משבר המאה ה-3

משבר המאה ה-3 (235–284 לספירה), הידוע גם בשמות האנרכיה הצבאית והמשבר האימפריאלי, הוא תקופה בהיסטוריה של האימפריה הרומית שבמהלכה האימפריה כמעט קרסה תחת שילוב של לחצים, בהם פלישה, מלחמת אזרחים, מגפה ומשבר כלכלי.

היסטוריה
המשבר החל עם ההתנקשות בחייו של הקיסר אלכסנדר סוורוס על ידי חייליו בשנת 235. ההתנקשות פתחה תקופה בת חמישים שנה, שבה עשרים ושישה אנשים התקבלו באופן רשמי על ידי הסנאט הרומי כקיסרים, ובכך הפכו לקיסרים לגיטמיים. רובם היו מצביאים בולטים בצבא הרומי.

בשיאו של המשבר, בשנת 268, האימפריה הייתה מחולקת לשלוש מדינות מתחרות: האימפריה הגאלית, הכוללת את הפרובינקיות של גאליה, בריטניה ולתקופה קצרה גם היספניה; האימפריה התדמורית, הכוללת את הפרובינקיות המזרחיות: סוריה פלשתינה ומצרים; והאימפריה הרומית העצמאית במרכז איטליה, בין שתי האימפריות האחרות. מאוחר יותר, אורליאנוס (270–275) איחד מחדש את האימפריה. המשבר הסתיים עם עלייתו של דיוקלטיאנוס והרפורמות שביצע בשנת 284.

המשבר הביא לשינויים עמוקים במוסדות האימפריה, בחברה, בחיים הכלכליים, ובסופו של דבר, בדת. התקופה נתפסת, בעיני רוב ההיסטוריונים, כתקופת המעבר בין העת העתיקה הקלאסית, לבין שלהי העת העתיקה.

 ראו גם 
 בגאודים
 תקופת סנגוקו - תקופה דומה בהיסטוריה יפנית.
 תקופת המדינות הלוחמות ותקופת שלוש הממלכות - תקופות דומות בהיסטוריה הסינית.

לקריאה נוספת
 ישראל שצמן, האימפריה הרומית ומורשתה, האוניברסיטה הפתוחה, 2002, פרק ד: משבר המאה ה-3 והרפורמות של דיוקלטיאנוס ושל קונסטנטינוס, עמ' 66–99.

קישורים חיצוניים



 הערות שוליים 

קטגוריה:האימפריה הרומית
קטגוריה:המאה ה-3