בתולות גן העדן

72 בתולות גן העדן (בערבית ביחיד חוראא, ברבים חור (حور العين), הן הגמול אותו יקבל שהיד בגן עדן, לפי המסורת המוסלמית. מוטיב זה מבוסס על הבטחת הקוראן למאמינים כי יזכו בבנות זוג כגמול על מעשיהם הטובים בעולם הבא (אך ללא ציון מספר בנות הזוג). המספר 72 שנקשר למושג זה מגיע מהמסורת השיעית. חוסיין, אשר נחשב לאדון המרטירים (סיד השהדאא), הובס ונהרג בקרב כרבלא יחד עם 72 מאנשיו בהיתקלות עם חיילי החליף האומיי יזיד הראשון בשנת 680 לספירה. בעקבות אירוע זה קיבל המספר קונוטציה מרטירית.

 בקוראן ובחדית' 
על פי החדית', בסורות שהתגלו לנביא לאחר קרב אוחוד, הלוחמים שנפלו בקרב גילו את תענוגות העולם הבא ורצו לספר על כך ללוחמים כדי שלא יחששו מהמוות. כך בא הפסוק: "המאמינים הנשארים לשבת בבתיהם, פרט לאשר יש בהם נכוּת,אורי רובין: כלומר רק הנכים הנשארים מאחור שווים במעלתם ללוחמים. וניתן לתרגם "אשר אין בהם נכות", כלומר הנשארים שאינם נכים אינם שווים במעלתם ללוחמים. לא יִשוו לקמים להיאבק למען אללה בהקריבם את רכושם ואת נפשותיהם. אללה רומם את מעלת הקמים להיאבק בהקריבם את רכושם ואת נפשותיהם, ונתנם מעל הנשארים לשבת."סורת הנשים (4): 95, תרגום רובין "על כן מוטב היה אילו היו המוֹכרים את חיי העולם הזה תמורת העולם הבא נלחמים למען אללה. וכל הנלחם למען אללה – ייהרג או ינצח – ניתֵן לו שכר כביר".סורת הנשים (4): 74, תרגום רובין 

הזיווג ל-72 בתולות שחורות העין הוא אחד מ-7 הזכויות שיעניק אללה למת במות הקדושים, אך אין הוא נחשב הנעלה שבהן. בחדית'ים מהימנים נאמר כי לכל מי שזוכה להגיע לגן עדן יחכו 80,000 משרתים ו-72 נשים.

במסורות הכתובות, הנביא הכריז כי כבר בטיפת הדם הראשונה של השהיד, אין הוא מרגיש את כאב המוות. מיד מגיעות אליו שתי עלמות שחורות עין אשר מסירות את העפר ממצחו ומברכות אותו בשירה. עם זאת, האל יודע את כוונת הלוחם האמיתית, ועל כן אם האמונה והכוונה אינן כנות, הוא לא יקבל את הגמול בגן עדן.

 תיאורי הנשים ותפקידן 
בסורת בית עמרם (3: 15) בקוראן מופיע תיאור הגמול בעולם הבא למאמינים:
שמאל|220x220 פיקסלים|גבול

הבטחה דומה מופיעה בהמשך הקוראן בסורת הנשים (4).

