היפרבוראה

היפרבוראה (ביוונית: Υπερβορεία) הייתה ארץ אגדית המוזכרת במסורות של יוון העתיקה ואחר כך גם של רומא העתיקה. משמעות שמה לפי המסורת היא "מעבר לרוח הצפונית" - מעבר לבוריאס - ὑπέρ Βορέᾱ
מצד שני קיימת מילה צפון-יוונית - "בוריס" (βόρις) שמשמעותה "הר" ולפי מובן זה "היפרבוראה" יכולה להתפרש כ"מעבר להר".
יש מלומדים הרואים בשם היפרבוראה - נגזרת מ - ὑπερφέρω - להעביר.

תושבי ארץ זו נקראו "היפרבוראים" (ביוונית: Ὑπερϐόρεοι).
(בתרגום מילולי: ״אנשים החיים מעבר לרוח הצפון״). מוצגים באגדות יוון כמתענגים על קיום אוטופי.
היפרבוראה מוזכרת לראשונה במאה ה-8 לפנה"ס במחזור "האפיגונים" ובשירת הסיודוס.

אלקאיוס הזכיר את הברבורים הקדושים שהסיעו את האל אפולון, אחרי שנולד, מן האי דלוס אל ארץ ההיפרבוראים, ומשם כעבור שנה לדלפי. פרט לאפולון ביקרו בהיפרבוראה גם תסאוס ופרסאוס.

הועלו השערות רבות על מיקומה האפשרי של ארץ זו, אם כי נראה שניסיונות כאלו נועדו לכישלון מפני שהיפרבוראה ייצגה בעיני היוונים הקדומים מעין גן עדן רחוק בלתי מוגדר בבירור, מושבם של המאושרים.
הרודוטוס ופליניוס הזקן סיפרו שההיפרבוראים חיו עד גיל 1,000 באושר מוחלט.

בסביבות 470 לפנה"ס, כפי שהצביעה עדותו של הרודוטוס וכן מטבע קדום שנמצא, במטאפונטו שבאיטליה קם פולחן של האל "אפולון ההיפרבוראי".

סיפור ארץ היפרבוראה משך עניין מאוחר יותר אצל מלומדים רבים, לרבות בתקופה המודרנית. יוהאן מתיאס גסנר היה הראשון חקר את הנושא בשנת 1759.
בסביבות 1890 התעניין היסטוריון הדתות ארווין רודה בקשר בין ההיפרבוראים למרפאים האגדיים אבאריס ואריסטאס.
קרל מוילי שחקר את הקשרים בין היוונים לסקיתים ראה במרפאים אלה, כולל באבאריס המכונה גם "הסקיתי", נציגים של זרם שמניסטי קדום.

הלנה בלבצקי דיברה בספרה "תורת הסוד", או "הדוקטרינה הסודית", על יבשת היפרבוראה ועל תושביה.

היפרבוראה בגאוגרפיה העתיקה 
הרודוטוס
ב"היסטוריות" שלו, בספר ד' מציין הרודוטוס (בסביבות 450 לפנה"ס) כי המשורר אריסטיאס (המאה ה-7 לפנה"ס) בשירו "ארימספאיה" (Ἀριμάσπεια) שלא שרד, סיפר שמעבר לארץ האיסידונים בה הוא ביקר, שכנה ארץ הארימספים, שהיו בעלי עין אחת בלבד, ומעבר לארץ זו השתרעה ארץ הגריפונים שומרי הזהב, ומאחוריה נמצאה ארץ ההיפרבוראים, וכל העמים המוזכרים נמצאים במלחמה תמידית זה בזה, פרט להיפרבוראים. לבסוף מציין הרודוטוס שהייתה טענה שגם הנביא אבאריס היה כביכול בן היפרבוראה. אולם לטענה זו מתייחס הרודוטוס בספקנות ואף לעג מסוים.
עם זאת דיווח הרודוטוס על דבר משלוח הבתולות ההירפבוראיות לדלוס ועל היעלמותן ועל המעוף באוויר של אבאריס בעזרת חץ הזהב שקיבל מאפולון.
ספקולציות מבוססות על הסיפור מיקמו את ארץ האיסידונים אי-שם בערבות קזחסטן של ימינו ואת היפרבוראה עצמה איפשהו בצפון-מזרח אסיה.
מקור אחר מצוטט על ידי הרודוטוס היה אחד מכתבי הסיודוס שאבד גם כן, וכן ספר אבוד של הומרוס - "אפיגונים" ("אם אכן זה היה ספרו", מעיר הרודוטוס).
גם פינדארוס, סימונידס איש כאוס והלאניקוס איש לסבוס, בני תקופתו של הרודוטוס במאה ה-5 לפנה"ס תיארו או התייחסו כל אחד, בקיצור, להירפבוראים.

