שלוה וייל

שלוה וייל היא חוקרת בכירה בבית הספר לחינוך על שם סימור פוקס באוניברסיטה העברית בירושלים, נוסף על כך היא עמיתת מחקר במחלקה ללימודי מקרא באוניברסיטת דרום אפריקה (UNISA) וחברה (Life Member) באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה. תחומי ההתמחות שלה הם אלימות, מגדר, אתניות, חינוך, דת והגירה. וייל מתמקדת ביהדות הודו, יהדות אתיופיה, עשרת השבטים ומומחית בנושא רצח נשים. היא ייסדה את התצפית הישראלית לרצח נשים, גוף מחקר מרכזי בתחום בישראל, שפועל מתוך האוניברסיטה העברית. בשנת 2025 (תשפ"ה) קיבלה את עיטור "יקיר ירושלים".

 ביוגרפיה 
וייל נולדה בלונדון למשפחה ציונית. אבי המשפחה, ר' שמואל מקלם עלה מליטא לירושלים בשנת 1839 ונקבר בהר הזיתים. בנו הסבא-רבא של וייל היה הרב אריה לייב פרומקין, מחבר הספר "תולדות חכמי ירושלים". וייל סיימה את לימודיה בהצטיינות בסוציולוגיה בבית הספר לכלכלה של לונדון, ובהמשך קיבלה תואר שני בלימודים רב-תרבותיים מאוניברסיטת סאסקס באנגליה, בהנחיית הפסיכולוגית החברתית . את מחקר השדה האנתרופולוגי שלה לעבודת הדוקטורט ערכה במשך שלוש שנים בקרב קהילת בני ישראל, מקהילות יהדות הודו - בעיר לוד. בשנת 1977 הוענק לה תואר דוקטורט באנתרופולוגיה מאוניברסיטת סאסקס בהנחיית פרופ' .

בשנת 1978 וייל התקבלה כמרצה בכירה באוניברסיטה העברית בירושלים, אשר נעשתה לביתה האקדמי. כיום, וייל היא חוקרת בכירה בבית הספר לחינוך ע"ש סימור פוקס באוניברסיטה העברית בירושלים. נוסף על כך, היא עמיתה במחלקה ללימודי מקרא והעת העתיקה ב-UNISA (אוניברסיטת דרום אפריקה) וחברה לחיים (Life Member) באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה. כתוצאה מתרומתה לחקר האתנו-היסטוריה, היא מונתה כעמיתה של   של בריטניה. וייל היא מהחוקרות המובילות בישראל ובעולם של יהודי הודו, יהודי אתיופיה, עשרת השבטים האבודים וגם של רצח נשים. היא פרסמה למעלה מ-250 מאמרים בכתבי עת מדעיים וכתבה ספרים פורצי דרך. מחקריה ופעילותה בשדה האקדמי ובשדה המעשי-יישומי העניקו לה הכרה בינלאומית.

בשנת 2025 (תשפ"ה) קיבלה את עיטור "יקיר ירושלים". בנימוקים לקבלת העיטור נכתב: "העיטור יוענק על פעילותה לקידום מחקרים חלוציים על קהילות ישראל הנידחות והזיקה בינן לבין ירושלים מעל לחמישה עשורים, וכן על עיסוקה בקליטת העלייה הגדולה מאתיופיה ופעילותה בייעוץ לגופים ממשלתיים בנושא הקליטה. בנוסף, יינתן לה העיטור על פעילותה הענפה בחיזוק היחסים שבין ישראל להודו, על פעילותה למיגור האלימות נגד נשים בירושלים ובישראל ועל כתיבת מחקריים חלוציים ובינלאומיים בנושא רצח נשים".