"בין גנים ועל פלגי מים, עוטים משי וקטיפה זה מול זה. כך יהיה, ונזַווגם עם עלמות צחורות עוררובין: צחורת עור מכונה בערבית חַוְרַאא' (רבות: חוּר), ומכאן כינויין: "חוּריות". ויש האומרים כי כינוין מעיד על עיניהן השחורות והבוהקות בלובנן. ויפות עין".סורת העשן (44): 52–54, תרגום רובין שחורות העין מתוארות כלבנות עור ועדינות, כאשר שחור עיניהן שחור משחור ולבן עיניהן לבן מלבן. הקוראן מתארן: "ואצלם תהיינה צנועות מבט ויפות עין, כמרגליות חבויות".סורת הערוכים (37): 48–49, תרגום רוביןושם: ויש המפרשים: צחות כביצי בת יענה. תיאורן כמרגליות/כפנינים (להלן) בתוך צדפותיהן מבטא את העובדה ששום יד לא נגעה בהן, והן שמורות לבעליהן השהידים. "ובהם עלמות צנועות מבט. לא חילל תומתן לפניהם, לא בן אנוש ולא שֵד [...] מצויות בהםרובין: כאן נזנחה צורת הזוגי. ויש מתרצים שהכתוב עוסק כאן בכל ארבעת הגנים. עלמות חסודות ונאות [...] צחורות עור, מסתופפות בביתניםרובין: המסורת מספרת שכל ביתן עשוי מפנינה שלמה וחלולה, שישים מילים גובהה, ובתוכה מתגורר המאמין בחברת העלמות. [...] יסבו על כרים ירוקים ועל שטיחים ארוגים לתפארת".סורת הרחמן (55): 56–76 (רובין)ושם: בערבית: עַבְּקָרִיָּה. ויש האומרים כי זהו כינוי לכל חפץ נדיר ביופיו, על שם העיר האגדית עַבְּקַר שיושביה היו שדים שייצרו שכיות חמדה מופלאות.

השימוש הערבי במילה "חור" מרמז על צבע עורן הלבן של הבתולות מהשורש חו"ר כמו המילה ״חיוור״, ומיוחס גם למלאכים. המילה חור (רבים של חוראא) מתארת את הניגודיות שבין צבע עיני הנשים המתוארות ללובן עורן. לפי האמונה, ישנם שני סוגי חור, האחד מובטח לבני האדם והשני לשדים ולג'יני. נאמר עליהן כי הן נוצרו מזעפרן, מושק, ענבר וקמפור וצבען מתחלק ללבן, ירוק, צהוב ואדום. בשר החור עדין עד שניתן לראות את מרקם שרירי גופן דרך 70 בדי משי.

תיאורים נוספים מציינים כי ברגע שהן מחייכות הן מאפילות על השמש והירח, וטיפה מרוקן מספיקה כדי להפוך אוקיינוס שלם למים מתוקים. נאמר כי לא חוללו וטומאו, לא על ידי גברים ולא על ידי יצורים אחרים.

התיאור הפיזי של הנשים מתחיל בגבותיהן השחורות על רקע מצח זוהר כחצי הסהר, ופניהן אשר מקרינות אור שמימי. על חזן רשומים שני שמות; הראשון שמו של אללה, והשני שמו של בעליהן. החור מתגוררות בגן עדן בתוך דוכנים ומצודות מעוטרים בפנינה, ומרוהטים ב-70 מיטות מאבן האודם ושטיחים ובהם 70 אלף משרתים המחכים לבעליהן אשר עתידים להגיע. החוראא נשארת מסוגרת בחדרה עד הגעתו של בעלה המיוחל, וכאשר יגיע יוכלו לטייל בגן עדן ולשתות יין אשר לא יבשמם. גילן נאמד ב-33 שנים, מספר אשר מיוחס לגילו של ישו. הנבחר, השהיד, יזכה לבתק את בתוליה של החוראא, והעונג יהיה מאה פעמים טוב יותר מהעונג שהכיר מחייו בעולם הקיים. הוא יזכה בתענוגותיה כמספר הפעמים אשר צם ברמדאן ועשה מעשים טובים בעולם הקיים. משום היותה טהורה ושמימית, אין היא מכירה וחשה את הכאבים ואי הנוחות אשר נשים בעולם הקיים מכירות. אפיון זה מיוחס במסורות המוסלמיות גם למריה, אמו של ישו, וגם לפאטמה בתו של הנביא, מה שמרמז על היותן דמויות בעלות זיק שמימי. כמו כן, מקורות נוצריים אשר מציגים את גן עדן מעידים על דמויות מלאכיות, בדמות ילדים וילדות צעירים.