סטראבון
סטראבון (63 לפנה"ס - 23 לספירה) שלל מכל וכל את קיומם של היפרבוראה, של ההרים הריפאנים ושל אזורים אגדיים אחרים. הוא סבר שהסיפורים עליהם, כדוגמת אלו שהפיץ פיתאס ממסליה (פיתיאס) (310-380 לפנה"ס), יסודם בחוסר ידע גאוגרפי לגבי הארצות שמעבר לארץ הסקיתים.

פומפוניוס מלה
לפי פומפוניוס מלה בספרו "דה חורוגרפיה" (במאה ה-1 לספירה) חיו ההיפרבוראים רחוק מעבר לחופי הים הכספי, שבהם ישבו הקומארים, המסגטים, הקדוסים, ההורקנים וההיברים, מעבר לארצן של האמזונות ולהרים הריפאים. הם חיו חיים ארוכים כל כך שברגע מסוים כשהרגישו שבעים מכך נהגו בחגיגיות לשים קץ לחייהם מרצונם החופשי על ידי קפיצה מסלע גבוה לים. היום והלילה אצלם היו כל אחד נמשכים חצי שנה.

דיודורוס מסיציליה
המידע שנמסר על ידי דיודורוס מסיציליה (המאה הראשונה לפנה"ס) הוא שונה לעומת קודמיו והוא מתבסס על ספרו של הקטאיוס איש אבדרה "על ההיפרבוראים". לפי מידע זה ההיפרבוראים היו מתגוררים באי בצפון, שבו נולדה לטו, אמו של האל אפולו. לכן בהיפרבוראה, מכל האלים, היו עובדים במיוחד את האל אפולו. באי היה קיים אזור מקודש עם מקדש ענק עגול של אפולו. בקרבת המקדש השתרעה עיר מוקדשת לאפולו. רוב תושביה ניגנו בקיתרה באופן קבוע ושרו המנונים לכבוד אפולו.
בהמשך סיפר דיודורוס על מה שציין כבר הרודוטוס בנוגע לקשרים מיתיים בין היוונים להיפרבוראים. הוא ציין כי אבאריס מהיפרבוראה הגיע אל היוונים ושגם היוונים ערכו ביקורי גומלין בהיפרבוראה והביאו למארחיהם מנחות מלוות בכתובות ביוונית.

אגדות ומיתוסים
היפרבוראים בדלוס
מבין תריסר האלים האולימפיים ההיפרבוראים עבדו במיוחד את אפולו. היוונים סברו שהוא בילה בקרבם את ימי החורף.
לפי הרודוטוס, התקרובות שנשלחו מהיפרבוראה למקדש של אפולו בדלוס הגיעו לסקיתיה עטופים בתבן. הם הועברו מיד ליד משבט לשבט עד שהגיעו לדודונה ומשם באמצעות שליחים יוונים למקדש בדלוס. הם עשו כך, מספר הרודוטוס, מכיוון שהמשלוח הראשון הובא על ידי שתי בתולות - היפראוכי ולאודיקה, בליווי חמישה גברים, ואיש מהם לא חזר. קרה עוד מקרה דומה
קרה עם שתי בתולות נוספות - ארגה ואופיס, שהיו בעצמן מתנה לאלה אילאיתיה נועדו לעזור בהפריית הנשים היווניות. כנערות כיבדו מאוד בדלוס את פולחנן של ארגה ואופיס ושרו להן המנונים.
כדי לחסוך במקרים דומים החליטו ההיפרבוראים לשלוח את תקרובותיהן רק עד לגבול ומשם להובילן דרך שליחים מן העמים השכנים מארץ לארץ עד שיגיעו לדלוס.
אצל הרודוטוס מופיע משפט מוזר לפיו ארגה ואופיס הגיעו יחד עם האלים.
יש שפירשו משפט זה על ידי כך שבאותה תקופה הונהגו פולחנים של האלים - אפולו וארטמיס או לאטו (אמן של אופולו וארטמיס) ואילאיתיה. לפי פירוש אחר האלים ליוו את שתי הבתולות במסען לדלוס או אולי היו שליטים קדומים של ארצם.

