אייזיק יעקלס

אֵייזִיק יֶעקֶלֶס (ביידיש, נכתב גם "יעקעלעס"; בפולנית: Izaak Jakubowicz, "איזאק יעקובוביץ'", כלומר יצחק בן יעקב; נפטר בכ"ו בסיוון ה'תי"ג, 1653) היה יהודי עשיר, פרנס הקהילה היהודית בקז'ימייז' שבקרקוב ב ובונה בית הכנסת אייזיק שול.

ביוגרפיה
אייזיק יעקלס נולד בסוף המאה ה-16 ברובע היהודי קז'ימייז' שבקרקוב, פולין, לאביו יעקב, שהיה מעשירי ומנהיגי הקהילה. יעקב מוזכר כמלווה כספים למלך זיגמונט השני, וכן כאחד ממייסדי תקנות הקהילה בשנת 1595 (ה'שנ"ה). יש המייחסים את יעקב כגיסו של הרב יוסף כץ.

אייזיק נישא לבריינדל, בתו של הרב ישראל יחיאל רפפורט, מדייני קרקוב, ואחותו של הרב אברהם רפפורט (מחבר השו"ת "איתן האזרחי" ורב העיר לבוב).

עסקיו ומעמדו
אייזיק יעקלס עסק אף הוא כאביו במסחר והיה לאחר מעשירי ונכבדי הקהילה היהודית בקז'ימייז'. אייזיק הרחיב את עסקי אביו ועסק במסחר, בנקאות והלוואה בריבית. מלבד ההון העצמי שהשתמש בו להלוואותיו, הלווה גם כן כספי פיקדונות של אצילים, כמרים או סתם נוצרים שהיה בידם סכומים גדולים של כסף. על פי רשימות בתי המשפט הפולניים, סך הפיקדונות שהיו בידו הגיעו ל-250,000 זהובים.

משנת 1608 (ה'שס"ח) כיהן כראש הקהילה היהודית בקז'ימייז' עד 1647 (ה'ת"ז), עת שהוריש בחייו את המשרה לבנו משה. בשנת 1616 סולקו הסוחרים היהודיים מהעיר גדנסק, ואייזיק דרש את העמדת מועצת העיר לבירור. ב-10 בדצמבר 1616 (ב' בטבת ה'שע"ז) זימן זיגמונט השלישי את מועצת העיר גדנסק אל בית דינו ופסק להשיב את זכויות יהודי העיר עד לקיום משפט בעניין.

בית הכנסת אייזיק שול
ממוזער|שמאל|בית הכנסת אייזיק שול. 2016

פרסומו העיקרי של אייזיק הוא מבית הכנסת אייזיק שול שבנה. רעיון הבנייה נהגה על ידי בריינדל אשתו. אישורי הבנייה הושגו מידי המלך ולדיסלב הרביעי בשנת 1638 (ה'שצ"ח), אך בעקבות התנגדות הכמורה התעכבה קצת הבנייה והסתיימה רק בשנת 1644 (ה'ת"ד). בית הכנסת היה אחד מהיפים ומפוארים בפולין כולה, והיה עורק ראשי בחיי הקהילה היהודית עד שלהי המאה ה-19, עת התרחבו גבולות מגורי היהודים מחוץ לרובע קז'ימייז'.

האגדה רוקמת את שמו של אייזיק יעקלס כגיבור המעשייה של האוצר מתחת לגשר. לפיה יהודי ושמו אייזיק מהעיר קרקוב חולם כמה פעמים שאם ייסע לעיר הרחוקה פראג, ימצא שם אוצר מתחת לאחד הגשרים הראשיים. אייזיק זה מחליט על הנסיעה לפראג הרחוקה, אך בבואו אל פראג הוא נוחל אכזבה, שכן הוא מגלה כי השמירה המלכותית ההדוקה על המקום לא מאפשרת כל תנאי חפירה מתחת לגשר. הוא מתהלך לצד הגשר אנה ואנה כשהוא מהורהר בעצב. אחד השומרים שם לב ליהודי המסתובב שוב ושוב סביבות הגשר, ושואל אותו לפשר מעשיו. אייזיק מספר לו על חלומו, וכתגובה השומר לועג לו, ואומר לו שגם הוא חלם חלום, שמתחת לתנור בביתו של יהודי ושמו אייזיק, בקרקוב, (הוא אייזיק מושא הסיפור) מסתתר אוצר! הוא מוסיף את דעתו והמלצתו כי אין להאמין ולהתייחס לחלומות, ושהיהודי עשה שטות בבואו עד לפראג רק מכוח חלום. אז הבין אייזיק שמטרת בואו לפראג הייתה רק כדי לשמוע זאת, שבעצם האוצר נמצא ממש מתחת לאפו. חזר לביתו, חפר מתחת לתנור, מצא את האוצר והתעשר, ובנה בחלק מסכום האוצר בית כנסת על שמו.