רוב רובן של הנשים נוצרו בגן עדן, אך חלקן הגיעו מהעולם הקיים כ"שחוקות", ואללה חידש אותן לטובת בעלן והתאים אותן לגילו. בקוראן נכתב: "ועלמות צחורות עור ויפות עין, צחות כפנינים חבויות. כפועלם יוּשַב להם. לא ישמעו שָׁם לזות שפתיים ונאצות, רק אִמרֵי שלום, שלום. [...] אנחנו יצרנו אותןרובין: יש המפרשים שמדובר בחוּריוֹת אשר אותן יצר אללה במיוחד לחיי העולם הבא. אחרים גורסים שמדובר בנשות המאמינים בעולם הזה. במקרה זה "יצרנו" פירושו "הקמנו לתחייה", ומסבירים שאללה הקים את הרעיות לתחייה והשיב להן את נעוריהן ואת בתוליהן, להנאת בעליהן בגן עדן., ועשינון בתולות, עורגות, בנות גיל אחד, למען אנשי הימין. רבּים בהם מן הראשונים, ורבּים מן האחרונים."סורת המאורע (56): 22–40 (רובין)

הפסוק "ונזווגם עם עלמות צחורות עור ויפות עין" מאשש למאמינים כי מטרתן של שחורות העין להעניק לתושב גן עדן נחת, לשרתו, לענגו ולספק את צרכיו לצד אשתו מהעולם הזה. עם זאת, לא נאמר בפירוש שהשהידים יקיימו יחסי מין עם שחורות העין. ההסקה לגבי יחסי המין נעשתה בעקבות הפסוק כי בגן עדן "יש בו כדי להשביע את הנפש וכדי לשובב את העין, ואתם בו חיים חיי נצח." רעיון זה הושרש עמוק בתודעה הדתית, עד כי האמונה טוענת שלאחר שהשהיד יבעל את שחורת העין, יופיע קרום בתוליה בכל בוקר מחדש. לשם כך, מקבל הצדיק אשר הגיע לגן עדן זקפה נצחית.

 מקורות אפשריים לאמונה בבתולות גן עדן 
 טרום אסלאם 
האוכלוסייה שאפיינה את חצי האי ערב לפני הופעת האסלאם הייתה ברובה עובדת אלילים, לצד יהודים ונוצרים שחיו במקום. האוכלוסייה האלילית הייתה בעלת סדר חברתי שבטי אשר קידשה והעריצה את דמות הלוחם הגברי (מורואה). על כן, המוות היה לחלק אינטגרלי בסדר השבטי בעוד שנקמת דם היה לבסיס חברתי איתן. כמו כן, טקסים אליליים אופיינו בהעלאת קורבן כמנחה לאל לו סגדו. לכן ניתן לשער כי קידוש המוות בעיניי הנביא כסמל לאמונה אמיתית נבע דווקא מסימביוזה של הערכים שקדמו לאסלאם הן מהדתות המונותאיסטיות והן מעבודת האלילים. העובדה כי הנביא אהב נשים, שופכת אור אחר על סוגיית הבתולות ומאפשרת מקום לשיח מיני בזמנים מאוחרים יותר.

כמו כן, יחסי המסחר עם השבטים המונותאיסטים בחצי האי ערב והחיכוך עם אזורי החיץ בקרבת סוריה והאימפריה הפרסית, החלו להחדיר רעיונות מונותאיסטים בקרב הבדואים של חצי האי ערב וערערו על הסדר השבטי הקיים, בהם התפיסה על אודות החיים שאחרי המוות.