 תחומי מחקר 
 שיטות מחקר איכותניות 
וייל מתמחה בשיטות איכותניות ועושה שימוש במגוון רחב של כלים מתודולוגיים כגון כלי מיפוי, יומנים וראיונות. בין המחקרים האיכותניים שערכה נכללים: תיעוד מעשי אלימות בבתי ספר במסגרת פרויקט ישראלי-פלסטיני משותף. היא כיהנה כיו"ר רשת המחקר לשיטות איכותניות של , ולימדה על שיטות איכותניות בקורסי קיץ של האגודה הסוציולוגית האירופית בפינלנד ב-2010.

ב-2010 ערכה וייל עם פרופ' שמואל נח אייזנשטדט את הריאיון האחרון לפני מותו. נוסף על כך, כעורכת כתב העת European Sociologist, היא ראיינה את הפרופ' זיגמונט באומן. כמו כן, בשיתוף פעולה עם עמיתיה הובילה סדנה של       על הלגיטימיות של שיטות מחקר איכותניות. מ-2007 ועד 2011 הייתה חברה בחבר המנהלים של האגודה הסוציולוגית האירופית, והיום היא חברת ועד של רשת המחקר בנושא מגדר ושיטות איכותניות של האגודה.
 יהדות הודו 
וייל כתבה מאמרים מדעיים על אודות עדת "בני ישראל", יהודי קוצ'ין, יהודי בגדאד בהודו, "בני מנשה" ומהגרים אירופים בהודו. היא העורכת של ׁׁׁ(India's Jewish Heritage: Ritual, Art, and Life-Cycle (Marg 2002; 3rd edition 2009. כמו כן, היא ערכה (יחד עם נתן כץ, רנביר צ'קרוואטי ובראד סינה) את Indo-Judaic Studies in the Twenty-First Century: A Perspective from the Margin (Palgrave-Macmillan, 2007), וגם את (Karmic Passages: Israeli Scholarship on India (Delhi: Oxford University Press 2008 (יחד עם דוד שולמן). ב-2019 היא ערכה את The Baghdadi Jews in India: Maintaining Communities, Negotiating Identities and Creating Super Diversity בהוצאת Routledge, וספר על יהודי גואה (Primus, 2019).

וייל יושבת ראש והמייסדת של אגודת הידידות הראשונה בין ישראל-הודו (בה שימש המנצח זובין מהטה כנשיא) אשר הוקמה בשנת 1992 עם כינון היחסים בין הודו לישראל. ב־1996 - היא הוזמנה על ידי ראש ממשלת הודו, נרסימהה ראו, להרצות בסימפוזיון לימודי הודו, ודיברה על "דו קיום בהודו: המקרה של יהודי קוצ'ין." ב־2002 - ארגנה כנס בין-לאומי באוניברסיטת אוקספורד בתחום לימודי הינדואיזם-יהדות, בנושא שהיא אחת מהחלוצים בו. היא חברה במערכת כתב העת Journal of Indo-Judaic Studies. ב־2006 - אצרה תערוכה בנושא יהודי צ'נדמנגלם בבית הכנסת המשוחזר בכפר בקרלה.

במרץ 2013 וייל הרצתה וארגנה כנס באילת ובעקבה, על סחר עתיק בים האדום. במאי 2013, הוזמנה להרצות באוניברסיטת סטנפורד על "ה'קירטן' אצל יהודי הודו". כמו כן הוזמנה להרצות במחלקה ללימודי דרום אסיה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, ובמוזיאון מגנס שבאוניברסיטת ברקלי בקליפורניה על שחזור בתי כנסת בקרלה. בשנת 2017, הוזמנה להיות פרופ' אורח ב. ב-2018 היא השתתפה בפגישה במומבאי עם הקהילה היהודית בהודו יחד עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, וביולי 2019 היא הרצתה על יהודי גואה, בכנס ICAS בהשתתפות חוקרים מאסיה, באוניברסיטת ליידן בהולנד. בשנת 2023 הוזמנה להרצות לאגודה האנתרופולוגים הבינלאומית את ההרצאה העיקרית על יהודי הודו. בשנת 2024 הרצתה בקיימברידג' על בני ישראל יהודי הודו שחיו בעדן: המאמר בנושא זה התפרסם ב־2025.

