ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל

ממוזער|הנשיא סאדאת צועד בנמל התעופה בן-גוריון לאחר רדתו מהמטוס
ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל שהחל ב-19 בנובמבר 1977 ונמשך שלושה ימים, היה אירוע היסטורי, שהביא למפנה ביחסי ישראל–מצרים, ופתח תקופה חדשה בהיסטוריה של המזרח התיכון. נשיא מצרים אנואר סאדאת היה למנהיג הערבי הראשון שבא לביקור בישראל. סאדאת נאם במליאת הכנסת ונפגש עם כל סיעות הכנסת. באמצעות הביקור פתח סאדאת דרך לתהליך של שלום עם ישראל, ששיאו היה בחתימה על הסכמי קמפ דייוויד, שסללו את הדרך לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ב-26 במרץ 1979. סאדאת זכה יחד עם ראש ממשלת ישראל מנחם בגין, שותפו לתהליך, בפרס נובל לשלום.

הרקע וההכנות לביקור

לפני מלחמת יום הכיפורים, בשנים 1971–1972, החלו גישושים בתיווך אמריקאי בין סאדאת לממשלתה של גולדה מאיר להסדרי ביניים ואף להחזרת סיני למצרים, אך המגעים לא הבשילו להסכם. ב-1972 הועבר לגולדה מאיר שדר, דרך נשיא רומניה ניקולאה צ'אושסקו, לפיו סאדאת יסכים להיפגש עִמה. מאיר הגיבה בחיוב, אולם בהמשך לא נתקבלה תשובה מסאדאת.

מטרתו של סאדאת הייתה להחזיר למצרים בכל מחיר את חצי האי סיני שנכבש על ידי ישראל במלחמת ששת הימים. לשם כך עבר לסירוגין בין מדיניות של מלחמה ומדיניות שלום. יש הרואים את הצעד הראשון של מסעו של סאדאת לישראל כהמשך בלתי נפרד מתוצאות מלחמת יום הכיפורים, שבעיני העם המצרי הייתה ניצחון ותיקון העלבון שנבע מהתבוסה במלחמת ששת הימים. כמו כן, נבע צעדו של סאדאת ממשבר כלכלי חמור במצרים.

בשנת 1974, לאחר מלחמת יום הכיפורים, שלח סאדאת מסרים פייסניים לגולדה מאיר באמצעות מזכיר המדינה האמריקאי הנרי קיסינג'ר ובהם אמר, בין השאר, "כשאני מדבר עכשיו על שלום של קבע בינינו, אני מתכוון לכך".

גיבוש ביקורו של סאדאת בישראל החל מבחינה מעשית עם התמנותו של משה דיין כשר החוץ בממשלת בגין הראשונה לאחר המהפך בשנת 1977. אז החלו מגעים החשאיים שנוהלו עם מצרים על ידי ראש הממשלה מנחם בגין, "המוסד" הכפוף לו ושר החוץ משה דיין. מגעים אלו הוסתרו מראש אמ"ן שלמה גזית (שהיה אחראי להעריך את כוונות סאדאת ומשמעות פעולותיו), מהרמטכ"ל מוטה גור, ומשר הביטחון עזר ויצמן.

באוגוסט 1977 נפגש בגין עם צ'אושסקו ברומניה וביקש ממנו להעביר מסר לסאדאת ולאסד שישראל מעוניינת בכנות בשלום. צ'אושסקו אמר לבגין שסאדאת הסכים לעריכת פגישה ישירה בין נציגי ישראל ומצרים.

ב-4 בספטמבר טס דיין למרוקו בתחפושת כדי להיפגש עם מלך מרוקו חסן השני. הוא ביקש מן המלך לארגן פגישה עם סאדאת או עם סגנו חוסני מובארכ. ב-9 בספטמבר הגיעה תשובה חיובית.

ב-16 בספטמבר 1977, טס דיין בשנית למרוקו כדי להיפגש שם עם שליחו של סאדאת, סגן ראש ממשלת מצרים חסן תוהאמי שלפני כן נפגש עם ראש המוסד יצחק חופי. לפי עדויות שונות, כבר אז נתן דיין לסאדאת להבין כי חצי האי סיני יוחזר למצרים בשלמותו. אלמלא הבטחה כזאת מאוד ייתכן שסאדאת לא היה מגיע לירושלים. מנגד טוען העיתונאי דן פתיר שהיה יועץ התקשורת של מנחם בגין, לאחר שסרק לדבריו את כל התכתובת בנושא, כי לא הושגו שום הסכמות בפגישת דיין-תוהאמי ולא ניתנה שום הבטחה לסאדאת.

באוקטובר טס סאדאת לרומניה כדי להיפגש עם צ'אושסקו, וזה אמר לו כי התרשם לטובה מאישיותו של בגין ומיכולתו לקדם את השלום.

ב-9 בנובמבר 1977 הודיע סאדאת בנאום ארוך בפני חברי מועצת העם של הפרלמנט המצרי על נכונותו להגיע לכנסת בירושלים כדי לדון על שלום עם ישראל. סאדאת הכריז שם: .
ממוזער|מסדר כבוד של פרחי טיס ודגלנים לכבוד הנשיא סאדאת בנמל התעופה
הצהרתו של נשיא מצרים עוררה תגובות סוערות בעולם הערבי, בעיקר במדינות שהוגדרו מאוחר יותר כחזית הסירוב: סוריה, לוב, עיראק ואלג'יריה והביאה בהמשך לסילוקה של מצרים מהליגה הערבית. גם מבית נתקל הנשיא סאדאת בהתנגדות, שבאה לידי ביטוי בהתפטרות שר החוץ שלו אסמאעיל פהמי.

למחרת הודעת סאדאת, אמר בגין לעיתונאים שהוא מברך על נכונותו של סאדאת לבוא לירושלים, אך דחה את הדרישה לנסיגה לקווי 1967. לשכתו פרסמה הודעה שאם סאדאת יחליט לבוא לירושלים הוא יתקבל בכל הכבוד הראוי לנשיא. בערב חזר בגין על דברים אלו בפני משלחת של הוועדה לשירותים צבאיים של בית הנבחרים האמריקני, שביקרה בישראל.

למחרת, ב-11 בנובמבר, ענה בגין בפנייה באנגלית לעם המצרי: , והזמין באופן רשמי את הנשיא סאדאת לבקר בירושלים.
ממוזער|סאדאת בחיפה, 1979
ממוזער|הנשיא סאדאת ולימינו ראש הממשלה בגין במסגרת ביקורו של הנשיא בחיפה, נובמבר 1979
ב-15 בנובמבר הודיע בגין בכנסת על הזמנה רשמית לנשיא סאדאת, ובאותו יום העביר לשגריר ארצות הברית בישראל סמואל לואיס העתק של מכתב ההזמנה שנשלח במברק לשגריר ארצות הברית בקהיר. העתק מן המכתב הועבר גם לנשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר. שגריר ארצות הברית בקהיר מסר את מכתב ההזמנה לסאדאת מיד עם שובו של סאדאת מדמשק.

הסתרת המגעים החשאיים תרמה להתרעה של חטיבת המחקר שהעריכה כי ביקור סאדאת יסודו במזימה מצרית נוספת. הערכה זאת הובילה את הרמטכ"ל, מוטה גור, להזהיר בריאיון לעיתון ידיעות אחרונות ב-15 בנובמבר כי הביקור הוא תרמית שנועדה לכסות על התקפה מצרית. בעקבות זאת ספג נזיפה פומבית מפיו של שר הביטחון עזר ויצמן. מסמכים סודיים שבנוגע למגעים הסודיים עם מצרים פורסמו בארכיון המדינה רק בשנת 2012.

הביקור עצמו כמעט ולא התקיים. בערב 18 בנובמבר, יום לפני תחילת הביקור, איתר המודיעין הישראלי תנועת כוחות מצריים בגדה המזרחית של תעלת סואץ, שהועברה לרשות מצרים במסגרת הסכמי הפסקת האש לאחר מלחמת יום הכיפורים. בהתייעצות שכונסה, המליץ סגן ראש ממשלת ישראל יגאל ידין שלא לקחת סיכון ולהמליץ לגייס מילואים, צעד שהיה מוביל, מטבע הדברים, למתיחות רבה ולביטול הביקור, אך בגין דחה את המלצתו.

ישראל כולה נערכה לביקור, שזכה לשם הקוד "מבצע שער". עשרות אלפי שוטרים ואנשי צבא אבטחו אותו.

הביקור
במוצאי שבת 19 בנובמבר 1977, בשעה 20:06 בערב, נחת סאדאת בישראל והפך בכך למנהיג הערבי הראשון שבא לביקור רשמי בישראל. בפמליה של סאדאת היו בין השאר, שר החוץ בוטרוס בוטרוס ראלי וד"ר מוסטפא ח'ליל, ראש מפלגתו של סאדאת, שמונה כעבור שנה על ידי סאדאת לראש ממשלת מצרים. בנתב"ג זכה סאדאת לקבלת פנים רשמית בטקס חגיגי, על אף ששתי המדינות היו עדיין, פורמלית, במצב של מלחמה. את פניו קיבלו נשיא מדינת ישראל אפרים קציר, ראש הממשלה בגין, שרי הממשלה וצמרת המדינה, ובהם גולדה מאיר שאותה שמח סאדאת לפגוש.

כ-3,000 עיתונאים, שדרנים ואנשי טלוויזיה הגיעו לישראל כדי לסקר את הביקור והטקס שודר בשידור חי בארצות הברית. מנמל התעופה נסע סאדאת לירושלים בחברת הנשיא אפרים קציר ועם בואם לירושלים נועדו בגין וסאדאת ביחידות לשיחה של כמה דקות.

למחרת ב-20 בנובמבר 1977, ביקר סאדאת במסגד אל-אקצא בירושלים, והשתתף בתפילת חג הקורבן. כ-6,000 פלסטינים הורשו להיכנס לרחבת הר הבית. האימאם קרא לסאדאת להגן על זכויות הפלסטינים ולא לוותר על מזרח ירושלים.
הוא ביקר גם בכנסיית הקבר. לאחר מכן ביקרו בגין וסאדאת ביד ושם.
סאדאת סירב לחבוש כיפה. בגין הסביר לו כי השואה התחוללה משום שליהודים לא הייתה ארץ משלהם.
בהמשך נערכה סעודת עבודה קצרה.

אחר הצהריים נערכה הישיבה החגיגית במליאת הכנסת.
סאדאת נאם בכנסת בערבית ודיבר על החלטתו "ללכת לארץ היריב, כאשר עודנו במצב של מלחמה" ועל רצונו להרוס את חומות העוינות והחשד המפרידות בין העמים. הוא הבטיח לישראל שתוכל לחיות בקרב העולם הערבי בשלום ובביטחון. עם זאת הדגיש שלא בא לחתום על הסכם נפרד, אלא על שלום "צודק ויציב", שחייב להתבסס על העקרונות הידועים: נסיגת ישראל מן השטחים הכבושים, כולל ירושלים המזרחית, והקמת מדינה פלסטינית, בלי להזכיר את אש"ף.

בנאום התשובה של בגין הוא הביע הערכה לאומץ לבו של סאדאת ודיבר על רצונה של ישראל בשלום עם כל שכנותיה. הוא הזמין את הנשיא חאפז אל-אסד, את המלך חוסיין ו'דוברים אמתיים של ערביי ארץ ישראל' ללכת בדרכו של סאדאת ולבוא לשיחות שלום. הוא חזר על עמדותיה של ישראל שלא תוכל להיענות לתביעות מצרים, והציע המשך הדיונים על בסיס החלטות מועצת הביטחון 242 ו-338. בסוף דבריו, ששוסעו כמה פעמים בקריאות ביניים של נציגי המפלגה הקומוניסטית רק"ח, אמר "זה יום מיוחד לבית-הנבחרים שלנו […] אשא תפילה, שאלוהי אבותינו המשותפים יתן בנו חכמת הלב הדרושה כדי התגבר על קשיים ומכשולים, על דברי הסתה ופגיעה; ובעזרת השם נגיע ליום המיוחל, שאליו כל עמנו מתפלל – השלום'.

לאחר מכן נאם גם ראש האופוזיציה שמעון פרס, שהדגיש את האחדות הלאומית בשעה זו ואת רצונם של כל חלקי הבית בשלום.

בערב נערכה ארוחת עבודה חגיגית במלון.
שר הביטחון עזר ויצמן כתב בספרו כי האנשים סביב השולחן נראו לו "כאילו זה עתה חזרו מהלוויה". במהלך הסעודה אזכרו המסובים בני משפחה קרובים שנהרגו או נפצעו קשה במלחמות: ויצמן סיפר על בנו, שנפצע קשה במלחמת ההתשה; חסן תוהאמי סיפר על אחיו החורג של סאדאת שנהרג ב-1973; בגין סיפר על האחים של שר החוץ משה דיין ושל סגן ראש הממשלה יגאל ידין, שנהרגו ב-1948.
לאחר מכן התראיינו סאדאת ובגין אצל השדרנית הידועה ברברה וולטרס ונפגשו לשיחה נוספת בארבע עיניים.