 נצרות 
בשנים הראשונות לנצרות, המאמינים והתומכים של ישו נרדפו ונטבחו. על כן, מרטיריות הייתה לגורם מרכזי בחייו של המאמין הנוצרי על ידי שמירה על דתו ואמונתו. סוג חדש של מרטיריות התפתח במאות הראשונות, אשר לא התאפיין בשפיכת דמים והתנגדות; התנזרות מיחסים מיניים, סגפנות מינית ובתולין. שמירה על הבתולין, אולי כחלק מההערצה השמימית של מריה הקדושה, קיבלה מידת טוהרה גבוה מאוד בקרב המאמינים הנוצרים, עד כי במאה הרביעית נכתב ז'אנר ספרות חדש אשר עסק בבתולין ובטהרתם. השיח המיני התבסס בעיקרו סביב הדוקטרינה הסטואית, אשר טענה כי על האדם בחייו להתגבר על התשוקה בעזרת ההיגיון. דרך התגברות על היצר והתשוקה, עם מותן יכולו נשים להפוך לדמות מלאכית בגן עדן, ולזכות באהבתו של ישו ובקדושה וטוהרה על היותן בתולות. עיקרון זה שימש גם להתגברות על האובדן והצער, בדומה לזיווג השהיד בגן עדן עם הבתולות.

המרטיריות כרעיון נלקחה ככל הנראה ממסורות יהודיות (קרב מצדה, קרב המכבים) והתאפיינה לרוב בקרבות של מעטים מול רבים, התנגדות ופסיביות. משם טבעה לעצמה הנצרות את עקרון ההקרבה העצמית למען האל, תחת האידאולוגיה של ישו להגשת הלחי השנייה, והקרבתם של נוצרים רבים בזירת הגלדיאטורים בזירה הרומית. הג'האד המוסלמי נתן למרטיריות היבט אקטיבי חדש. האסלאם מראשיתו טיפח אתוס סביב ההקרבה העצמית והפך אותו לעקרון מפתח בקרב המאמינים. כמו כן, אין ספק כי השימוש בעלמות הממתינות בגן עדן היה לנדבך משמעותי בתשוקה למות קדושים בקרב המאמינים הראשונים של האסלאם ולאחר מכן. תפיסת המוות באסלאם כחלק מהסדר הטבעי, המרטיריות האקטיבית כעקרון מנחה והגמול המגיע בעקבות כך, הוא מה שהיווה עמוד תווך לביסוס והצדקת מסעי הצלב הנוצרים. הכנסייה הנוצרית אימצה את הלהט הרוחני האופף את ההקרבה עצמית לקדושת האל, ועל כן שעתקה אותו הכנסייה לטובת גיוס לוחמים.

 בהיסטוריה המוסלמית 
המילה שהיד (שהדאא ברבים) היא המקבילה הנוצרית למילה מרטיר, ופירושה המילולי הוא עד. מקור השם הוא עדות האל ומלאכיו לכך שראוי הוא למקום בגן עדן, שכוונותיו טובות וטהורות. כמו כן, הזרמים השונים באסלאם אינם רואים באופן זהה את ההגדרה והמאפיינים ההופכים את המת לשהיד, ועל כן אין היא קבועה. השיעים לדוגמה, מאמינים שהאימאמים של הזרם השיעי הם שהידים מעצם היותם מנהיגי הזרם הנרדף, בעוד שהצופים רואים שהיד ככזה המתקרב לאל על ידי התנזרות וסגפנות ומתרחק מהעולם החומרי. 

 המדינה האומיית 
גם בתקופה האומיית נעשה שימוש צבאי בהבטחת נשות גן עדן; בספרות האומיית מתואר כיצד יזיד אבן שג'רה, שר הצבא של הח'ליפה האומיי הראשון מעאוויה, אמר בנאומיו לפני הקרבות כי החוראא יורדות אל שדה הקרב, מעודדות את החיילים להילחם ונוזפות בהן כאשר מתנהגים כמוגי לב. הוא תיאר כיצד עם מותם, יגיעו שתיים מנשות גן עדן וייקחו את השהידים אל השמיים. כמו כן, חיילים יצרו מערכת יחסים בעלת סממנים מיניים עם החור דרך חלומות, מפאת גודל הציפייה עקב השימוש בהן.