נוסף על מחקריה על בני ישראל ויהודי קוצין, וייל התמחתה בשנים האחרונות ביוצאי יהודים בגדדים בהודו. בשנת 2021, זכתה להיות עמיתה בדרווין קולג' באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה כדי לחקור בארכיונים על משפחת ששון הבגדדית המפורסמת. בשנת 2024 הוזמנה ללונדון לשאת את הרצאת המאה (centenary lecture) על פלורה ששון, וכן הרצתה על דמות זו בהספרייה הלאומית בירושלים.

 יהדות אתיופיה 
משנת 1982, החלה לעסוק בחקר יהדות אתיופיה ונעשתה מוכרת כמומחית בינלאומית ליהדות אתיופיה. היא ביקרה באתיופיה יותר מ-30 פעמים כדי לסייע בעלייתם ולראיין אינפורמנטים, כולל תלמידיו של ד"ר פייטלוביץ', היהודי שהגיע ל"ביתא ישראל״ בתחילת המאה העשרים ואסף תלמידים מקרב קהילה זו ללימודים באירופה ובירושלים. בין היתר, וייל גילתה ופרסמה, שביומנו של סולומון יצחק, אחד התלמידים, הוא תיאר איך ראה גנרל אדמונד אלנבי נכנס לשער יפו.

מחקריה של וייל על יהדות אתיופיה התמקדו בדת, בעדתיות, בכיסופים לירושלים, במשפחות חד-הוריות, בחינוך, במנהיגות, במגדר וגם ברצח נשים. בין הספרים שערכה: "יהודי אתיופיה באור הזרקורים", וספר בשיתוף עם עמנואלה טרוויסאן-סמי Beta Israel: the Jews of Ethiopia and beyond. במשך שתים עשרה שנים היא ניהלה את התוכנית למנהיגות מצטיינת בחינוך בקרב יהודים אתיופיים בישראל. כמו כן, היא כתבה על המורכבות של הגיור בקרב יהודי אתיופיה.מוקד מחקריה הוא "תלמידים מ'ביתא ישראל' שהובאו על ידי ד"ר פייטלוביץ' לאירופה בין 1935-1905". היא גם אצרה תערוכה בנושא זה במוזיאון יהודי בפריז.

בשנת 2004, מונתה שלוה וייל לנשיאות אגודת לימודי יהדות אתיופיה (SOSTEJE) באוניברסיטת אדיס אבבה. במסגרת תפקיד התנדבותי זה ארגנה כנסים בין-לאומיים בנושא ביתא ישראל בפירנצה שבאיטליה ובגונדר שבאתיופיה, וכן ערכה ביבליוגרפיות על אתיופיה עד להתפטרותה בשנת 2012.

נוסף על המחקרים שפרסמה, וייל פעלה במישור היישומי ועסקה בעלייתם ובקליטתם של יהודי אתיופיה בישראל. בין השנים 2000–1985 ייעצה גם לרבנים וגם לממשלות ישראל בנושא קליטת עלייה, פיתחה תכנים עבור מערכת החינוך הישראלית וניהלה תוכנית העצמה לבני נוער ישראלי-אתיופיה בכפר בתיה. גולת הכותרת של פעילותה היישומית הייתה "התכנית למנהיגות מצטיינת בחינוך," התכנית החינוכית הראשונה בארץ להכשרת יהודים ממוצא אתיופי כמורים ומנהיגים בישראל. על עבודתה החינוכית היישומית בקרב יהודי אתיופיה בישראל זכתה וייל בפרסים.

 עשרת השבטים האבודים 
נוסף לכתיבתה על ביתא ישראל מאתיופיה ובני ישראל מהודו וייל כתבה על עשרת השבטים האבודים. כגון הפאשטונים (פתאנים), ועל קבוצות מתייהדות ברחבי אפריקה, סין ומקומות נוספים. ב-1991 היא אצרה תערוכה בבית התפוצות בשם "מעבר לסמבטיון: המיתוס עשרת השבטים". כיום, היא חברת הוועד הבין-לאומי של  (האגודה הבין-לאומית לחקר יהדות אפריקה), והרצתה על קבוצות מתייהדות בעולם בניירובי שבקנייה, ברבאט שבמרוקו, בדרבן (דרום אפריקה) ומקומות נוספים בעולם.

