גיום פוסטל

גיום פוסטֶל (; 25 במרץ 1510 – 6 בספטמבר 1581) היה איש אשכולות, פוליגלוט, מזרחן ופילוסוף צרפתי, נוצרי-קתולי שחי בשלהי תקופת הרנסאנס. עסק בחקר התאולוגיה היהודית והמוסלמית, בספרות הקבלה והמיסטיקה הקדומה והיה ידוע בתקופתו כמומחה לתרבות המזרח התיכון ולשפות שמיות.

פוסטל ביקר במקומות שונים באירופה ובמזרח התיכון ונשלח כדיפלומט ובלשן מטעם ממלכת צרפת לאימפריה העות'מאנית.

שליטתו בשפות השמיות, ביניהן עברית וערבית, ויכולתו לקרוא יצירות וכתבי יד רבים בשפתם המקורית הייתה חריגה בתקופה זו באירופה המערבית הנוצרית. מסעותיו לארצות המזרח התיכון תרמו רבות להעברת רעיונות מהמזרח למערב. הוא תרגם חלקים מכתבי יד לשפה הלטינית ואף הוציא אסופה מתורגמת של כתבים במגוון שפות, וממקומות שונים.

פוסטל היה ידוע כבעל תפיסת עולם סינקרטית, המניחה שכל הדברים בעולם הם חלק ממערכת אחת שלמה. תפיסתו הייתה בעלת היבטים אסכטולוגיים ותאולוגיים והתמקדה בשילוב רעיונות מדתות האסלאם, הנצרות והיהדות. הוא האמין שהעולם צריך להתאחד מבחינה רוחנית תחת הכנסייה הקתולית, ומבחינה פוליטית - בחסות מלך צרפת. אחד הידועים שבספריו הוא "דה אורביס טראי קונקורדיה" (De orbis terræ concordia, "על ההרמוניה של העולם"), בו פוסטל פורס את משנתו ומטיף ל"דת אמת" אחת המבוססת על רציונליזם.

דמותו הייתה שנויה במחלוקת בימי חייו, בגלל תפיסת עולמו ועיסוקיו במיסטיקה היהודית והמוסלמית.

 ביוגרפיה 
רוב הידע על חייו של פוסטל מבוסס על מה שהוא בעצמו החליט לחשוף, על כתבי יד גנוזים ועל אזכורים ביוגרפיים של בני תקופתו, ביניהם המזרחן והגאוגרף אנדרה טבת וכן ז'אק אוגוסטה דה תו, אותם פגש פוסטל בפריז. גיום פוסטל נולד למשפחה ענייה בכפר קטן ליד העיר ברנטון, בנורמנדי תחתית שבממלכת צרפת. תאריך לידתו המדויק אינו ברור וישנן סברות שונות לגביו, החל מ-1475, 1487, 1505 ועד 1510. השנה המקובלת על רבים להולדתו של פוסטל היא 1510. חוקרים מסבירים את הגרסאות המוקדמות יותר לשנת לידתו - באגדות ובמיתוסים שנפוצו אודותיו כדמות מאריכת ימים. אחת האגדות מספרת למשל שפוסטל גילה את סוד הכנת השיקוי לחיים ארוכים.
על דמותו של גיום פוסטל ואריכות חייו המופלגת כתב בן דורו, הסופר והפילוסוף פרנסיס בייקון:
"גיום פוסטל, יליד צרפת, בן דורנו, חי קרוב ל-120 שנה; החלק העליון של שפמו עוד היה שחור ולא אפור בכלל. הוא היה בעל מוח מתוסבך ושכל לא שפוי, מן המעולים שבמטיילים, וכן מתמטיקאי, ובמידה מסוימת גם נגוע במינוּת"

ידוע כי פוסטל החל לעסוק בהוראה כבר בגיל 13 בכפר קרוב לפונטויס. בשנות ה-30 של המאה ה-16 הוא החל לרכוש השכלה פורמלית בקולג' סנט-בארב בפריז וקיבל תואר מאסטר באומנויות, מתמטיקה ורפואה. לצד השכלתו הפורמלית, פוסטל נחשף לראשונה לתחומי הגאוגרפיה והשפות הזרות, בזכות הימצאותם של המוני סטודנטים מארצות שונות באירופה. הוא החל ללמוד את השפה העברית ואת העברית-לטינית בעזרת יהודים שחיו בסביבת מגוריו. הוא למד באופן עצמאי יוונית, ובעזרת חבר מפורטוגל ובזכותו למד גם פורטוגזית וספרדית. ההתוודעות לתחום הגאוגרפיה ולתגליות החדשות שנעשו על ידי יורדי ים מספרד ופורטוגל, עיצבה במידה רבה את משיכתו למסעות לארצות שונות. החשיפה הייחודית לספרד ופורטוגל נבעה מכך שקולג' סנט-בארבה מומן בחלקו על ידי ממלכת פורטוגל. ב-1528 פגש פוסטל את מייסדו העתידי של מסדר הישועים, איגנטיוס מלויולה, שהגיע באותה שנה לקולג' סנט-בארב. "גילויו" של פוסטל את השפה הערבית מיוחסת לאותה תקופה בה פגש לראשונה את איגנאציוס.