 שיעה 
במסורת השיעית השהיד לא בהכרח לוקח חלק פעיל במערכה, ושהידים יכולים להיות חלק מהמשפחה של האימאם, או צאצאיו של עלי. מי שנלחם נגד מתנגדיו של האימאם ומי שמת בעבור שימור החברה והאמונה השיעית נחשב גם כן לשהיד. בזרם השיעי, החור יהיו לפיצוי בגין מעשים טובים והן ינקטו במעשים טובים כלפי המאמינים. החור הן ההתגלמות האנושית למידות טובות, אשר לא יעלמו עם הזמן, ויהיו מסורות ונאמנות למי שנמסרו.

 סופים 
הצופים, כאמור, מאמינים בהתקרבות לאל דרך סגפנות, התנזרות ממין ומהחיים החומריים כשלעצמם. השקפתם בסוגיית השהיד, אם כן, שונה מהזרמים המוסלמים האחרים ומתאפיינת בטוהר מידות המאמין על ידי התקרבות רוחנית מקסימלית לאל. הם רואים ביחסי גבר-אישה כגורם מעכב מבחינה דתית, ועל כן רואים בנשים כדמות רוחנית יחסית נחותה ומושא הערצה מיני יחסית פסול. סוגיה זו יצרה בנייה של מודל תשוקה חדש, אהבת נערים לא מזוקנים וראייתם כדמות מינית נחשקת. סוגיה זו התפתחה בעיקרה באזור טורקיה ואיראן, והאמונה היא כי נער צעיר יכול להזכיר ביופיו את הדמות המלאכית שהנביא ראה בחזיונותיו. הם מאמינים כי נער יפה, אשר טרם צמח זקנו, הוא התגלמות האל בעולם הקיים, והוא הדמות הטהורה של שהיד. קיימים אזכורים בספרות ובשירה הצופיות להתגלמות ואף נאמר כי דמותו היפה ביותר של האל היא דמותו של נער צעיר. הם מאמינים כי הסגידה ליופי אלוהי כל כך טהור, המתגלם בצורה האנושית של צעיר יפה תואר, ללא כל יחסים מיניים ותשוקה מחייבת ומצדיקה כל סבל וגם את המוות בעצמו. המוות לו הצופים מייחלים, היא הכניעה האולטימטיבית לרצון האל, והמוות הוא ביטוי הכמיהה למות כקדוש מעונה למימוש האהבה האפלטונית שעל כדור הארץ. הצופים לא מתייחסים לגמול שלהם בדמות הבתולות, אלא לכל המוטיבים מהתקופה המוקדמת (נחיצות הכאב והתקיימות האהבה) כאשר הם מעורבבים בצורה הרמונית יחד עם אהבתו של האל ודמותו של הנער הצעיר.

 חשישיון 
כת החשישיון האיסמעילית אשר התבססה באזור פרס וסוריה והיוותה אופוזיציה להגמוניה הסונית במאות ה-11 עד ה-13. מאמיניה היו יוצאים למשימות התאבדות באמונה כי לאחר מכן יזכו להיכנס לגן עדן. חסן אלצבאח, מנהיג הכת אחריו הלכו באמונה עיוורת משום שראו בו כאימאם, היה משקה את המאמינים בחשיש על מנת להגביר את הלהט הדתי שדבק במאמינים ובשליחים. מרקו פולו, בביקורו, טען כי אלצבאח נהג להשקות את המאמינים ולאחר מכן להוציא אותם אל גן המצודה בה ישבו. תחת השפעת החשיש מלווים בנשים אשר האכילו אותם, שרו להם ורקדו, חשבו המאמינים שהם נמצאים בגן עדן. לאחר מכן היה משיב אותם אלצבאח לחדרם כאשר הם ישנים ואומר להם כי על מנת לחזור לגן עדן הנכסף, אותו הגן בו בילו תחת השפעת החשיש, עליהם לצאת למשימה ממנה לא יחזרו. על כן, המתנקשים שיצאו למשימות אשר קיבלו, לא רק שלא פחדו מהמוות אלא רצו וקיוו למות במשימה על מנת שיוכלו להיכנס לגן עדן.

