סיפוח יהודה ושומרון לישראל

סיפוח יהודה ושומרון לישראל הוא רעיון מצד גורמים בימין הישראלי לבצע סיפוח של שטחי יהודה ושומרון מדינת ישראל, באופן מלא או חלקי (שטח C, וחלקים נוספים משטח B). חלק מהתוכניות לספח את יהודה ושומרון למדינת ישראל קשורות בפתרון המדינה האחת, וחלקן קשורות באידאולוגיה של ארץ ישראל השלמה. הרעיון הוצע פעמים רבות מאז שהאזור נכבש על ידי ישראל במלחמת ששת הימים בשנת 1967.

מאז מלחמת ששת הימים סופחו רק מזרח ירושלים ורמת הגולן למדינת ישראל. שאר השטחים היו כפופים לממשל צבאי שנוהל באמצעות המנהל האזרחי ויחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים, ומשנת 2023 מנוהל גם באמצעות מנהלת ההתיישבות במשרד הביטחון. במשך השנים, הוחלו חלקים מהחוק הישראלי דרך צווים צבאיים על ההתנחלויות ביהודה ושומרון.

הקהילה הבין-לאומית רואה את יהודה ושומרון כשטח כבוש לפי המשפט הבינלאומי, ומרבית מדינות העולם רואות בכל ניסיון ישראלי לסיפוח חד־צדדי של שטחים שם הפרה של הדין הבינלאומי. החלטות של מועצת הביטחון של האו"ם והאסיפה הכללית קובעות כי ההתנחלויות הישראליות בגדה המערבית אינן חוקיות לפי פרשנות המקובלת של אמנת ז’נבה הרביעית, האוסרת העברת אוכלוסייה אזרחית של מדינה כובשת לשטח כבוש, והן קוראות לשמור על פתרון שתי המדינות כפי שהוגדר בהסכמים בינלאומיים שונים. מבחינת מדינות מערביות, מדינות אירופה ואוסטרליה, מתנגדות לסיפוח יהודה ושומרון וכך גם ממשלת ארצות הברית לדורותיהן. ממשל ארצות הברית תחת הנשיא טראמפ הציע בשלב מסוים את “תוכנית המאה” אפשרויות של החלת ריבונות על חלקים מהשטח, אך בשנת 2025 הודיע הבית הלבן כי אינו תומך בסיפוח כולל חד-צדדי של הגדה המערבית, ודרש לשמור על תהליך משא ומתן בין הצדדים.

במהלך 2024-2025, בעקבות מלחמת חרבות ברזל הכריזו בריטניה, צרפת, קנדה, אוסטרליה, פורטוגל, נורווגיה, אירלנד, ספרד, ארמניה ועוד מספר מדינות קטנות כי יכירו במדינה פלסטינית ב-17 בדצמבר 2024, בעקבות חוות הדעת של בית הדין הבין-לאומי לצדק בנושא מדיניות ישראל בשטחים הפלסטיניים הכבושים, הכירה העצרת הכללית של האומות המאוחדות בזכותם של הפלסטינים להגדרה עצמית.

רקע

על פי כתב המנדט של חבר הלאומים לארץ ישראל – הספר הלבן הראשון, שתוקף בחוקת האו"ם, נועדו חלק משטחי ארץ ישראל המערבית מנהר הירדן ועד לים התיכון, להתיישבות יהודית כחלק מבית לאומי לעם היהודי. בתוכנית החלוקה של 1947, רוב שטחי יהודה ושומרון היו מיועדים למדינה הערבית של ערביי ארץ ישראל.

לאחר סיום המנדט הבריטי ירדן כבשה בכוח שטחים אלו, ומשנת 1948 עד 1967 היו נתונים לשלטון ירדן. נציגי ההנהגה הפלסטינית הביעו את תמיכתם במלך ירדן בקונגרס יריחו ב-1 בדצמבר 1948, ובכנסים נוספים שנערכו באותה שנה. בשנת 1950 סיפחה ירדן באופן רשמי את שטחי יהודה ושומרון והעניקה לתושביהם אזרחות ירדנית מלאה, לרבות הזכות לבחור ולהיבחר. אולם סיפוח זה לא זכה להכרה בינלאומית. תחת ירדן, תושבי יהודה ושומרון קיבלו כ-30 מושבים בפרלמנט, ייצוג המתאים באופן יחסי לגודל האוכלוסייה.

