מייסלון חמוד

מייסלון חמוד (בערבית: ميسلون حمود), נולדה ב-13 בדצמבר 1981) היא במאית סרטים ותסריטאית פלסטינית-ישראלית, בוגרת מחלקת הקולנוע ב"מנשר לאמנות". ידועה בעיקר כבמאית הסרט "לא פה, לא שם", אשר עורר בישראל ובעולם שיח ציבורי פורה כשהוא קוטף פרסים ומצד שני מחולל פולמוס בקרב האוכלוסייה הערבית בישראל. זהו סרטה הראשון באורך מלא. לפני כן ביימה סרטים קצרים. הסרט קטף פרסים מרובים, בהם פרס סבסטיאן, הפרס ליבשת אסיה של NETPAC, פרס דני לרנר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, YAPIMLAB, פרס הנוער של EROSKI, ו-IFP.

 ביוגרפיה 
מייסלון חמוד נולדה בבודפשט בירת הונגריה, למשפחה ממוצא פלסטיני מדיר חנא. היא בת בכורה, ויש לה שלושה אחים. הוריה היו באותה התקופה בעלי דעות קומוניסטיות. אביה של מייסלון למד בהונגריה באותה העת רפואה, ולקראת סיום לימודיו הוא התמקם עם משפחתו בשכונה ד' בבאר שבע ועבד בבית החולים סורוקה כדי להשלים עם התמחותו הרפואית בכירורגיה. לדברי חמוד, במהלך ילדותה נהגה לדבר עם הוריה בשפה הערבית ואילו עם אחיה בעברית. היא נהגה לשמוע ניבים שונים של השפה במקום מגוריה המעורב עדתית. במקום מגוריה סבלה רבות מרמת הפיתוח הנמוכה של השכונה - דבר שהפריע לה בהמשך דרכה. הוריה שלחו אותה ללמוד בתל שבע על מנת שלא יאבדו את זהותם המשפחתית. בעת שהייתה בכיתה ח', חזרה משפחתה לדיר חנא. חמוד מציינת אירוע זה כמשמעותי בילדותה, כזה שהשפיע עליה רבות ואף הסב לה שינוי תרבותי משמעותי לאורח חיים אחר לחלוטין: "הייתי מוזרה, עוף שונה. זו הייתה סביבה שונה לגמרי ממה שגדלתי. הייתי יושבת עם חברים בנים בטבעיות או מזמינה אלי גם חברים וגם חברות. לאנשים היה מה להגיד. במקומות כאלה, העין של כולם עליך כל הזמן. אז גם נכנס המשפט 'מה יגידו'".

כשעברה חמוד לתיכון, עברה ליישוב עילבון, הנמצא בקרבת דיר חנא. האינתיפאדה השנייה, ובפרט אירועי אוקטובר 2000, השפיעו עליה רבות בגיבוש זהותה הפלסטינית. במשך שנות נעוריה הצהירה חמוד כי סבלה מבעיות אכילה. בהמשך דרכה למדה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה את לימודיה עם תואר ראשון. בעת סיום לימודיה, התפרנסה כמורה פרטית. בשלב זה חזרו ההשלכות של בעיות האכילה מנעוריה, והיא נזקקה לטיפול רפואי דחוף, שלדבריה, במהלכו חוותה מוות קליני במשך יומיים. בגיל 25 המשיכה ולמדה בבית הספר לאמנויות מנשר לאמנות בתל אביב והתגוררה ביפו. בזוגיות עם ערד שאואט, ויש להם בת בשם לילה.

 לא פה, לא שם 

סרטה הראשון של חמוד, "לא פה, לא שם", הוא היצירה הקולנועית הראשונה שחשפה את חמוד בפני העיתונות העולמית. בישראל הפרס המשמעותי ביותר אותו קבלה היה חלק מפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. בנוסף לכך, הסרט הזה הוא היצירה העיקרית אותה כתבה כתסריטאית עד עתה. על חמוד בהקשר לסרט נאמר: "בעוד שסרטים וסדרות טלוויזיה המדברים על הניסויים והתלאות של חברות העובדות, אוהבות והעובדות בעיר הגדולה הם נפוצים למדי, התסריטאית הערבית-ישראלית מייסלון חמוד מרעננת את הז'אנר עם ההופעה הראשונה והאנרגטית שלה "בין לבין" ("לא פה, לא שם")".

