דרלין כריסטיאן הופמן

דרלין כריסטיאן הופמן (באנגלית: Darleane Christian Hoffman; 8 בנובמבר 1926 - 4 בספטמבר 2025) הייתה כימאית גרעין אמריקאית, שהיוותה חלק מקבוצת החוקרים שהוכיחו את קיומו של סיבורגיום - יסוד מספר 106 בטבלה המחזורית.

היא הייתה מדענית בכירה בסגל המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, יועצת בכירה במכון סיבורג למדע היסודות העל-כבדים ופרופסור באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

 קורות חיים 
דרלין כריסטיאן הופמן נולדה בטריל, איווה, לאלוורנה קלוט וקרל בנג'מין כריסטיאן. כאשר נרשמה ללימודי אמנות שימושית בקולג' לכלכלת בית באוניברסיטת איווה, נדרשה לקחת קורס בכימיה שהועבר על ידי פרופסור נלי מיי ניילור. בעיקר בשל הוראתה יוצאת הדופן של פרופסור ניילור, החליטה הופמן לשנות את מסלול לימודיה ולהתמחות בכימיה.

בשנת 1951 קיבלה את תואר הדוקטור בכימיה גרעינית מאוניברסיטת איווה, וכמה חודשים לאחר מכן נישאה לפיזיקאי מרווין הופמן. לזוג נולדו שני ילדים: מורין ודריל.

 קריירה 
דרלין כ. הופמן התחילה את דרכה כעוזרת מחקר במכון למחקר אטומי, אוניברסיטת איווה, בשנת 1947. בשנת 1952 עבדה ככימאית במעבדה הלאומית אוק רידג'. בסוף שנה זו עברה בעקבות בעלה ללוס אלמוס, שם הובטחה לה משרה באגף הבדיקות בקבוצת הכימיה הרדיו אקטיבית. כאשר הגיעה, נאמר לה כי חלה אי הבנה ונשים אינן מועסקות באגף.

בינואר 1953 פגשה בד"ר רודריק ספנס – ראש קבוצת הכימיה הרדיואקטיבית, שסיפר כי המתין לה והוא זקוק לאדם שיחקור את התכונות הכימיות של יסוד הפלוטניום. שבוע לאחר מכן התחילה לעבוד ככימאית במעבדה הלאומית לוס אלמוס וכחברת צוות בקבוצת הכימיה הרדיואקטיבית. היא התמנתה לראש האגף לכימיה גרעינית בשנת 1979 – האישה הראשונה שמונתה לראש מחלקה מדעית במעבדה.

ב-1984, עזבה את לוס אלמוס כדי לקבל משרה כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

בשנת 1991 הייתה אחת ממייסדי מכון סיבורג למדע היסודות העל-כבדים (Seaborg Institute for Transactinium Science) במעבדה הלאומית לורנס ליברמור, והתמנתה למנהלת הראשונה שלו. בשנת 1996 פרשה מניהול המכון.

 מחקר 
הופמן עסקה בעיקר בחקר תכונות כימיות וגרעיניות של יסודות כבדים, חיפוש אחריהם בטבע ותגובות של יונים כבדים. בין הישגיה היה גילוי פלוטוניום 244 בטבע (איזוטופ הפלוטוניום היציב ביותר), בשנת 1971. עד אז, ההנחה הייתה כי ניתן לייצר את היסוד הרדיואקטיבי רק בצורה מלאכותית.

תחומי המחקר שלה כללו גם הפרדה כימית מהירה של תוצרי ביקוע קצרי מועד, מבנה הגרעין ולימודי תהליך הביקוע הספונטני. הופמן נחשבה לחלוצה בחקר התכונות הכימיות של יסודות 104 עד 108 בטבלה המחזורית.

מחקריה בנושא נדידת רדיו-נוקלידים בסביבה תת-קרקעית סייעו לגבש שיטות להתמודד בהצלחה עם אחסון בטוח של פסולת גרעינית ובידודה מהסביבה.

תגליות נוספות שלה ושל קבוצתה היו פיתוח טכניקת "אטום בכל פעם" (atom at a time) כדי לחקור תכונות כימיות של יסודות כבדים עם זמן מחצית חיים של דקה או פחות, והפקה של היסודות העל כבדים: פלרוביום, ליברמוריום ואוגאנסון.

בנוסף למחקרים, כתבה הופמן יחד עם אלברט גיורסו וגלן סיבורג, שותפיה למחקר, את הספר " The Transuranium People: The Inside Story", המתאר את גילויים של יסודות על כבדים, יחד עם קורות החיים של הכותבים.

נפטרה ב-4 בספטמבר 2025.

 פרסים 
 מלגת גוגנהיים, 1978
 פרס ACS לכימיה גרעינית, 1983 (האישה הראשונה שזכתה בפרס)
 מדליית גרוון-אולין, 1990
 המדליה הלאומית למדעים, 1997
 מדליית פריסטלי, 2000
 דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קלארק, 2000
 דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברן, 2001
 פרס ויליאם פרוקטר להישגיים מדעיים,2003
 פרס אסטננוף לחיפוש וגילוי, 2007
 חברות באקדמיה הנורווגית למדעים וספרות

 לקריאה נוספת 
 The Transuranium People: The Inside Story - Darleane C. Hoffman, Albert Ghiorso, Glenn T. Seaborg. By Imperial Collage Press (2000).

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:כימאיות אמריקאיות
קטגוריה:כימאים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת איווה
קטגוריה:זוכות מדליית גרוון-אולין
קטגוריה:סגל הקולג' לכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:זוכות מלגת גוגנהיים
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:חברות היכל התהילה של הארגון הבין-לאומי של נשים בטכנולוגיה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2025
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2025