תרבוע (מתמטיקה)

תַּרְבּוּע (באנגלית: Quadrature) הוא מונח היסטורי במתמטיקה שפירושו קביעת השטח של צורה מסוימת. נושא התרבוע שימש כאחד המקורות העיקריים לבעיות שהתניעו את פיתוח החשבון האינפיניטסימלי, והציג מושגים חשובים באנליזה מתמטית.

 היסטוריה 
ממוזער|left|250px|שיטה עתיקה לקביעת הממוצע הגאומטרי של a ו־b.

 יוון העתיקה 
מתמטיקאים ביוון העתיקה, בהתאם לדוקטרינה הפיתגוראית, הבינו את המושג של קביעת השטח של צורה כתהליך של בניית ריבוע שיש לו שטח זהה לשטח הצורה (ומכאן מגיע המונח: "תרבוע"). הגאומטרנים היוונים לא הצליחו תמיד במשימה (ראו תרבוע העיגול), אולם הם אכן הצליחו לרבע מספר צורות אשר "צלעותיהן" לא היו פשוט קטעים ישרים, כמו למשל את הסהרונים של היפוקרטס ואת הפרבולה (ראו תרבוע הפרבולה). בהתאם למסורת היוונית, הבניות האלו חייבות להתבצע רק בעזרת סרגל ומחוגה.

לצורך ביצוע תרבוע של מלבן שצלעותיו a ו־b צריך לבנות ריבוע שצלעו  (הממוצע הגאומטרי של a ו־b). למטרה זאת ניתן להשתמש בבנייה הבאה: אם מציירים את המעגל שקוטרו נוצר על ידי חיבור שני קטעים ישרים באורך a ו־b, אז הגובה (BH בדיאגרמה) של הקטע הישר המאונך לקוטר, מנקודת החיבור של הקטעים עד לנקודה בה הוא חותך את המעגל, שווה לממוצע הגאומטרי של a ו-b. בנייה גאומטרית דומה פותרת את הבעיות של תרבוע המקבילית והמשולש.

ממוזער|250px|השטח של מקטע פרבולי הוא 4/3 השטח של משולש חסום מסוים.
בעיות תרבוע של צורות עקמומיות היו קשות בהרבה. התרבוע של המעגל בעזרת סרגל ומחוגה התברר במאה ה־19 כבלתי אפשרי. אף על פי כן, בעבור צורות מסוימות (למשל הסהרון של היפוקרטס), תרבוע ניתן לביצוע. התרבועים של פני השטח של הכדור ושל מקטע פרבולי על ידי ארכימדס הפכו להישג המתמטי הגבוה ביותר של האנליזה בעת העתיקה:

 שטח פני השטח של הכדור שווה לארבע פעמים השטח של מעגל גדול.
 השטח של מקטע פרבולי שווה ל־4/3 השטח של משולש מסוים שחסום במקטע הפרבולי.

כדי להוכיח את התוצאות הללו, ארכימדס השתמש בשיטת המיצוי של אאודוקסוס.

 ימי הביניים והעת החדשה 
באירופה של ימי הביניים, המושג תרבוע קיבל משמעות של קביעת השטח של צורה בכל דרך שהיא. השיטה שנעשה בה השימוש הרבה ביותר היא שיטת הגדלים הבלתי ניתנים לחלוקה; היא הייתה פחות ריגורוזית מאשר הבניות הגאומטריות של היוונים, אך פשוטה ויעילה יותר. באמצעותה, גלילאו גליליי וז'יל פרסון דה רוברוואל חישבו את השטח תחת קשת של ציקלואידה, גרגואיר דה סנט וינסנט חקר את השטח תחת ההיפרבולה, ותלמידו Alphonse Antonio de Sarasa הבחין בקשר של השטח הזה ללוגריתמים.

ג'ון ואליס תרגם את השיטה הזאת לשפת האלגברה; הוא כתב בחיבורו "Arithmetica Infinitorum" (שפורסם בשנת 1656) מספר טורים השקולים למה שמכונה כיום האינטגרל המסוים, וחישב את הערכים שלהם. אייזק בארו וג'יימס גרגורי אף עשו התקדמות הלאה: הם חישבו תרבועים של כמה עקומים אלגבריים ושל ספירלות. כריסטיאן הויגנס ביצע בהצלחה תרבועים של שטח הפנים של כמה גופי סיבוב.

תרבוע ההיפרבולה על ידי סנט וינסנט ו־de Sarasa הביא להגדרתה של פונקציה חדשה, הלוגריתם הטבעי, שהיא בעלת חשיבות יסודית. עם ההמצאה של החשבון האינטגרלי נוצרה שיטה אוניברסלית לחישוב שטח. כתוצאה, המונח תרבוע הפך למסורתי (יש שיגידו ארכאי), ובמקומו המונח מציאת השטח הפך לשם הנפוץ יותר לבעיה שמוגדרת כחישוב של אינטגרל מסוים במשתנה אחד.

ראו גם
תרבוע הפרבולה
אינטגרציה נומרית
תרבוע גאוסיאני

קישורים חיצוניים

קטגוריה:בנייה בסרגל ובמחוגה
קטגוריה:היסטוריה של המתמטיקה