השליטה הירדנית קצה עם כיבוש האזור על ידי ישראל במלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה הקימה ישראל באזור ממשל צבאי. בשנת 1967 סיפחה ישראל את מזרח ירושלים, על ידי צו סדרי השלטון והמשפט (מס' 1) תשכ"ז–1967. רוב המדינות והארגונים הבין-לאומיים אינם מכירים בסיפוח. עוד קודם לכן רוב המדינות לא הכירו דה יורה בירושלים כבירת ישראל.

לפי אמנת ז'נבה הרביעית, עליה חתומה ישראל, מעמדם של יהודה ושומרון הוא כשטח כבוש מכיוון שהשטח נתפס בידי צבא, והוא הריבון בשטח. החוק החל על הפלסטינים באזורים אלה הוא החוק הירדני, שחל בהם טרם מעברם לשליטת ישראל, עם תוספות של החוק הצבאי הישראלי.

מערכות החוקים ביהודה ושומרון

לפי אמנת ז'נבה הרביעית (1949), המבוססת על אמנות האג משנת משנת 1907, שטחי יהודה ושומרון מוגדרים כשטח כבוש מכיוון שהשטח נתפס בידי צבא, והצבא הוא הריבון בשטח. החוק החל על הפלסטינים באזורים אלה הוא החוק הירדני, שחל בהם טרם מעברם לשליטת ישראל, שעליו נוספו צווים צבאיים של צה"ל. חלק מחוקי מדינת ישראל הוחל על הישראלים המתגוררים בשטחים אלה באמצעות תקנות שעת חירום המכונים "תקנות יו"ש". לאחר הקמת ההתנחלויות הישראליות ביהודה ושומרון, חוקקה הכנסת תקנות המעניקות לבתי המשפט הישראלים סמכות שיפוטית על הפרות חוק שביצעו אזרחים ישראלים בשטחי יהודה ושומרון. כתוצאה מצעד זה פועלות ביהודה ושומרון שתי מערכות משפט וחוק: לישראלים ולפלסטינים. כפילות זו משמשת את הטענות למדיניות אפרטהייד על ידי ישראל. חלק מן ההצעות להחיל ריבונות על שטחי יהודה ושומרון למדינת ישראל כוללות החלת החוק הישראלי, באופן מלא או חלקי, על התושבים הפלסטיניים.

מעמד אדמות המדינה בשטח C 

על פי כללי המשפט הבין-לאומי ועל פי דיני המקרקעין העותמאנים, סתם קרקע מוחזקת על ידי הריבון, גם כשהריבון הוא כובש. המשמעות היא שנטל ההוכחה רובץ על מי שטוען כי הקרקע שייכת לו. לאחר שמדינת ישראל מאתרת אדמות שאינן מעובדות ביהודה ושומרון, ואינן רשומות כשייכות למאן-דהוא, היא מכריזה עליהן כאדמות מדינה. ההכרזה מבוצעת באמצעות "צו בדבר רכוש ממשלתי" המונפק על ידי המנהל האזרחי, שבו ניתנת הודעה לתושבי האזור שהקרקע הופכת לאדמת מדינה. הצו נותן למי שמעוניין לערער בטענה שהקרקע היא שלו אפשרות לערעור בתוך 45 יום בפני ועדת ערר. רוב הערעורים נדחים.

על פי הסכמי אוסלו, שטחי A ו-B נתונים לשליטה אזרחית פלסטינית, כך שהרשות הפלסטינית רשאית להחליט על מדיניות הכרזת האדמות שברשותה כאדמות מדינה בהתאם לשיקוליה. לפי נתוני המנהל האזרחי, כפי שסוכמו על ידי תנועת שלום עכשיו, כ-600 אלף דונם מאדמות המדינה בשטחי C, הנתונים על פי הסכמי אוסלו לשליטה ישראלית אזרחית, הוקצו להתיישבות ישראלית, 1,624 דונם הוקצו לפלסטינים, מתוכם כ-630 דונם לקיבוע שבטים בדואים, ו-669 דונם פיצוי לפלסטינים שהועברו. סך הכל לצורך התיישבות פלסטינית וצרכים פלסטיניים אחרים הוקצו כ-326 דונם, שהם כ-0.25% מכלל הקרקעות שהוקצו. כ-3,500 דונם נוספים הוקצו למשרד הביטחון לשימוש על ידי צה"ל, ושטחים נוספים הוקצו לטובת חקלאים ישראלים, לאזורי תעשייה בניהול ישראלי ולתחנות דלק ישראליות. על אדמות המדינה נבנו במהלך השנים גם מבנים בלתי חוקיים של פלסטינים בהיקפים גדולים, וכן מספר מאחזים בלתי חוקיים של יהודים.

