה שקרוי "הסכם ממשלה". הבית התחתון מקיים דיון על הסכם זה ואם ההסכם מקבל תמיכה מספקת, ממונה ראש המפלגה הגדולה כמרכיב הממשלה ובדרך כלל הוא ממנה את עצמו לתפקיד ראש הממשלה. אחד משרי המפלגה השנייה בגודלה בקואליציה ממונה לתפקיד סגן ראש הממשלה. אם בקואליציה חברה גם מפלגה שלישית, ממונה אחד משריה לתפקיד הסגן השני לראש הממשלה.

היסטוריה
במשך השנים הפך תפקיד ראש הממשלה בהדרגה למשרת ניהול הממשלה שבה משמש מנהיג המפלגה הפוליטית הגדולה. החל מ-1848 הפך תפקיד זה לרלוונטי. באותה שנה הוכנס תיקון בחוקת הולנד שעל פיו היו השרים אחראים כלפי הפרלמנט, בניגוד למה שהיה מקובל עד אז, כשהם היו אחראים כלפי המלך, שהיה למעשה ראש הרשות המבצעת. עד 1901 היה תפקיד יושב ראש מועצת השרים עובר ברוטציה בין השרים. בין השנים 1901–1945 היה התפקיד עובר עדיין ברוטציה בין השרים, אך פוליטיקאים בכירים יכלו לדרוש לקבל את התפקיד לתקופת כהונה של ארבע שנים. ב-1937 הוקם משרד נפרד לעניינים כלליים שבאופן בלתי רשמי היה מקושר לתפקיד ראש הממשלה. ברנד בישהוול, שכיהן בין השנים 1971–1973, היה ראש הממשלה האחרון שלא היה המנהיג הפוליטי של המפלגה הגדולה בקבינט, אלא מנהיג המפלגה השלישית בגודלה. ב-1983 הוגדר תפקיד ראש הממשלה בחוקה. עד 2008, כדי שנושא מסוים יוכנס לסדר היום של דיוני הממשלה, היה צריך אחד השרים להעלות אותו. על פי שינוי בנוהלי הקבינט שהוכנס באותה שנה, יכול ראש הממשלה ליזום בעצמו את הכנסתו של כל סעיף לסדר היום.
מדינות ממלכת ארצות השפלה
ראש ממשלת הולנד הוא גם יושב ראש מועצת השרים של ממלכת ארצות השפלה ולפיכך הוא גם עוסק בעניינים המשפיעים אל המדינות האחרות של הממלכה כמו, ארובה, קוראסאו וסנט מארטן. בראש הקבינטים העצמאיים של שלוש הטריטוריות הללו עומדים גם ראשי ממשלה. מועצת שרי ממלכת ארצות השפלה כוללת גם שרים מיופי כוח מארצות אחרות של הממלכה, אך אלו לא חברים בממשלת הממלכה.
סגנים
המלך ממנה סגני ראש ממשלה. מקובל שמכל אחת מהשותפות הבכירות בקואליציה ממונה סגן ראש ממשלה ואלו מדורגים על פי הגודל היחסי של מפלגותיהם. כאשר ראש הממשלה לא נוכח בישיבות הקבינט, ממלא את מקומו בניהול הישיבה הסגן הבכיר. במקרה בו גם ראש הממשלה וגם סגניו נעדרים מהישיבה, מנהל אותה חבר הקבינט המבוגר ביותר.