אבאריס ההיפרבוראי
מרפא אגדי מהיפרבוראה, בשם אבאריס או "אבאריס המרפא" תואר לראשונה בכתבי הרודוטוס. אפלטון בספרו "כרמידס", 58c, ראה באבאריס רופא מן הצפון הרחוק, בעוד שסטראבון סיפר שאבאריס היה סקיתי בדומה לפילוסוף אנארסיס.

הופעתם הפיזית
200px|ממוזער|שמאל|מפת אירופה מאת אברהם אורטליוס, אמסטרדם,1572. למעלה משמאל, בין איסלנד לגרנלנד מופיע האוקיינוס ההיפרבוראי
לפי אגדה יוונית עתיקה שנשמרה אצל קלאודיוס איליאנוס, הבוראים, צאצאים של בוריאס, רוח הצפון, ושל נימפת השלג כיוני, הקימו בהיפרבוריאה ממלכה תאוקרטית ראשונה.

דיודורוס מסיציליה מסר בנוסף את הציטוט הבא: 

הבוראים ששלטו בהיפרבוראה, תוארו כמלכים ענקים, שקומתם כעשרה רגל.
במקורות הקלאסיים אין תיאורים פיזיים אחרים להיפרבוראים. אולם איליוס הרודיאנוס , מדקדק מן המאה השלישית, כתב שהארימספים האגדיים דמו במראם להיפרבוראים. סטפנוס מביזנטיון כתב אותו דבר גם הוא במאה השישית. המשורר קלימכוס תיאר את הארימספים כבעלי שיער בלונדיני, אך היותם הארימספים היפרבוראים הוטל בספק.

הקלטים כהיפרבוראים
שישה מחברים יוונים קלאסיים זיהו את העם האגדי הזה שמאחורי הרוח הצפונית, עם הקלטים השכנים מצפון:אנטימכוס מקולופון, פרוטארכוס, הרקלידס פונטיקוס, הקטאיוס איש אבדרה, אפולוניוס מרודוס ופוסידוניוס מאפאמיאה. בעת התפתחות ההתיישבות והמסחר היווניים מיתוסים של עידן הזהב הועברו לזירה העכשווית. כך זיהו היוונים את הרי האלפים מצפון איטליה עם ההרים הריפאים מן העבר המיתי. ובנסיבות אלה ראו היוונים היפרבוראים בקלטים שחיו בהרי אלפים ומעבר להם. קשר חוזק על ידי פרסומם של הקלטים על ידי אהבתם לחגיגות ולזהב.

הקלטים עצמם האמינו בתרבויות המתקדמות הקיימות בצפון הרחוק. לפי "ספר הפלישות" האירי (Lebor Gabála Érenn), הוקמה תרבות כזאת שם על ידי מהגרים מאירלנד, שחזרו כעבור כמה מאות שנים מאוחר יותר כדי להתיישב מחדש באירלנד.

פירושים מודרניים
מכיוון שהרודוטוס מיקם את ההיפרבוראים מעבר למסגטים והאיסדונים, שהם עמים במרכז אסיה, נראה שההיפרבוראים חיו בסיביר. הראקלס חיפש את הצביה מקרינאה של ארטמיס בארץ היפרבוראה. מכיוון שהראם הוא מין הצבאים היחיד שבו הנקבה היא בעלת קרניים, שוער כי מדובר באזור ארקטי או תת-ארקטי.
לפי המיקום שקבע בולטון האיסדונים חיו על המדרונים הדרום מערביים של הרי אלטאי. לפי קרל רוק היפרבוראה נמצאה מעבר לשער הדזונגארי בכיוון צפון שינציאנג. הוא סבר שהם היו סינים.
200px|ממוזער|שמאל|חבל דוגרלנד

אברם דוידסון סבר שהענבר הגיע לידי היוונים מאיפשהו בצפון הרחוק.
היוונים חשבו שהקור נגרם על ידי רוח הצפונית, הבוראית.
אם היית נוסע "מעבר לבוראה" היית מגיע לארץ חמה שטופת שמש.
סוגיית היפרבוראה משתקפת רבות בספרות הפארא-מדעית או המיסטית.
לפי האמונה העממית היפרבוראה היא יבשת או אי שטבע באוקיינוס האטלנטי. לפעמים היא מזוהה עם אטלנטיס, אז מיקומה הוא בחבל דוגרלנד שכוסה במים בסוף עידון הקרח האחרון. המגאליתים כמו סטונהנג' נחשבים למקדשים היפרבוראים.