התקרבותו של פוסטל לחצר המלכות בצרפת היוותה רגע מכונן שתרם להמשך התפתחותו ולמפגש שלו עם המזרח. באמצע שנות ה-30 של המאה ה-16 המוניטין של פוסטל כבלשן ומומחה לשפות הלך והתבסס. הוא עורר את תשומת לבו של מלך צרפת פרנסואה הראשון, ושל אחותו מרגריט מנווארה. פוסטל הוצג לראשונה על ידי המלומד הביזנטי יאנוס לאסקריס, שהיה מקורב גם לבית מדיצ'י. הודות ללאסקריס ולתלמידו, שהיה שגריר ממלכת צרפת בחצר המלכות של הסולטן סולימאן הראשון, צורף פוסטל למשלחת אל האימפריה העות'מאנית, מהיותו שולט בשפות שמיות. משימתו הייתה לאסוף כתבי יד לספרייתו של המלך פרנסואה הראשון.

פוסטל ניצל את שהותו באימפריה העות'מאנית ללימוד טורקית ולהעמקת ידיעתו בשפה הערבית. הוא המשיך לשקוד על חקר הספרות היוונית ועל כתובים בערבית העוסקים ברפואה, במתמטיקה ובפרשנויות שונות לאריסטו. נוסף על כך רכש פוסטל ספרים בקבלה ובתאולוגיה מרופאו היהודי של הסולטן סולימאן הראשון.

מצויד בספרים רבים, פוסטל חזר לצרפת ב-1537 דרך ונציה, שם פגש את המדפיס הנוצרי דניאל בומברג, ואת הבלשן העברי רבי אליה בן אשר, המוכר כאליהו בחור. ההיכרות בין השלושה הובילה לפרסום ולהדפסת הטקסטים שהיו בחזקתו של פוסטל. ישנן עדויות מתקופת שהותו של פוסטל בוונציה, לכך שבנוסף לשפות שכבר ידע, שלט גם בשפות: פונית, ארמנית ושומרונית. המפגש עם אותם מלומדים, ועם משכילים נוספים מומחים למזרחנות, עוררה בפוסטל את הרצון להפיץ את לימוד השפה הערבית באירופה, במטרה להפיץ את בשורת כתבי הקודש הנוצריים במזרח.

עם חזרתו ב-1538 לצרפת החל לפרסם את כתביו הראשונים ולכהן כפרופסור לעברית, לערבית וליוונית. במקביל, פוסטל המשיך במגמתו להפיץ את הפילוסופיה והקבלה הנוצרית באמצעות מאמרים ותרגום יצירות לערבית ועברית. הפסקת ההתעניינות בו מצד חצר המלוכה הצרפתית הניעו את פוסטל להעתיק מגוריו לרומא ב-1544, שם הצטרף למסדר הישועים של איגנטיוס מלויולה.

ב-1553 פוסטל כבר עזב את מסדר הישועים בגלל חוסר הלימה בין תפיסתו הקבלית-אסכטולוגית לתפיסת המסדר האפוקליפטית. הוא המשיך וכתב יצירות המשלבות טקסטים ותפיסות קבליות יהודיות ונוצריות. התעמקותו בכתבים מיסטיים ובהגות אסכטולוגית הביאתהו לתפיסה טיפולוגית משיחית, אותה מצא בדמותה של נזירה סגפנית, שהייתה אחות בבית חולים בוונציה, לה קרא "חווה החדשה". לאחר מותה של אותה אחות-נזירה, פוסטל החליט שישותה התמזגה עם ישותו, וכך חש שגופו מכיל הן את היסוד הנקבי והן את הזכרי, בו זמנית. דימוייו הקבליים של פוסטל והתעסקותו במיסטיקה הביאו לבסוף למאסרו ב-1553 בידי האינקוויזיציה הוונציאנית. כתביו נגנזו ונאסר עליו לכתוב בנושאים תאולוגיים.

גיום פוסטל עזב את ונציה וחזר לפריז; לבסוף, גם שם נשלח למאסר, ואת שארית חייו עשה בכלא עד למותו בשנת 1581.

תרגום לעברית
 על איחוד הטבע והחסד - תרגום ופירוש לטיניים לספר הזוהר מאת גיום פוסטל, תרגמה יהודית וייס, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2017.
 ספר טעם הטעמים, מבוא ומהדורה מוערת - יהודית וייס, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2018.

לקריאה נוספת
 יהודית וייס, משיח נוצרי-קבלי ברנסאנס: גיום פוסטל וספר הזוהר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017.

קישורים חיצוניים




 הערות שוליים 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים צרפתים
קטגוריה:מזרחנים צרפתים
קטגוריה:קבלה נוצרית
קטגוריה:סגל קולז' דה פראנס
קטגוריה:אישים שנכלאו בבסטיליה
קטגוריה:ילידי 1510
קטגוריה:נפטרים ב-1581
קטגוריה:הבראיסטים