ראשי ממשלת הולנד
 דיוקן שם  (שנות חיים) תחילת כהונה סיום כהונה מפלגה מרכז|120px חריט שימלפניק  (1794–1863) 25 במרץ 1848 17 במאי 1848 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px יקוב דה קמפנר  (1793–1870) 21 בנובמבר 1848 1 בנובמבר 1849 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px יוהאן רודולף תורבקה  (1798–1872)  (כהונה ראשונה) 1 בנובמבר 1849 19 באפריל 1853 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px פלוריס אדריאן ואן הול  (1791–1866)  (כהונה ראשונה) 19 באפריל 1853 1 ביולי 1856 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px יוסטינוס ואן דה ברוכה  (1804–1863) 1 ביולי 1856 18 במרץ 1858 ללא שיוך מפלגתי  (נוצרי דמוקרטי) מרכז|120px יון יקוב רוכשן  (1797–1871) 18 במרץ 1858 23 בפברואר 1860 ללא שיוך מפלגתי  (שמרן) מרכז|120px פלוריס אדריאן ואן הול  (1791–1866)  (כהונה שנייה) 23 בפברואר 1860 14 במרץ 1861 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px יקוב ואן זלן ואן ניוולט  (1816–1890) 14 במרץ 1861 10 בנובמבר 1861 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px סכלטו ואן המסטרה  (1807–1864) 10 בנובמבר 1861 1 בפברואר 1862 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px יוהאן רודולף תורבקה  (1798–1872)  (כהונה שנייה) 1 בפברואר 1862 10 בפברואר 1866 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px איסאק דיחנוס פרנסן ואן פוטה  (1822–1902) 10 בפברואר 1866 1 ביוני 1866 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px יוליוס ואן זיילן ואן נייוולט  (1819–1894) 1 ביוני 1866 4 ביוני 1868 ללא שיוך מפלגתי  (שמרן) מרכז|120px פיטר פיליפ ואן בוסה  (1801–1879) 4 ביוני 1868 4 בינואר 1871 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px יוהאן רודולף תורבקה  (1798–1872)  (כהונה שלישית) 4 בינואר 1871 4 ביוני 1872  (מת בכהונתו) ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px חריט דה פריס  (1818–1900) 4 ביוני 1872 27 באוגוסט 1874 עצמאי  (ליברל) מרכז|120px יאן הימסקרק  (1818–1897)  (כהונה ראשונה) 27 באוגוסט 1874 3 בנובמבר 1877 ללא שיוך מפלגתי  (שמרן) מרכז|120px יאן קפיינה ואן קופלו  (1822–1895) 3 בנובמבר 1877 20 באוגוסט 1879 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px תיאו ואן לינדן ואן סנדנבורח  (1822–1895) 20 באוגוסט 1879 23 באפריל 1883 (ללא שיוך מפלגתי  (נוצרי-דמוקרטי) מרכז|120px יאן הימסקרק  (1818–1897)  (כהונה שנייה) 23 באפריל 1883 20 באפריל 1888 ללא שיוך מפלגתי  (שמרן) מרכז|120px אניאס מקאי  (1839–1909) 20 באפריל 1888 21 באוגוסט 1891 המפלגה האנטי-מהפכנית מרכז|120px חייסברט ואן טינהובן  (1841–1914) 21 באוגוסט 1891 9 במאי 1894 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px יון רואל  (1844–1914) 9 במאי 1894 27 ביולי 1897 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px ניקולס פירסון  (1839–1909) 27 ביולי 1897 1 באוגוסט 1901 האיחוד הליברלי מרכז|120px אברהם קייפר  (1837–1920) 1 