 רצח נשים 
מאז 2008 נעשתה וייל לחוקרת מובילה ומומחית בנושא של רצח נשים (פמיסייד) בארץ ובעולם. ב-2009 כתבה וייל דו"ח עבור משרד הקליטה בנושא רצח נשים בקרב עולים מאתיופיה, אשר צונזר לאחר הגשתו.בשנת 2012, היא הגישה את התוצאות בכנס בשווייץ ובין השנים 2013–2017 זכתה להוביל פרויקט ענק של (Cost) European Cooperation on Science and Technology בנושא רצח נשים ברחבי אירופה. כיו"ר יוזמה זו, עמדה וייל בראש הוועד המנהל של 80 נציגויות מ-30 מדינות, שחתמו על מזכר הבנות (בהיקף של 44 מיליון יורו) למאבק ברצח נשים באירופה. במהלך 2015–2017 היא נאמה בפרלמנטים של איטליה, פורטוגל וספרד וכן הוזמנה לנאום בשלוש התכנסויות של האו"ם (בבנגקוק, ניו יורק ווינה), שעסקו ברצח נשים ונערות בעולם כנס הסיום של COST התקיים במרץ 2017 במלטה.לאחר סיום הפרויקט ערכה עם קולגות נוספות ספר בנושא (אוניברסיטת בריסטול: 2018, Press Policy).

יתר על כן, וייל פרסמה מאמרים מדעיים רבים בנושא רצח נשים וקראה להכיר בתופעה כעובדה סוציולוגית, תוך זיהוי האתגר החברתי בלמידתו. היא חקרה את התופעה בקרב מהגרים ובשימוש בשיטות מחקר איכותניות; בארצות שונות כולל הודו.

במהלך מגפת הקורונה פרסמה וייל מאמרים על הקשר בין קורונה ורצח נשים. בשנת 2023, ערכה ספר חלוצי על פמיסייד בעת מלחמה ושלום. לאחר שהקימה וייל את התצפית האירופאית על רצח נשים במלטה כיעד סופי של יוזמת "קוסט", וסייעה למדינות שונות להקים תצפיות במדינות שונות, בשנת 2020 הקימה וייל את התצפית הישראלית על רצח נשים בישראל (www.israelfemicide.org), שמנטרת את התופעה בישראל ומחברת בין פעילות אקדמית ופעילות הסברתית לציבור למניעת תופעה אכזרית זו.