הסרט עצמו משתייך לז'אנר הדרמה-הקומית ועוסק בחייהן של שלוש נשים פלסטיניות-ישראליות הגרות בתל אביב בדירה משותפת. הן מתמודדות עם השוני בין סדר היום התל אביבי החופשי לבין השמרנות של החברה הפלסטינית שממנה הן מגיעות. לצד תחושת הניכור שהן חשות כלפי משפחותיהן וסביבתן המקורית, גם החברה היהודית, למרות אופייה המערבי יותר, אינה מקבלת אותן. הסרט היה מועמד ב-12 קטגוריות בפרסי אופיר לשנת 2017, וזכה בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר שקיבלה שאדן קנבורה על משחקה בסרט ובפרס שחקנית המשנה זכתה מונה חווא. על משחקה בסרט זכתה ב-2017 בפרס תגלית השנה על ידי פורום מבקרי הקולנוע בישראל.. הסרט גם זכה בשלושה פרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, פרס ארוסקי לסרט הטוב ביותר מטעם חבר השופטים הצעיר, פרס "מבט אחר" וכן בפרס סבסטיאן.

 ביקורת ציבורית 
הסרט "לא פה, לא שם" עורר ביקורת חריפה. ראש עיריית אום אל-פחם, ח'אלד חמדאן, גינה את הסרט וקרא להחרימו, ואת חמוד עצמה כינה "כופרת". לטענת עיריית אום אל-פחם, הסרט פוגע בשמה הטוב של העיר ומכאן הצעדים הננקטים כנגדו. גם בית אלמקדס לא היסס בצעדים וסיווג את הסרט כסותר את ערכי האסלאם כשהוא מייחס את חמוד כמתנגדת לדרכיו. בצעד נדיר במיוחד, שלא קורה לעיתים קרובות בישראל, הוציאה המועצה האיסלמית העליונה פתווה נגד חמוד וסרטה המגנה את הסרט ורואה בו "פוגעני לאסלאם". לדברי חמוד, כבר מלכתחילה ידעה כי סרטה החדש עומד לעורר ביקורת ציבורית, אך לא צפתה את עומק ההשפעה שלו והחריפות של הביקורת הציבורית עליה. בעקבות פרסום הסרט, נמסרו לחמוד איומים על חייה, בגין הישירות שבו "לא פה, לא שם" מציג נושאים כגון סמים ואלכוהול במסיבות ומפגשים חברתיים, הומוסקסואליות ואפילו אונס בחברה הערבית בישראל.

 עמדה פוליטית על הסכסוך הישראלי-פלסטיני 
מייסלון חמוד עוסקת בין היתר בסכסוך הישראלי-פלסטיני. נכון לפברואר 2017 היא סבורה כי הוא אינו בתהליכי סיום אלא דווקא מחריף:
"אני רוצה להאמין שכן (ימצא פתרון לסכסוך). ללא האמונה הזאת גם לא הייתי מאמינה באקטיביזם ובאפשרות לשנות את המציאות. אמנם כרגע המציאות אומרת אחרת, כי אנחנו לא בכיוון בכלל, להפך: מה שאנחנו רואים מסביבנו זה העמקת הגזענות והתבססות של הדיכוי, הכיבוש, ההפחדה וההסתה. כל אלה בעיקר ממי ששולטים כאן בעניינים, כלומר: הישראלים".
חמוד סוברת כי ישנם שני פתרונות פרקטיים לסכסוך. פתרון מדיני: הקמה של קונפדרציות; ופתרון בין-אישי: התבוללות של החברות הפלסטינית והישראלית זו בזו, כלומר התמזגות האוכלוסייה מבחינה משפחתית-תורשתית.
לקריאה נוספת
 "כתבו לי איפה את רוצה את הכדור, בין העיניים או בין הרגליים?", (ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, גיליון 2984, גבי בר-חיים, עמודים 80–85, 19 במרץ 2021, ו' בניסן תשפ"א)

קישורים חיצוניים



 הערות שוליים 

קטגוריה:במאיות קולנוע ערביות ישראליות
קטגוריה:במאי קולנוע ערבים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות הונגריה
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרות בית ספר מנשר לאמנות
קטגוריה:בוגרי בית ספר מנשר לאמנות
קטגוריה:הגליל: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1981
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981