 כיום 
מיתוס 72 הבתולות הוא גורם מניע משמעותי בגיוס מאמינים למשימות במות קדושים. גופי טרור רבים ותנועות מיליטנטיות רבות לוקחות חלק פעיל במערכה הגלובלית באמונה כי זהו כרטיס הכניסה לגן עדן. עקרונות אלו נשענים על דבריו של מוחמד שגרס כי "גן עדן בצל החרבות", ועל כן מניחים ארגוני הטרור העולמיים כי שהיד יכנס לגן עדן לאחר שלקח חלק במערכה למען אללה. דוגמה לכך היא תנועת החמאס, אשר מחנכת בבתי הספר לעיקרון זה כבר מגיל צעיר מאוד. החינוך ברוח זו יוצר ציפייה ומעודד צעירים לפעולות התאבדות והתנגדות הנובעים מהציפייה הגדולה להתאחד עם הבתולות. על כך מעידים דבריו של ד"ר יונס אל-אסטל, מרצה במחלקה להלכה אסלאמית באוניברסיטה האסלאמית בעזה:  מעבר למחילה על כל החטאים, והייחוס המשפחתי שבא בעקבות פעולת ההתאבדות, הורים רבים מאמינים כי זה הוא הגורל הטוב ביותר לילדיהם. אימהות רבות שרואיינו לאחר שבניהן מתו במות הקדושים, לא התאבלו על ילדיהם ומעבר לכך, שמחו על כך שילדיהן מתחתנים עם נשות גן עדן. גם התנועות המיליטנטיות אשר שולחות את המאמינים לפעולת השהיד, מברכות על איחוד השהיד עם שחורות העין, ולא מוסרות תנחומים למשפחה.

 נשים בגן עדן 
נשים צדיקות אשר מגיעות לגן עדן יהיו עליונות לחור 70 אלף פעמים, לא יישאו בנטל אשר מיוחס לנשים בעולם הקיים, ויבלו את זמנן נהנות מתענוגות גן עדן.
במידה ואישה נכנסה לגן עדן ובעלה תושב גן עדן גם הוא, יתאחדו השניים. לעומת זאת, כאשר אישה מגיעה לגן עדן, ובעלה עדיין בעולם הקיים, היא ניתנת לאחד מתושבי גן עדן המתאימים לה במעמדה. במידה ואישה נישאה בעולם הקיים ליותר מגבר אחד ובעליה תושבי גן עדן, עומדת זכות הבחירה בפני האישה לטוב ביותר בשבילה. זהו עקרון חסר תקדים בחלק מהזרמים המוסלמים השונים, בה מעמד האישה לרוב אינו מקנה לה זכות בחירה. עם זאת, הסוגיה באשר לנשים אשר מגיעות לגן עדן וטרם נישאו אינה ברורה.

מעבר לכך, קיימת השערה כי מין החוראא יותאם למין של הצדיק או הצדיקה. החור מתוארות במגוון תיאורים אך לא קיימת התייחסות ממשית למין שלהן, אלא רק להיותן לא מבותקות וטהורות. על כן, יש הסוברים כי החור יכולים להופיע גם בדמות נשית וגם בדמות גברית. יתרה מכך, בקוראן מופיעים אזכורים בנוגע לילדים צעירים אשר ישרתו את המאמינים בגן עדן.