 פרסומים (רשימה חלקית) 
 1984. מקוצ'ין לישראל. ירושלים: קומו ברינה.
 1987. "קינה על מות ד"ר יעקב פייטלוביץ'". פעמים 33, עמ' 125–157.
 1987. "לזכרם: יונה בוגלה – ממנהיגי ביתא ישראל". פעמים 33, עמ' 140–144.
 1989. אמונות ומנהגים דתיים של יהודי אתיופיה בישראל. ירושלים: האוניברסיטה העברית, המכון לחקר הטיפוח בחינוך.
 1991. משפחות חד-הוריות בקרב עולי אתיופיה בישראל. ירושלים: האוניברסיטה העברית, המכון לחקר הטיפוח בחינוך.
 1994. "העילית הדתית והעילית החילונית בקרב בני ישראל בהודו". פעמים 60, עמ' 49–63.
 1997. יהודי אתיופיה באור הזרקורים. ירושלים: האוניברסיטה העברית, המכון לחקר הטיפוח בחינוך.
 1997. יוצאי אתיופיה בוגרי מערכת החינוך בישראל. תשמ"ז-תשמ"ט: עבר, הווה ועתיד. ירושלים: האוניברסיטה העברית, המכון לחקר הטיפוח בחינוך.
1999. "ביקורת ספר: משה שוקד ושלמה דשן (עורכים). החוויה הבין־תרבותית: מקראה באנתרופולוגיה, בתוך: פעמים 77, 154-152
 2000. המפגש בין דתיות וחילוניות בין כותלי בית הספר: המקרה של בית-ספר "קשת" בירושלים. ש. וייל בשיתוף עם דורית רואר-סטריאר, ירושלים: האוניברסיטה העברית, המכון לחקר הטיפוח בחינוך.
 2005. "נשים אתיופיות יהודיות – תמורות ומגמות במעבר בין מדינות", בתוך: מ. שבתאי ול. קסן (עורכות), מולועלם: נשים ונערות יוצאות אתיופיה במרחבים, עולמות ומסעות בין תרבויות. לשון צחה. עמ' 19–33.
 2007. "'טוב שהייתי בפנימייה – אך לא הייתי רוצה להיות שם': עמדות של יוצאי אתיופיה לגבי מסלולי החינוך שבהם למדו (תשמ"ז - תשמ"ט)", בתוך: פ. פרי (עורכת), חינוך בחברה רבת-תרבויות. ירושלים: הוצאת כרמל. עמ' 173–186.
 2008. "ציונות ועלייה", בתוך: ה. סלמון (עורכת), אתיופיה. ירושלים: משרד החינוך ומכון בן-צבי, תשס"ח, עמ' 187–200.
 2012. "מורה אני ונאוה: הפמיניזציה של מקצוע החינוך בקרב יוצאי אתיופיה בישראל". בתוך: פ. מורג-טלמון וי. עצמון, נשים מהגרות בישראל. ירושלים: מוסד ביאליק, 223-207.
 2012. "יהודי אתיופיה: הטרוגניות של עדה". בתוך נמרוד גריסרו ואליעזר ויצטום, היבטים חברתיים, תרבותיים וקליניים של עולי אתיופיה בישראל. באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 17-1.
2008,Shulman, D. and Weil, S. Karmic Passages: Israeli Scholarship on India, New Delhi: Oxford University Press.
2009 Bene Israel Rites and Routines' in: Shalva Weil (ed.) India’s Jewish Heritage: Ritual, Art and Life-Cycle, Mumbai: Marg Publications.
2010,The Place of Alwaye in Modern Cochin Jewish History, Journal of Modern Jewish Studies 8 (3): 319-335
2018 Indian Judaic Traditions In: Sushil Mittal and Gene Thursby (eds) Religions in South Asia: an Introduction, New York and London: Routledge, Taylor and Francis Group, pp. 186–205.
2018,Weil, S., Corradi, C. and Naudi, M. Femicide across Europe. University of Bristol: Policy Press.
2019,The Jews of Goa (editing), New Delhi: Primu
 Weil, S. 2020. “Gendering – Coronavirus (COVID-19) and Femicide”. European Sociologist, 45. Special Issue: Pandemic (Im)Possibilities, https://www.europeansociology.org/european-sociologist/issue/45/discussion/e844c4a0-49e4-4993-8570-2dc7b826e4b7
Weil, S. 2020. “Two Global Pandemics: Femicide and Covid-19”. Trauma and Memory 8 (2). https://www.eupsycho.com/index.php/TM/article/view/329
Weil, S. 2020. ‘The Enigma of the Jews of Goa’, in: Weil, S. The Jews of Goa, New Delhi: Primus, pp. 298–332.
 Weil, S. 2020. ‘Les Bene Israel’; ‘Paradesis et Malabaris: les Juifs de Cochin’. in: Edith Bruder (ed.) Juifs d’aillleurs, Paris: Albin Michel, pp. 245–251 & 252-257 (in French).
