זיאמה טלסין

זיאמה (זלמן) טלסין (יידיש: זיאַמע טעלעסין; 1907 או 15 ביולי 1908, קלינקוביץ', פלך מינסק – 1996, ירושלים) היה משורר יידי.

ביוגרפיה
הוא נולד למשפחה מרובת ילדים, למד בתלמוד תורה אולם נאלץ לעזוב אותו לאחר שהשלטונות סגרו אותו. לאחר מכן עבד בפחחות יחד עם אביו. ב-1929 הוא נסע למוסקבה ולמד שם ספרות יידיש במכון הפדגוגי. את לימודיו הוא סיים ב-1935 ועבר למינסק יחד עם אשתו, רחל בוימוול שבעצמה הייתה משוררת וסופרת יידית נודעת. במינסק הוא התמנה לעורך של מו"ל והחל לפרסם את שיריו הראשונים.

במינסק יצאו לאור שני קובצי שיריו הראשונים, אויף מיין אייגענער ערד ב-1939 ולידער און פאעמען ב-1941. בזמן מלחמת העולם השנייה הוא התנדב לשירות בצבא האדום והשתחרר מהשירות ב-1945 לאחר פציעה קשה בדרגת סרן.

לאחר סיום המלחמה הוא עבר למוסקבה, שם יצאו לאור שני קובצי שיריו ביידיש נוספים וחמישה ספרי ילדים מאוירים.

בני הזוג, זיאמה ורחל היו הורים לבן יחיד, יוליוס טלסין, דיסידנט ואקטיביסט ציוני בברית המועצות. בשנת 1969 הגיש בנם בקשה לעלות לארץ ישראל, וב-1970 הותר לו לעלות. בשנת 1971 הצטרפו אליו הוריו, והשתקעו בירושלים. ב-1990 הוא קיבל פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.

פרסומיו
געוויין פֿון זכּרן, תל אביב : י"ל פרץ, תשל"ב (1972).

דער וועג פֿונעם פֿויגל, תל אביב : פארלאג י.ל. פרץ, תשמ"ח (1988).

קמץ־אַלף – אָ, ירושלים : יידישער קולטור-געזעלשאפט, (1980).

קישורים חיצוניים


הערות שוליים

קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996