מחיית שבעה עממים

מחיית שבעה עממין היא מצוות עשה מהתורה למלחמה בשבעת העממים שישבו בארץ ישראל בתקופת ההתנחלות. העמים שגרו בארץ בתקופת יציאת מצרים על פי המקרא הם: הכנעני, החיתי, החיוי, האמורי, הפריזי, היבוסי, והגרגשי.

מקור המצוה
מקור המצווה מופיע בספר דברים: .

טעם המצוה
הרמב"ם כותב כי התורה סמכה את האיסור של "לא תחיה כל נשמה" לאזהרה "למען אשר לא ילמדו אתכם לעשות ככל תועבתם אשר עשו לאלהיהם וחטאתם לה' אלהיכם" להזהר כי אין לחשוב שמחיית עמים אלו היא אכזריות או שאיפת נקמה אלא היא חשובה כפעולה שמחייבת אותה "המחשבה האנושית" לסלק כל מי שסטה מדרכי הצדק. גם המשך חכמה הרחיב את הדיבור בנימוקי מצווה זו וקשר את המצווה אל ברכת ה' לאברהם כי יירש זרעו את שער אויביו ולמרות כן לא יתדבק בזרעו מידת האכזריות:

 קבלה שלא לעבוד עבודה זרה 
הרמב"ן והרמב"ם אמרו שאם עיר מאחד משבעת העממין קיבלו על עצמם שלא לעבוד עבודה זרה ושבעת מצוות בני נוח אסור להרוג אותם, ולא רק זה אלא שחייבים לקרוא להם לשלום לפני שנלחמים איתם כמו שאר אומות, אבל שיטת רש"י שבשבעת העממין הגרים בארץ ישראל בשונה משאר האומות גם אם הם מקבלים עליהם שלא לעבוד עבודה זרה לא מקבלים אותם מכיוון שהם עושים זאת רק מיראה, אמנם אחד משבעת האומות שגר מחוץ לארץ ישראל עם אומה אחרת אם מקבל על עצמו ביחד איתם שבעת מצווה בני נוח לא הורגים אותו.

המצווה בימינו
על פי הרמב"ם המצווה מוגדרת כ"נוהגת לדורות" משום שהיא אינה מוגבלת לזמן מסוים, אלא כל זמן שעממים אלה קיימים חובה להכריתם, אך מכיוון שכבר נכרת זכרם של אותם עממים, אינה מיושמת בפועל.

 ראו גם 
מחיית זכר עמלק
שבעת העממים
מצוות ירושת ארץ ישראל

 לקריאה נוספת 
 הרב משה אושפיזאי, מלחמת מנע - רשות או חובה?, תחומין ד, מכון צומת, אלון שבות, תשמ"ג, עמ' 90


הערות שוליים

קטגוריה:הלכות צבא ומלחמה
קטגוריה:רצח עם
קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:עמי כנען
קטגוריה:חתים
קטגוריה:מצוות עשה
קטגוריה:מצוות התלויות בארץ
קטגוריה:פרשת ואתחנן
קטגוריה:ארץ ישראל ביהדות