קתרין סוויצר

קתרין ורג'יניה "קתי" סוויצר (באנגלית: Kathrine Virginia "Kathy" Switzer; נולדה ב-5 בינואר 1947) היא סופרת, פרשנית טלוויזיה ורצה אמריקאית. היא ידועה ביותר בשל היותה האישה הראשונה שרצה במרתון בוסטון כממוספרת באופן רשמי (1967), על אף האיסור על נשים להשתתף באירוע זה באותה תקופה.

 ילדות וחיים אישיים 
קתרין סוויצר נולדה למשפחה אמריקאית בעיר אמברג שבגרמניה. אביה היה רב-סרן בצבא ארצות הברית. המשפחה חזרה לארצות הברית בשנת 1949.

סוויצר למדה בתיכון מרשל (George C. Marshall High School) שבמחוז פיירפקס, וירג'יניה. סוויצר הייתה ספורטאית מגיל צעיר וחברה בקבוצת הלקרוס בקולג׳. באחד הראיונות עמה סוויצר סיפרה שהמוסכמה שריצה מסוכנת לנשים לא הצליחה להפחיד אותה, אלא גרמה לה להרגיש חזקה, חופשייה וחסרת פחד: .

סוויצר למדה באוניברסיטת סירקיוז (Syracuse University) שבמדינת ניו יורק, שם השלימה תואר ראשון בעיתונאות (בשנת 1968) ותואר שני באותו תחום (בשנת 1972).

בשנת 1968 קתרין נישאה לטום מילר, שאותו הכירה במרתון בוסטון. בשנת 1973 השניים התגרשו. סוויצר התחתנה שוב עם איש יחסי הציבור פיליפ שסואב, התגרשה ממנו, ולאחר מכן נישאה לרץ הבריטי רוג'ר רובינסון.

 קריירה כרצה למרחקים ארוכים 
 מרתון בוסטון 1967 
באותן שנים, נשים לא הורשו להשתתף באף תחרות ריצה שאורכה מעל 800 מטר. ההנחה הרווחת הייתה שמבנה גופן העדין של נשים לא מסוגל לעמוד בעומס של ריצה ארוכה, וכן שמאמץ גופני כזה יגרום לבעיות פיזיות כגון צניחת רחם, צמיחת שערות חזה או גוף שרירי ו"גברי". שנה קודם לכן, ב-1966, בובי (רוברטה) גיב סיימה את מרתון בוסטון, אך משום שלא הייתה רשומה למירוץ באופן רשמי ולא קיבלה מספר חזה, היא לא נרשמה בספרי ההיסטוריה כרצה הראשונה שסיימה את מרתון בוסטון.

על אף שהמאמן שלה התעקש שמרתון בוסטון ארוך מדי עבור "אישה שברירית כמוה", ועל אף שהשתתפותן של נשים באירוע נאסרה, סוויצר התאמנה לקראת מרתון זה. היא השלימה את המרתון בשנת 1967, תחת המספר 261, עם המועדון האתלטי Syracuse Harriers. זמן הגמר שלה היה כ-4 שעות ו-20 דקות.
ממוזער|קתרין סוויצר מותקפת על-ידי מארגן המרתון, ג'וק סמפל.
סוויצר נרשמה למרתון תחת השם הנייטרלי ק.ו סוויצר, שהשתמשה בו גם על מנת להזדהות על ניירת האוניברסיטה שלה. היא הנפיקה מספר "תחת השגחה" בתהליך מיון הכניסה, וכאשר השגיאה התגלתה, טופלה כאורחת לא מוזמנת: מארגן התחרות, ג'וק סמפל, ניסה להוריד אותה פיזית מן המירוץ. סוויצר טענה שהוא צעק, "עופי מן המרוץ שלי ותני לי את המספרים האלה". בן זוגה של סוויצר באותה תקופה, טום מילר, שהתמודד איתה, דחף את סמפל הרחק ממנה, מה שאפשר לה להמשיך. האירוע צולם ותמונותיו עלו לכותרות בעולם.

 המשך הקריירה 
בשנת 1974, סוויצר זכתה במקום הראשון במרתון ניו יורק, עם תוצאה של 3:07:29 שעות.

השיא האישי שלה נקבע במרתון בוסטון בשנת 1975, בו סיימה במקום השני בתוצאה של 2:51:37 שעות.

לאורך השנים התחרתה סוויצר ביותר מ-30 מרתונים, וכונתה על ידי "ראנר", מגזין הרצים העולמי, "רצת עשור".

בשנת 2017, כשהייתה בת 70, חזרה למרתון בוסטון ואל מספרה 261. בפתיחה התכבדה סוויצר לירות את יריית הזינוק עבור הרצות הבכירות. סוויצר השלימה את המרתון בתוצאה 4:44:31 שעות. לאחר מכן, כאקט של הוקרה, החליטו מנהלי המרוץ להוציא את המספר 261 לגמלאות. זו הפעם השנייה בהיסטוריה בלבד שהדבר נעשה.

 פעולתה כאשת תקשורת וכפעילה לקידום נשים בספורט 
בשנת 1972, חמש שנים לאחר מרתון בוסטון שבו השתתפה, הותרה השתתפותן של נשים באירוע.

בשנת 1984, באולימפיאדת לוס אנג'לס, מרתון לנשים הפך למקצוע אולימפי.

סוויצר סיפרה כי נשים רבות רצות לזרועותיה, ומספרות כיצד הריצה שינתה את חייהן.

בשנת 1997 כתבה סוויצר ספר על ריצה והליכה לנשים מעל גיל 40.

באפריל 2008, זכתה סוויצר בפרס ה"בילי" לעיתונאות עבור כתיבתה מעוררת ההשראה המתארת נשים בספורט.

סוויצר זכתה גם בפרס אמי על עבודתה כפרשנית בטלוויזיה.

בשנת 2011 נכנסה להיכל התהילה הלאומי לנשים בארצות הברית, על כך שקידמה את הריצה ככלי להעצמת נשים ברחבי העולם.

בשנת 2015 סוויצר הקימה ארגון ללא מטרות רווח בשם 261 Fearless, שמטרתו להעצים נשים באמצעות ריצה ולקדם אורח חיים בריא בקרב נשים.

 קישורים חיצוניים 



 Bettman Archives image of Semple and Switzer at the 1973 Boston Marathon
 Marathon Women - Morning Edition, NPR (April 15, 2002)
 Interview with "ATHLETE" (film) director David Lam
 Kathrine Switzer Documentary produced by Makers: Women Who Make America


 הערות שוליים 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אצניות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת סירקיוז
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סירקיוז
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1947
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947