הלנה בלבצקי, רנה גנון וג'וליוס אבולה טענו שכל האנושות מקורה בהיפרבוראה אולם היא התנוונה ככל הנעה דרומה. בלבצקי ראה בהיפרבוראים מעין קיקלופים שעינם היחידה היא ביטוי לחזייה מיסטית.
לפי ארתור פאוול ההיפרבוראים הם הגזע השנים עלי האדמות, בעלי צבע צהוב והמתרבים באמצעות נביטה

ההזדהות עם היפרבוראים או צאצאיהם
אותם האירופים הצפוניים (הסקנדינבים) שהתוועדו לתרבות היוונית-רומית הקלאסית הים תיכונית זיהו את עצמם עם ההיפרבוראים, תוך התעלמות מהתיאור המסורתי של תיאור של הארץ שמ"עבר לצפון" כארץ שטופת שמש לנצח. הזדהות זאת התחזקה במיוחד בשוודיה של המאה ה-17, כש נציגיה המאוחרים של האידאולוגיה הגותיציסטית הכריזו כי חצי האי הסקנדינבי הוא גם אטלנטיס האבודה וארץ היפרבוראה גם יחד. הרי צפון חצי האי הסקנדינבי נחצה על ידי החוג הארקטי שמצפונה לו ישנם ימים "ללא שמש" במשך החורף ולילות לבנים במשך הקיץ.

לפעמים כל המערב אירופים גילו זיקה ל"היפרבוראים" וארצם. וושינגטון אירווינג שכתב על הארץ הדמיונית "אסטוריה" שבצפון-מערב האוקיינוס השקט כתב:

באותו הקשר, התארגנה בשנת 1824 קבוצת מלומדים צפון-אירופיים, שחקרו את העתיקות של רומא תחת השם "החבורה ההיפרבוראית-רומית" (בגרמנית - Hyperboreisch-römische Gesellschaft). מייסדיה היו תאודור פנופקה, אוטו מגנוס פון שטאקלברג, אוגוסט קסטנר ואדוארד גרהרד.

ניטשה בספרו "האנטיכריסט" (שנכתב ב-1888 ופורסם ב-1895) פנה אל קוראיו במילים: הוא ציטט את פינדרוס והוסיף:
לפעמים השימוש בכינוי "היפרבוראים" מצא מקום בימינו ברוח חצי מבודחת בהתייחסות לקבוצות בני אדם החיים באקלים הקר. למשל בשיטת הסיווג של ספריית הקונגרס של ארצות הברית תת-המחלקה PM כוללת "שפות היפרבוראיות", קטגוריית-על המתייחסת לכל השפות של העמים הארקטיים השייכות למשפחות שפות אחרות - למשל שפת האינואיטים.

ההיפרבוראים כ"אבות ההודו-אירופים"
ג'ון בנט, מלומד חסיד של גורדייף, טען במאמר שפרסם בשנת 1963 כי ארץ מכורתם של דוברי השפות ההודו-אירופיות הוא בצפון הרחוק, הלא היא היפרבוראה של המחברים הקלאסיים.
בנט הזכיר כי רעיון זה הוצע על ידי באל גנגדהאר טילאק בספרו "הבית הארקטי בוודות" (1903). כמו כן מוצאים השערה זו אצל האתנולוג האוסטרו-הונגרי קרל פנקה ("מוצא הארים", 1883).

היפרבוראה בדימויים הלאומנים הרדיקליים
רוברו שארו ראה בהיפרבוראים גזע של אסטרונאוטים עתיקים שבניו היו "ידועים כגדולים מאוד ולבנים מאוד בצבעם". הם בחרו "באזור הפחות חם על כדור הארץ מכיוון שתאם לאקלים שהכירו בכדור הלכת שממנו באו"

מיגל סראנו הושפע על ידי כתבי שארו על ההיפרבוראים.