יש הטוענים לאמצעי נוסף לסיפוח קרקעות נעשה באמצעות הכרזה על שטחים כ"שטחי אש". כך למשל, בשטחי אש 918, 912 ו-904, ההכרזה על שטחי אש נעשית באופן מלאכותי, על-מנת לאפשר את פינוי היושבים בקרקע, ובהמשך להכריז עליה כ"אדמת מדינה" הניתנת להקצאה על-פי שיקולי הריבון (המפקד הצבאי).

בעוד הרשות הפלסטינית היא בעלת ריבונות על בנייה בשטחי A ו־B, המהווים 40% משטח הגדה, מתאפשרת אכיפה על בנייה סמוכה לכבישים והתנחלויות, וגם הריסת בתים משיקולי ביטחון.

הצעות לסיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל
במהלך השנים הועלו מספר רעיונות והצעות להחלת חוקי מדינת ישראל על שטחי יהודה ושומרון.

הצעות להחלת ריבונות בשטח יישובים יהודיים
בשנת 2000, בימי  הגישו חברי הכנסת ישראל כץ, יאיר פרץ, יולי אדלשטיין ואמנון כהן הצעת חוק להחלת ריבונות ישראל על יישובים יהודיים ביהודה ושומרון וחבל עזה.

החלת ריבונות באופן חד צדדי וסיפוח גושי ההתיישבות
ממוזער|250px|שטחי C בכחול
ממוזער|250px|מפת ההתנחלויות הישראליות באזור, הסניף הארצי של משרד האו"ם לתיאום העניינים הומניטריים בשטח הפלסטיני הכבוש, ספטמבר 2014
ממוזער|210x210px|הפגנה נגד סיפוח יהודה ושומרון, כיכר רבין, 6 ביוני 2020
בשטח C קיימת שליטה ישראלית מלאה, ביטחונית ואזרחית. נפתלי בנט הציע בשנת 2012 להחיל ריבונות פורמלית על שטח זה לישראל ולתת חיזוק חוקי למצב ששורר בפועל, במסגרת "תוכנית ההרגעה". ב-2014 הוא שיגר מכתב לבנימין נתניהו ובו דרישה לספח לישראל את גושי ההתנחלויות סביב אריאל, מעלה אדומים, אלפי מנשה וגוש עציון. בשנת 2016 אמר: "בנושא ארץ ישראל אנחנו צריכים לעבור מבלימה להכרעה. אנחנו צריכים לסמן את החלום והחלום הוא שיהודה ושומרון יהיו חלק מארץ ישראל הריבונית".
לאחר קמפיין של מועצת יש"ע ושדולת ארץ ישראל שהחל בשנת 2016, הגישו יואב קיש ובצלאל סמוטריץ' הצעת חוק לסיפוח מעלה אדומים. בהקשר זה הודיעה הרשות הפלסטינית: "סיפוח מעלה אדומים יביא לסיום תהליך השלום. זה מסוכן ולא מקובל".

סיפוח מלא
בשנת 2013, חברות הכנסת ציפי חוטובלי ומירי רגב הביעו תמיכה בסיפוח מלא של שטחי יהודה ושומרון למדינת ישראל. חוטובלי אמרה: "הפרדיגמה של הסכמי אוסלו התרסקה. הגיעה העת לזנוח את פתרון שתי המדינות לטובת פתרון מדיני אחר והוא סיפוח אזרוח – החלת הריבונות באיו"ש ומתן אזרחות ישראלית לפלסטינים".