אגדה נוספת נקשרה אל בית הכנסת, לפיה עם סיום בניית הבית הכנסת בשנת 1644 (ה'ת"ד), תכננו גויים מתושבי המקום לערוך פוגרום ביהודי העיר ביום חגיגת חנוכת הבית. אייזיק קיבל דיווח על כך מנער גוי ששמע על כך, וזה הראשון מיהר להודיע על כך לרב יום-טוב ליפמן הלר, שהיה באותה עת אב בית דין של קרקוב. הרב הלר תכנן אמצעי הרתעה מבוים. בתחילת הלילה ננעלו שערי הרובע קז'ימייז', וקבוצת יהודים עמדה היכון על המשמר. לקראת חצות הלילה התקרבו הפורעים על שערי הרובע בניסיון לפרוץ אליו. בשלב זה הגיחו היהודים מתוך הרובע כשהם לבושים בתכריכים לבנים ובידיהם נרות דולקים. הדמויות היו נראות לפורעים כרוחות רפאים או כמתים שיצאו מקבריהם, והם החלו לנוס במהירות מהמקום. היהודים רדפו אחריהם עד לנהר הוויסלה, שם התפזרו הפורעים לכל עבר, וחלק מהם אף קפצו אל הנהר, כשכמה מתוכם טבעו אל מותם. המאורע הותיר את רשמו על גויי הסביבה לאורך זמן ממושך.

פטירתו
אייזיק יעקלס נפטר בקז'ימייז' בכ"ו בסיוון ה'תי"ג (21 ביוני 1653) ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב.

בשנת ה'תצ"ג (1733) הדפיס ההבראיסט יוהאן כריסטוף וולף , בספרו ,"Bibliotheca Hebræa" כרך רביעי, עמ' 1205, את נוסח מצבתו.

על מצבתו נכתב:

על עברה השני של המצבה נכתב:

משפחתו
 אחיו משה, נישא לאישה מבית נחמנוביץ'. משה הקים מול אייזיק שול מבנה בשם "הצלת נפשות" עם ארכיטקטורה של מצודה, מנהרות ויציאות חבויות, למקרה של פוגרום ביהודים. בתו נישאה לרב המקובל רבי נתן נטע שפירא, מחבר הספר "מגלה עמוקות".
 גיסו (בן חותנו) הרב אברהם רפפורט (מחבר השו"ת "איתן האזרחי" ורב העיר לבוב).
 בנו משה איזאקוביץ' (משפחתו נקראה על שם אביו. דבר שהיה נפוץ באותה תקופה). בנו זה המשיך ומינף את עסקי אביו, וכן ירש ממנו בחייו את משרת ראש הקהל בשנת 1647 (ה'ת"ז), ומכוח זה ייצג את קהילתו בוועד ארבע ארצות שהתקיים בקביעות בירוסלב ולובלין. בגזירות ת"ח-ת"ט פעל להגנת יהודי הקהילה וסיוע לנפגעים, וכן לאחר כיבוש העיר על ידי השוודים בימי מלחמת רוסיה-פולין (1655) עמל לשקם את הקהילה ההרוסה והשכולה, ולשם כך נפגש עם קרל גוסטב, מלך שוודיה ויאן קז'ימייז', מלך פולין.
 בנו יעקל, נישא לגיטל, בתו של שלמה מייזעלס.
 בנו מנדל, נישא לפייגא. השניים מוזכרים עם הפרוכת שתרמו לבית הכנסת בשנת 1645 (ה'ת"ה).
 חתנו יצחק דוידוביץ וידנציק, היה מעשירי הסביבה.

ראו גם
 אייזיק שול

לקריאה נוספת
 מאיר בלבן, תולדות היהודים בקראקוב ובקאז'ימייז': 1304–1868/ (עורך מדעי: יעקב גולדברג) ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשס"ג-2002, עמ' 195 ואילך.

קישורים חיצוניים


 ד"ר יצחק אלפסי, על אגדות יפות ללא כל בסיס היסטורי באתר "דעת"

הערות שוליים

קטגוריה:קרקוב: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב
קטגוריה:נפטרים ב-1653