Standish, K. and Weil, S. 2021. “Gendered Pandemics: Suicide, Femicide and Covid-19. Journal of Gender Studies, 30 (7): 807-818
 Weil, S. 2021. Diffused Religion in Judaism in Unusual Contexts: Eliyahoo Hannabi among Bene Israel Indian Jews in Israel. in: Cipolla, C. et al (eds.) Sociologia Sovranazionale, Rome: Franco Angeli, pp.91-100.
 Weil, S. 2021. ‘Beta Israel in Ethiopia, Ethiopian Jews in Israel’, in: David, J. (ed.) The Jews of Africa: Lost Tribes, Found Communities, Emerging Faiths, Tokyo (), pp. 61–73.
 Weil, S. and Keshet, N. 2021c “Female Geronticide: the Case of Israel”. Journal of Gender Studies, 30 (1):39-51. doi: 10.1080/09589236.2020.1809361
 Weil S. 2021. “Domestic Terrorism. 2020: a Report of the Israel Observatory on Femicide". Cambio. Rivista sulle trasformazioni sociali, . OpenLab on Covid-19. DOI: 10.13128/cambio-10383. https://oaj.fupress.net/index.php/cambio/openlab/art35
 Standish, K. and Weil, S. 2021. “Gendered Pandemics: Suicide, Femicide and Covid-19”. Journal of Gender Studies, 30 (7): 807-818. doi: 10.1080/09589236.2021.1880883.
 Weil S. 2022. ‘Targeting Femicide in War and Peace’, in: Special Issue on Femicide in War and Peace (Guest Editor, S. Weil). Peace Review: A Journal of Social Justice, 34 (2): 135-139.doi: 10.1080/10402659.2022.2055896
 Weil, S. 2022. “Siegfried Sassoon and the Sassoons”. Clare Hall Review, pp. 52–3. https://issuu.com/clarehall/docs/ch_review_2022/s/17026705
Weil S. 2023. ‘Femicide in Israel’, in: P R Kumaraswamy (Ed.) The Palgrave International Handbook of Israel. Singapore: Palgrave Macmilla.
.Weil, S. 2023 (ed.). Femicide in War and Peace, London and New York: Routledge
 Weil, S. 2024. ‘Effigies, religion and reversals in the celebration of Purim By Cochin Jews. Journal of Modern Jewish Studies,1-17
 Weil, S. 2024. ‘An Indian Jewish Commandant and a Muslim Begum in Late Eighteenth Century India. Transactions of the Royal Historical Society Published Online: 1-18
 Weil S. 2024. ‘The Transmutation of the Beta Israel Family in Ethiopia to the Ethiopian Jewish Family in Israel’, in: Harriet Hartman (ed.) The Jewish Family in Global Perspective, Cham: Springer, pp. 127–138. https://doi.org/10.1007/978-3-031-45006-8_6
 Weil S. 2024. ‘The Bene Israel Indian Jewish Family in Transnational Context,’ in: Harriet Hartman (ed.) The Jewish Family in Global Perspective, Cham: Springer, pp. 257–268. https://doi.org/10.1007/978-3-031-45006-8_13
 Weil, S. 2024. ‘Bene Israel Indian Jews in Aden: the Rise and Fall of an Unknown Jewish Community’, in: Drora Arussy and Rachel Yadid (eds.) Aden: Social, Cultural, and Communal Histories of a Multicultural Port. Rehovot: E’eleh beTamar, pp. 9–17.
 Weil, S. 2025. ‘Oscillating Diasporas, Shifting Identities: Bene Israel Indian Jews in Aden 1839-1967.’ Indian Economic and Social History Review 62 (2).
קישורים חיצוניים


 הערות שוליים 

קטגוריה:חוקרות יהדות ישראליות
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: חינוך
קטגוריה:מדעניות ישראליות
קטגוריה:מדענים ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית הספר לכלכלה של לונדון
קטגוריה:בוגרי בית הספר לכלכלה של לונדון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סאסקס
קטגוריה:חוקרי יהדות ישראלים
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:ישראליות ילידות אנגליה
קטגוריה:ישראלים ילידי אנגליה
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20