 מתנגדים 
לתפיסה המתארת את גן עדן כמחוז תענוגות פיזי מתנגד הזרם האסלאמי שטוען כי המוח האנושי לא יכול להכיל את הבריאה האלוהית בגן עדן, ומשום כך החוויה לא יכולה להיתפס על ידי האדם. גישה זו משתייכת לזרם האורתודוקסי, ובין היתר גם לשוני בתפיסות הסוניות והשיעיות, על סוגיית "בילא כיפ" (מבלי לשאול איך), הגורסת שמאמין צריך את אמונתו כפשוטה בלא לשאול על מה שמעבר לקיום.
גרסה נוספת היא כי עקרון החור מגיע לפתור את הבעיות הרגשיות בקרב המאמינים, ומביא מענה פסיכולוגי לסוגיות אותן הנביא לא הצליח לפתור. מאמיניה הראשונים של הקהילה המוסלמית היו עבדים ואנשים מהשכבה הנמוכה יותר באוכלוסייה. אנשים אלו, לא היו בעלי פטרונות או הגנה, וגורלם לא האיר להם פנים בקשר למעמדם. על כן, הצליח מוחמד לסחוף אחריו באמונה עיוורת את המאמינים והלוחמים שלקחו חלק בקרבות הראשונים של האסלאם לצורך ביסוסו. לאחר שהקהילה המוסלמית התרחבה מעט, ולא כללה רק אנשים מהמעמד הנמוך, נתקל הנביא בקשיים אותם היה צריך לפתור. קשיים אלו, אשר לא היו בתקופה במדינה, היו צריכים לענות על ההסבר הלוגי בדבר המלחמה אליה דרש מוחמד שמאמיניו יצאו. על כן אין אזכורים של החור בתקופה המוקדמת, אלא רק בתקופה המאוחרת יותר, מה שמעיד על המיתוס כפתרון אשר ענה על קשיים אלו דרך עידון המוות והגמול המיני.
יש הטוענים כי האמונה בגמול מסוג זה למות הקדושים אינה אלא הצדקה כדאית למוות, על מנת שאנשים יוכלו להתגבר על פחד המוות. כמו כן, התיאור של גן עדן על פי המקורות, הוא כזה העונה על כל משאלותיה של אוכלוסייה נוודית; מזג אוויר מושלם, מים זורמים, נשים לבנות ועדינות ועושר בלתי נגמר. הוכחה לכך היא העובדה כי במסדרים צופיים יש המאמינים כי 72 הבתולות יופיע בהתגלמותן של ילדים צעירים שטרם גדל זקנם, דבר אשר מהווה במסדרים הצופיים מושא לאהבה ותשוקה ואף התגלמות אלוהית עלי האדמות, מרמז על היענות על הצרכים של קהל היעד אותו רוצים לגייס לטובת המאמץ. כמו כן, הנושא מניע ומלהיט צעירים רבים ברחבי העולם לצאת למשימות התאבדות בשמם של גופים אסלאמיים פונדמנטליסטים-מיליטנטיים ונותן למשימות מסוג זה לגיטימציה על אף שההתאבדות אסורה באסלאם. השימוש בטרמינולוגיה מינית וחיים משמעותיים ונחשקים בעולם הבא, עונים על הצורך שבתסכול המיני בקרב צעירים. אותם צעירים אינם יכולים ליצור קשרים חברתיים עם המין השני בגין קודים מוסריים-תרבותיים וחברתיים. על כן, זוכה הגמול של 72 הבתולות להדגשה מיוחדת דווקא היום בזמנים המודרניים.

ביהדות

האמונה היהודית שוללת את רעיון ההגשמה בגן עדן. ביטוי חריף נמצא בדברי הרמב"ם (פרק ח' מהלכות תשובה הלכה ו'): 

בהמשך מבאר המחבר שתענוגות גן עדן הן מעבר להשגת אנוש, בהיותן רוחניות בלבד:

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:אסלאם
קטגוריה:מושגים באסלאם
קטגוריה:נשים באסלאם