רגב הקימה בכנסת את "השדולה להחלת החוק הישראלי ביהודה ושומרון", ואמרה: "כפי שהחלנו את החוק הישראלי ברמת הגולן ובמזרח ירושלים, שום דבר לא אמור למנוע מאיתנו את החלת החוק הישראלי גם על היישובים היהודיים ביהודה ושומרון".

נפתלי בנט התייחס לעניין במאמרו "תוכנית ההרגעה" מפברואר 2012 ואמר שלדעתו סיפוח מלא של יהודה ושומרון על שני מיליון הערבים שבתוכם אינו ישים.

היו שהציעו החלת ריבונות מלאה, ללא זכות הצבעה לפלסטינים. כך למשל אמר מיקי זוהר בריאיון בשנת 2017. על הצעה זו הגיב שר הביטחון אביגדור ליברמן, ואמר שסיפוח ללא זכות הצבעה לפלסטינים יגרור משבר עם הממשל האמריקאי והקהילה הבין-לאומית. עוד אמר: "החלת הריבונות על יהודה ושומרון תביא לקליטת 2.7 מיליון פלסטינים בישראל [...] בהתאם לחוק הישראלי הם חייבים לקבל מינימום מעמד של תושבים. זה אומר מהיום הראשון 20 מיליארד שקל רק מביטוח לאומי לדמי אבטלה ודמי לידה ותשלומים נוספים. אני לא מדבר על תקציבי משרדי פנים שיכון ומשרדים נוספים שגם הם ילכו לשם".

בשנת 2017 פרסם בצלאל סמוטריץ' את "תוכנית ההכרעה" הכוללת סיפוח מלא ללא זכויות אזרחיות ופוליטיות. תוכניתו כוללת עידוד הגירה עם סיוע כספי, או תושבות ללא אזרחות לפלסטינים, שירוכזו ב-6 מחוזות מוניציפליים שונים: ג'נין, שכם, רמאללה, בית לחם, חברון ויריחו. לדבריו, "מי שלא יסכים לכך - מלחמת חורמה בלי פשרות". אולם ב־2025 הציג תוכנית מעט שונה, בה הוצע להחיל ריבונות על 82% מיו"ש, כך שהערים הערביות הגדולות לא נכללות.

חוק הנורמות
בשנת 2014 הוצע "חוק הנורמות" בוועדת השרים לענייני חקיקה, שבו מוצע להחיל באופן ישיר את חוקי הכנסת על התושבים הישראליים ביהודה ושומרון.

החוק הוגש פעמיים אך לא קודם, ובשנת 2016 הודיעה שרת המשפטים איילת שקד כי היא פועלת לגבש מתווה חלופי להחלת החקיקה הישראלית ביהודה ושומרון. על פי המתווה, שתוכנן ביחד עם השר יריב לוין בוועדת השרים לענייני חקיקה, תגובש הנחיה לפיה כל הצעת חוק ממשלתית תעבור באופן אוטומטי גם בצו אלוף ותחול על שטחי יהודה ושומרון. הליך החקיקה נעצר עם סיום כהונתה של הכנסת העשרים וארבע.

בדצמבר 2024 פרסם אלוף פיקוד המרכז אבי בלוט צו אלוף המאפשר לראשונה לבצע התחדשות עירונית ביהודה ושומרון. צו זה הוא מהלך של השוואת חקיקה בין חוקי מדינת ישראל לחוקים בשטחי יהודה ושומרון. שורה של חוקים מסוג זה מייצרים סיפוח דה פקטו בשטח.

הצעות לסיפוח התנחלויות לירושלים
במהלך השנים עלו הצעות לספח התנחלויות לשטח המוניציפלי של ירושלים, ובכך לספח אותן למדינת ישראל.

בשנת 2000, כחלק ממתווה קלינטון, עלתה האפשרות להוציא משטח השיפוט של ירושלים את כפר עקב, שועפאט, בית חנינא וצור באהר, ובמקביל לספח לירושלים את מעלה אדומים וגבעת זאב. בשנת 2008 הועלתה שוב הצעת חוק לסיפוח מעלה אדומים. כל היוזמות הללו כשלו.

ב־2017 העלה חבר הכנסת יואב קיש הצעת חוק בשם "ירושלים ובנותיה" שביקשה לספח לירושלים את ביתר עילית, מעלה אדומים, גבעת זאב, אפרת וגוש עציון, ולנתק מירושלים את מחנה שועפאט, כפר עקב וענאתא, אך לא הצליח להשיג רוב בכנסת. בשנת 2022 הועלתה ההצעה שוב על ידי חברי הכנסת מהאופוזיציה ישראל כ"ץ ובנימין נתניהו.