באוגוסט 1901 17 באוגוסט 1905 המפלגה האנטי-מהפכנית מרכז|120px תיאו דה מייסטר  (1851–1919) 17 באוגוסט 1905 12 בפברואר 1908 האיחוד הליברלי מרכז|120px תיאו הימשקרק  (1852–1932) 12 בפברואר 1908 29 באוגוסט 1913 המפלגה האנטי-מהפכנית מרכז|120px פיטר קורט ואן דר לינדן  (1846–1935) 29 באוגוסט 1913 9 בספטמבר 1918 ללא שיוך מפלגתי  (ליברל) מרכז|120px צ'ארלס רג' דה ברנברוק  (1873–1936)  (כהונה ראשונה) 9 בספטמבר 1918 4 באוגוסט 1925 המפלגה הרומית-קתולית מרכז|120px הנדריקוס קוליין  (1869–1944)  (כהונה ראשונה) 4 באוגוסט 1925 8 במרץ 1926 המפלגה האנטי מהפכנית מרכז|120px דירק יאן דה חיר  (1870–1960)  (כהונה ראשונה) 8 במרץ 1926 10 באוגוסט 1929 האיחוד הנוצרי-היסטורי מרכז|120px צ'ארלס רג' דה ברנברוק  (1873–1936)  (כהונה שנייה) 10 באוגוסט 1929 26 במאי 1933 המפלגה הרומית-קתולית מרכז|120px הנדריקוס קוליין  (1869–1944)  (כהונה שנייה) 26 במאי 1933 10 באוגוסט 1939 המפלגה האנטי מהפכנית מרכז|120px דירק יאן דה חיר  (1870–1960)  (כהונה שנייה) 10 באוגוסט 1939 3 בספטמבר 1940 האיחוד הנוצרי-היסטורי מרכז|120px פיטר שורדס חרבנדי  (1885–1961) 3 בספטמבר 1940 24 ביוני 1945 המפלגה האנטי-מהפכנית מרכז|120px וילם שרמרהורן  (1894–1977) 24 ביוני 1945 3 ביולי 1946 הליגה למחשבה חופשית דמוקרטית  (עד 1946)  מפלגת העבודה  (מ-1946) מרכז|120px לואי ביל  (1902–1977)  (כהונה ראשונה) 3 ביולי 1946 7 באוגוסט 1948 מפלגת העם הקתולית מרכז|120px וילם דריס  (1886–1988) 7 באוגוסט 1948 22 בדצמבר 1958 מפלגת העבודה מרכז|120px לואי ביל  (1902–1977)  (כהונה שנייה) 22 בדצמבר 1958 19 במאי 1959 מפלגת העם הקתולית מרכז|120px יאן דה קוואי  (1901–1985) 19 במאי 1959 24 ביולי 1963 מפלגת העם הקתולית מרכז|120px ויקטור מריינן  (1917–1975) 24 ביולי 1963 14 באפריל 1965 מפלגת העם הקתולית מרכז|120px יו קלס  (1914–1971) 14 באפריל 1965 22 בנובמבר 1966 מפלגת העם הקתולית מרכז|120px ילה זלסטרה  (1918–2001) 22 בנובמבר 1966 5 באפריל 1967 המפלגה האנטי-מהפכנית מרכז|120px פיט דה יונג  (1915–2016) 5 באפריל 1967 6 ביולי 1971 מפלגת העם הקתולית מרכז|120px ברנד בישהוול  (1920–2001) 6 ביולי 1971 11 במאי 1973 המפלגה האנטי-מהפכנית מרכז|120px יופ דן אויל  (1919–1987) 11 במאי 1973 19 בדצמבר 1977 מפלגת העבודה מרכז|120px דריס ואן אכט (1931–2024) 19 בדצמבר 1977 4 בנובמבר 1982 מפלגת העם הקתולית  (עד 1980)  המפלגה הנוצרית-דמוקרטית  (מ-1980) מרכז|120px רוד לוברס  (1939–2018) 4 בנובמבר 1982 22 באוגוסט 1994 המפלגה הנוצרית-דמוקרטית מרכז|120px וים קוק  (1938–2018) 22 באוגוסט 1994 22 ביולי 2002 מפלגת העבודה מרכז|120px יאן פיטר בלקנאנדה  (נולד ב-1956) 22 ביולי 2002 14 באוקטובר 2010 המפלגה הנוצרית-דמוקרטית מרכז|120px מארק רוטה  (נולד ב-1967) 14 באוקטובר 2010 2 ביולי 2024 מפלגת העם לחרות ודמוקרטיה מרכז|120px דיק סכוף  (נולד ב-1957) 2 ביולי 2024 23 בפברואר 2026 ללא שיוך מפלגתי מרכז|120pxרוב יטן  (נולד ב-1987)23 בפברואר 2026מכהןדמוקרטים 66

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

*