סכר אל-וחדה

סכר אל-וחדה (בערבית: سد الوحدة; בתרגום לעברית: סכר האחדות), הידוע גם בשמו הגאוגרפי, סכר מקארין, הוא סכר על נהר הירמוך בגבול ירדן-סוריה, כ-10 ק"מ מזרחית למשולש הגבולות ישראל-ירדן-סוריה.

הירמוך זורם מאזור הר הבשן שבסוריה, מערבה לאורך כ-70 קילומטרים, עד שנשפך לנהר הירדן בנהריים. שטח אגן ההיקוות שלו הוא כ-7,000 קמ"ר. הירמוך מהווה גבול טבעי בין ירדן לסוריה.

רעיון לסכר במקארין עלה בתוכנית ג'ונסטון בשנות החמישים, ושוב בשנות ה-80 של המאה ה-20. בתכנון אז הייתה גם תחנת כוח הידרואלקטרית, אך יוזמה זו לא יצאה לפועל.

חלוקת מי הירמוך בין סוריה לירדן הוסדרה בהסכם שנחתם ב-1987 וחודש ב-2001.
הסכם על הקמת סכר במקום נחתם בין סוריה לירדן ב-1987; התוכנית המקורית הייתה להקים מאגר שיכיל 480 מיליון מ"ק, ותחנת כוח הידרואלקטרית. בהמשך הוקטן נפח המאגר ל-115 מיליון מ"ק ובוטלה ההקמה של תחנת הכוח. הבנייה החלה ב-2004 והסתיימה ב-2011. המימון  לפרויקט הגיע מהקרן הערבית לפיתוח כלכלי וחברתי (60%), קרן הפיתוח של אבו דבי (10%) וממשלת ירדן (10%). מים מן האוגם שנוצר מועברים אל  (המוביל הארצי הירדני). כמות המים שאוגר הסכר נמוכה מהצפוי, עקב עשרות סכרים שבנתה סוריה על יובלי הירמוך בשטחה.

תחנת הרכבת מקארין
תחנת הרכבת מקארין, 1907|שמאל|ממוזער
בתחנת הרכבת מקארין שעל מסילת הרכבת דרעא–צמח, המוצפת כיום על ידי האוגם, הקימו מהנדסים גרמנים, בראשות גוטליב שומאכר, בימי מלחמת העולם הראשונה מתקן ייחודי להפקת נפט מפצלי השמן שבאזור. הדלק, שאיכותו ירודה, שימש להנעת קטרים. 

בדצמבר 2024 השתלט צה"ל על הסכר במסגרת מבצע חץ הבשן.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

אל וחדה
אל-וחדה
קטגוריה:הבשן