תוכנית הריבונות של נתניהו
בשנת 2018, בכנסת ה-20 בלם ראש הממשלה בנימין נתניהו מספר יוזמות שעלו מימין להחלת ריבונות ביהודה ושומרון, מעלה אדומים ואזורים נוספים. באפריל 2019, יומיים לפני הבחירות לכנסת העשרים ואחת, הבטיח נתניהו כי יקדם ריבונות ישראלית בשטחי יהודה ושומרון.

בספטמבר 2019, במהלך הבחירות לכנסת העשרים ושתיים ועם פרסום תוכנית השלום של הנשיא טראמפ, הודיע נתניהו על כוונתו להחיל את הריבונות הישראלית על בקעת הירדן וצפון ים המלח. יו"ר מועצת יש"ע דוד אלחייני, שנסע עם נתניהו לוושינגטון, הכריז כי הוא מתנגד לתוכנית, מכיוון שהיא מכירה בהקמת מדינה פלסטינית. עם זאת, הצבעה בממשלה על החלת ריבונות שאמורה הייתה להתקיים ב-2 בפברואר 2020 בוטלה על רקע התנגדות הממשל האמריקאי.

עם הקמת הממשלה ה-35 סוכם כי החלת הריבונות לא תתבצע לפני 1 ביולי 2020, בכפוף להסכמות. הממשל האמריקאי מחד ריכך את עמדתו ביחס להתנחלויות ומאידך הקונגרס קיבל הצעה המתנגדת לסיפוח. המתמודדים הדמוקרטים לנשיאות ארצות הברית מתחו ביקורת על החד צדדיות שבתוכנית המאה. כמו כן סיפוח הבקעה מנוגד לעמדת רוב הקהילה הבין-לאומית. בני גנץ, ראש הממשלה החלופי ושר הביטחון, פנה לאלופי צה"ל לשעבר אבי מזרחי, רוני נומה ויעקב אייש, והציע להם לעמוד בראש גוף שייקרא "מנהלת הסיפוח", שמטרתו להכין את צה"ל לקראת מהלך החלת הריבונות בשטחי יהודה ושומרון ולבצע עבודת מטה, אך שלושתם סירבו. באוגוסט המהלך בוטל, בהתאם להסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל המנרמל את היחסים בין המדינות.

ב-11 בנובמבר 2024 שר האוצר בצלאל סמוטריץ' הודיע על כוונתו להוביל מהלך של ריבונות בשטחי יהודה ושומרון. זמן קצר לאחר מכן אמר גם ראש הממשלה, בנימין נתניהו, כי לאחר שובו של דונלד טראמפ לבית הלבן יש להחזיר את אפשרות הריבונות על יהודה ושומרון לסדר היום.

במאי 2025 העבירו השרים רון דרמר וגדעון סער מסרים לשרי החוץ בממלכה המאוחדת, צרפת, קנדה ומדינות נוספות, בהם נאמר כי אם מדינות אלה יכירו במדינה פלסטינית אז ישראל תנקוט צעדים חד-צדדיים בתגובה, בהם סיפוח שטחי C ולגליזציה של מאחזים לא חוקיים.

ביולי 2025 אישרה הכנסת הצעה הצהרתית לסדר, הקוראת לממשלת ישראל לפעול בהקדם להחלת הריבונות – המשפט, השיפוט והמינהל הישראלי על כלל מרחבי ההתיישבות היהודית על שלל צורותיה ביהודה, שומרון ובקעת הירדן.

בספטמבר 2025 הציג סמוטריץ' יחד עם מנהלת ההתיישבות תוכנית ל"החלת הריבונות הישראלית" על 82% משטחי יהודה ושומרון, בהם נמצאים גושי ההתנחלויות וכן כ-80,000 פלסטינים. השר הציג מפה לפיה בין השטחים המסופחים ישנם חלקים שבהם יש לרשות הפלסטינית סמכויות אזרחיות. לפי התוכנית, לא תינתן לפלסטינים בשטחים אלה זכות בחירה לכנסת. ההצהרה גונתה על ידי הרשות הפלסטינית ועל ידי איחוד האמירויות הערביות, שהזהירה כי צעד כזה "יפגע קשות ברוח הסכמי אברהם".