ההוגה דעות המיסטי והתאורטיקן הגאופוליטי אלכסנדר דוגין גייס את האגדות העתיקות על העיר הטבועה אטלנטיס ועל התרבות המיתית של היפרבוראה להגנת חזונו על האימפריה הרוסית המשטרעת מולדיווסטוק ועד דבלין בקצה המערבי של אירופה. הוא מאמין שרוסיה הוא הגלגול המודרני של ההיפרבוראים העתיקים, שחייב להיות מנוגד ל"אטלנטים" של ימינו, ארצות הברית.

דוגין הראה ב-1992 את אמונתו בייעוד "ההירפבוראים" בספרו "התאוריה ההיפרבוראית"

היפרבוראה במדיה האמנותית
ספרות
"היפרבוראה" היא אחת מארבע סדרות ספרים של סיפורים לא טבעיים של קלארק אשטון סמית'. הוא תיאר את היפרבוראה כיבשת אבודה - גרינלנד פרהיסטורית - מעידן הפליסטוקן המיושבת על ידי הדינוזאורים האחרונים, קופים מקומיים דמויי יטי בעלי תבונה, הנקראים "וורמי" ובני אדם טרומיים שבאו מהדרום. מתיישבים אלה בונים את בירתה הראשונה של היפרבוראה - קומוריום ומאוחר יותר עוברים לאוזולדרום. הסדרה שאלה רעיונות מהווארד לאבקרפט בתיאורי היצורים והאלילים בהיפרבוראה. בסדרה אחרת "פוסיידוניס" תיאר סמית' שארית מאטלנטיס הדומה במידה רבה להיפרבוראה. לשני המקומות תרבות מאגית המתאפיינת בביזאריות, אכזריות, מוות וזוועות שלאחר המוות.
1938 - אחרי מות המחבר רוברט אי. הווארד פורסמה מסתו על "העידן ההיבוריאי" (באנגלית: Hyborean Age) המאוכלס במיתולוגיה מיוחדת. וצוינה בה גם היפרבוראה, הממלכה ההיבוראית הראשונה במיקום התואם את פינלנד, רוסיה והארצות הבלטיות של ימינו. היא התחילה כמבצר סלעים שנועדו להדוף מתקפות שבטיות.
1979, 1998 - סדרת הרומנים "היפרבוראה" מאת הסופר הרוסי יורי ניקיטין.
2002-1995 - סדרת הרומנים Сокровища Валькирии (אוצרות ולקיריה) מאת הסופר הרוסי סרגיי אלכסייב.

פסטיבלים
1999 - בעיר פטרוזבודסק מתקיים הכל שנה בחודש פברואר פסטיבל חורפי בינלאומי שך היפרבוראה
קולנוע וטלוויזיה
גיבורי הסרט Sinbad and the Eye of the Tiger (סינבאד ועין הטיגריס) נוסעים אל היפרבוראה
2006 - האיגוד הגאוגרפי הרוסי הפיק סרט תעודי "Миражи Гипербореи" (תעתועי היפרבוראה)
2017, 2016 - שידורים "תיעודיים" בערוץ הרוסי РЕН ТВ בעריכת איגור פרוקופנקו ואולג שישקין, מפיצים את תאוריות על מוצאם ה"ארי" או "חוצני-ארי" של ההיפרבוראים או "האלים הלבנים" כאבות העמים הסלאביים
2017 - רעיון הסלאבים כעם הוותיק ביותר על כדור הארץ שמוצאו ב"הירפבוראים" מופץ בערוץ הרוסי НТВ- באמצעות הסרט Север. Загадки древних цивилизаций?
(צפון? חידות התרבויות הקדומות) (בסקוב)

משחקי מחשב
2023 - משחק המחשב "Русы против Ящеров" (רוסים נגד יאשצ'רים)

לקריאה נוספת
Bridgman, Timothy P. Hyperboreans. Myth and history in Celtic-Hellenic contacts. London: Routledge. pp. 27–31.2005 

קישורים חיצוניים

 היפרבוראה באתר Theoi ברשת
 פומפוניוס מלה - דה חורוגרפיה - בלטינית, The Classics Page Pomponius Mela De chorographia G. Ranstand (Ed), Gothenburg Acta Universitatis Gothoburgensis, 1971 The Latin Library Web


הערות שוליים

קטגוריה:מיתולוגיה
קטגוריה:מקומות בדיוניים
קטגוריה:תעלומות היסטוריות