למחרת, ביום האחרון של הביקור ב-21 בנובמבר, נועד סאדאת עם משלחת של נכבדים פלסטינים מהגדה המערבית ורצועת עזה, אך לא הצליח להפיס את דעתם. באותו יום נועד עם חברי סיעות הקואליציה והאופוזיציה בכנסת. בתשובה לדברי חברי הכנסת של הקואליציה, בהם גאולה כהן ומשה שמיר, אמר סאדאת שמוקד דיוניו בישראל הוא להבטיח שלא תהיה מלחמה נוספת ושיובטח ביטחונה של ישראל. לאחר מכן הופיעו בגין וסאדאת במסיבת עיתונאים ופורסמה הודעה משותפת לסיכום הביקור, שהשניים הסכימו בה על הצורך בהמשך הדו-שיח בין המדינות. בשעה ארבע אחר הצהריים המריא סאדאת לקהיר וזכה לקבלת פנים של גיבור.

תוצאות הביקור ולאחריו
ביקור סאדאת בישראל הכה בהלם את העולם הערבי. המתנגדים לו ראו בו תחילתה של עסקה ישראלית–מצרית נפרדת, שתוציא את המדינה הערבית החזקה ביותר מן הזירה של הסכסוך הערבי–ישראלי. צלאח ח'לף (אבו איאד), האיש השני בחשיבותו באש"ף, כתב, "דמעות זלגו על לחייהם של כמה מחברי", כאשר צפו בטלוויזיה באירועי הביקור. ב-22 בנובמבר פרסמו יאסר ערפאת ונשיא סוריה חאפז אל-אסד הודעה משותפת שגינתה את הביקור והכריזה על "נכונותם לרתום את כל משאביהם לביטול תוצאותיו", וקראו לעם המצרי "להתקומם לבגידה זו באומה הערבית". בתגובה להודעה זו, הורה סאדאת למחרת לסגור את משרד אש"ף ואת תחנת השידור "קול פלסטין" בקהיר.

בעיני רוב אישי הממשל האמריקני נתפש הביקור כמשבש את מאמציהם לכנס שוב את ועידת ז'נבה.

בשל ביקורו זה זכה סאדאת להיבחר כאיש השנה של המגזין "טיים" באותה השנה (1977).

במאי 1979 ביקר הנשיא סאדאת בבאר שבע וכעבור 4 חודשים הגיע לנמל חיפה. ביכטה הנשיאותית 'אל חוריה' מלווה במשחתת 'אל- פאתאח' של הצי המצרי.

ב-6 באוקטובר 1981, בעת שצפה במצעד השנתי לציון הניצחון המצרי במלחמת יום כיפור, נרצח סאדאת. יש הטוענים כי אחד המניעים לרצח הוא הסכם השלום שחתם עם ישראל.

ב-22 בנובמבר 2017 התקיים טקס חגיגי במשכן הנשיא בירושלים לציון 40 שנה לביקורו ההיסטורי של נשיא מצרים.

קישורים חיצוניים

נאום סאדאת בכנסת באתר הכנסת
נאום מנחם בגין בכנסת באתר הכנסת
המגעים הסודיים עם מצרים באתר ארכיון המדינה
ביקור הנשיא סאדאת בירושלים באתר ארכיון המדינה

יוזמת סאדאת לנאום בכנסת ותגובת ממשלת ישראל באתר ארכיון המדינה
http://www.archives.gov.il/chapter/רשימת-תעודות-5/ רשימת תעודות בנוגע ליחסים של ממשלת בגין עם מצרים] באתר ארכיון המדינה

מאיר בוימפלד, יוזמת סאדאת מפברואר 1971: האומנם החמצה?, מבט מל"מ, גיליון 69, יולי 2014, עמודים 22–25

 וידאו 
ביקור נשיא מצרים אנואר סאדאת בכנסת בערוץ הכנסת באתר יוטיוב

 אודיו 

הערות שוליים

קטגוריה:ביקורים דיפלומטיים בישראל
קטגוריה:1977 בישראל
קטגוריה:מצרים: היסטוריה
קטגוריה:יחסי ישראל–מצרים
קטגוריה:אנואר סאדאת