על רקע התנגדות של הנשיא טרמאפ, נעצה התוכנית.

עמדה בינלאומית

בספטמבר 2025 דיווח האתר האמריקני "פוליטיקו", כי טראמפ הבטיח למנהיגי מדינות ערב כי לא יאפשר לישראל לספח את הגדה המערבית. באוקטובר 2025 הביעו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ וסגנו ג'יי. די. ואנס התנגדות לתוכנית הסיפוח, והבהירו כי היא לא תמומש.

צעדי סיפוח בפועל
במהלך השנים נעשו צעדים שונים מחזקים את האחיזה הישראלית ביהודה ושומרון, ללא הכרזה פורמלית על סיפוח. בין צעדים אלה, מוחלות נורמות מתחום המשפט הישראלי על שטחי יהודה ושומרון באמצעות צווי אלוף, וקיימת הסתמכות רבה וגדלה של בית המשפט העליון על הדין הישראלי בעתירות הנוגעות ליהודה ושומרון, אף שאינם בריבונות רשמית של המדינה.

שטח A ושטח B

בפברואר 2026 הודיעו השרים בצלאל סמוטריץ' וישראל כ"ץ כי הקבינט המדיני-ביטחוני אישר לגורמי אכיפה לפעול בשטחי A ו־B בתחומים אזרחיים, "בכל הנוגע לעבירות מים, פגיעה באתרי ארכאולוגיה מפגעים סביבתיים המזהמים את האזור כולו". זאת בניגוד להסכמי אוסלו, שקובעים כי לגורמי אכיפה ישראלים אין סמכות בשטחי A ו־B בנושאים אזרחיים. השרים הוסיפו כי הקבינט אישר גם להקל על מכירת קרקעות ליהודים בשטחים הפלסטיניים, ולהעביר סמכויות במערת המכפלה ובקבר רחל מידי העיריות הפלסטיניות לידי המנהל האזרחי.

שטח C

פעולות בירוקרטיות שונות מבססות ריבונות אזרחית ישראלית – ולמעשה סיפוח דה פקטו – בשטחי ההתנחלויות בעיקר, וגם בכלל שטחי C. פעולות אלה כוללות העברת סעיפי תקציב, שינוי עקרונות תכנון, זירוז תהליכי היתר בנייה, העברת סמכויות בנוגע למעמד הקרקעות ביהודה ושומרון, פיתוח תשתיות לטובת התנחלויות ושילובן של התנחלויות במערך התשתיות והחוק האזרחי של ישראל.

בנוגע לשטחי C בכלל, לאחר הקמת מנהלת ההתיישבות האזרחית במשרד הביטחון במרץ 2023, הועברו רוב הסמכויות הנוגעות לשירותים אזרחיים מהמנהל האזרחי הצבאי אליה, בהן היתרי בנייה, אכיפה, ומים בשטחים אלה. היועץ המשפטי לאיו"ש, שהיה כפוף לפרקליטות הצבאית, שוחרר מתפקידו והמחלקה שלו נסגרה. הייעוץ המשפטי עבר לצוות משפטנים שמונו על ידי בצלאל סמוטריץ' בתוך המנהלה החדשה.

בחוות דעתו של בית הדין הבין-לאומי לצדק מיולי 2024, קבע בית הדין כי ישראל סיפחה בפועל לפחות חלקים משטח C, ללא הצהרה רשמית.

השמורה ההסכמית
כחלק מחבילת סנקציות נגד הרשות הפלסטינית והסדרת מאחזים שהועברה בקבינט המדיני-ביטחוני כתגובה להכרת מספר מדינות במדינה פלסטינית ביוני 2024, קיבלה מנהלת ההתיישבות אחריות גם על השמורה ההסכמית.

ראו גם
 סיפוח בקעת הירדן לישראל
 יהודה ושומרון
 הכרה במדינה פלסטינית

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: פוליטיקה
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני
קטגוריה:מפעל ההתנחלות
קטגוריה:ישראל: חוק ומשפט
קטגוריה:הצעות לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני