פראנס דה ואל

פרנציסקוס ברנרדוס מריה "פרנס" דה ואל (בהולנדית: Franciscus Bernardus Maria "Frans" de Waal; 29 באוקטובר 1948 – 14 במרץ 2024) היה פרימטולוג ואתולוג הולנדי. הוא היה פרופסור בקתדרה על שם צ'ארלס הווארד קנדלר (Candler) להתנהגות פרימטים במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת אמורי באטלנטה שבג'ורג'יה וניהל את מרכז "קישורים חיים" (Living Links) במרכז הלאומי לחקר פרימטים בירקס .

דה ואל חיבר ספרים רבים, בהם הפוליטיקה של שימפנזים (Chimpanzee Politics) והקוף הפנימי שלנו (Our Inner Ape). מחקרו התמקד בהתנהגות חברתית של פרימטים, לרבות סכסוכים, שיתוף פעולה, שנאת אי-שוויון ושיתוף במזון. דה ואל היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית ובאקדמיה המלכותית ההולנדית לאמנויות ומדעים.

 הכשרה מקצועית 
דה ואל נולד בעיר דן בוס ולמד באוניברסיטאות ניימכן, חרונינגן ואוטרכט. ב-1977 קיבל דוקטורט בביולוגיה מאוניברסיטת אוטרכט לאחר הכשרה כזואולוג ואתולוג תחת פרופסור יאן ואן הוף , מומחה להבעות רגש בפניהם של יונקים. מחקר הדוקטורט שלו עסק בהתנהגות תוקפנית ובביצור בריתות בקרב קופי מקוק. דה ואל הצהיר על עמיתו האתולוג ההולנדי ניקו טינברגן כמקור השראה.

 קריירה 
בשנת 1975 החל דה ואל בפרויקט בן שש שנים של מושבת שימפנזים בגן החיות בארנהם, הפרויקט הגדול בעולם מסוגו. מהמחקר נבעו מחקרים מדעיים רבים, בהם ספרו הראשון, הפוליטיקה של שימפנזים ("Chimpanzee Politics"), שפורסם ב-1982. ספר זה הציע תיאור ראשון של התנהגות יונקים במונחים של אסטרטגיות חברתיות מתוכננות. דה ואל היה הראשון שהציע כי פרימטים מיישמים צורת חשיבה מקיאוולית וטבע את המונח "אינטליגנציה מקיאוולית". בכתביו לא נרתע דה ואל מייחוס רגשות וכוונות לפרימטים שחקר. עבודתו נתנה השראה למחקר הקוגניציה של הפרימטים , מחקר שעוסק מאז שנות השבעים המאוחרות בנושאי שיתוף פעולה, אלטרואיזם והגינות בקרב פרימטים בפרט, יונקים בכלל ובעלי חיים נוספים.

מחקריו המוקדמים של דה ואל עסקו במרמה ובסכסוך בקרב פרימטים, תחומי מחקר עיקריים כיום. בתחילה היו נושאי מחקריו שנויים במחלוקת. למשל, דה ואל כינה איחודים לאחר קרבות בתואר "פיוס". תווית זו נתקלה בספקנות, אבל בהדרגה, עם התפתחות המחקר על קוגניציה ורגשות של פרימטים, התקבל תואר זה. עבודתו של דה ואל חקרה אמפתיה ומוסריות בקרב בעלי חיים. מחקרו המצוטט ביותר, שנכתב עם תלמידתו לשעבר סטפני פרסטון, עסק במוצא האבולוציוני ובחקר הנוירולוגי של האמפתיה, לא רק בקרב פרימטים אלא בקרב יונקים בכלל.

מושא מחקר תכוף של דה ואל הייתה שימפנזת הבונובו והרגלי ההזדווגות שלה, כשסתום ביטחון לסכסוכים. דה ואל התמקד במחקריו באופנים המגוונים שבהם חברות פרימטים נקשרות.

מחקרו המקורי של דה ואל עסק בהתנהגות אגרסיבית ובשליטה חברתית והתמקד בהתנהגות פרימטים לא אנושיים (בעיקר שימפנזים, בונובו, קופי מקוק וקופי קפוצ'ין). ספריו הפופולריים משקפים תובנות שצבר, שאפשרו לו להשליך מהתנהגות הקופים להתנהגות החברה האנושית. עם תלמידיו עבד גם על פילים, אשר החלו להופיע יותר ויותר בכתביו.

המחקר על יכולתם המולדת של פרימטים לאמפתיה הובילה את דה ואל למסקנה שהן בקרב הקופים הגדולים והן בקרב בני האדם קיימים אמפתיה ושיתוף פעולה, במינונים שונים אך בלא הבדל איכותי אלא רק כמותי. את דעתו המחיש הציטוט הבא, מתוך עידן האמפתיה ("The Age of Empathy"):

גישה זו מנוגדת לגישתם של כלכלנים ואנתרופולוגים רבים, שמצהירים על הבדלים בין בני אדם לבין בעלי חיים אחרים. עם זאת, מחקרים עדכניים על נטיות חברתיות של קופי אדם וקופים תומכים בעמדתו של דה ואל. למשל, מחקר של פליקס וארנקן (Warneken), פסיכולוג במכון מקס פלנק לאנתרופולוגיה אבולוציונית בלייפציג, גרמניה.

ב-2011, דה ואל ועמיתיו לעבודה היו הראשונים לדווח כי שימפנזים שניתנת להם בחירה חופשית בין מתן עזרה רק לעצמם לבין מתן עזרה גם לעצמם וגם לזולת, מעדיפים גם לעזור לזולת. דה ואל לא האמין שנטיות אלה מוגבלות לבני אדם ולקופים בלבד, אלא הוא ראה אמפתיה, הגינות ואהדה כתכונות שמאפיינות יונקים באופן כללי. בעשור האחרון לחייו של דה ואל צברה גישה זו תמיכה על ידי מחקרים על מכרסמים ויונקים אחרים, כגון כלבים. באחד ממחקריו נמצא שכאשר ניתנת לשימפנזים האפשרות לשחק את משחק האולטימטום, הם מגיבים באותו אופן כמו ילדים ובני אדם מבוגרים – על ידי העדפת תוצאה שוויונית.

ספרו הבונובו והאתאיסט בוחן התנהגות אנושית דרך עיני הקופים, ובוחן עד כמה אלוהים ודת דרושים למוסר האנושי. המסקנה העיקרית היא כי המוסר הוא חלק מהטבע האנושי. תפקיד הדת משני.

ב-1981 עבר דה ואל לארצות הברית, לוויסקונסין, למרכז הלאומי לחקר יונקים, וב-1991 קיבל משרה באוניברסיטת אמורי, אטלנטה, ג'ורג'יה. עד למותו כיהן כפרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באמורי וכמנהל במרכז המחקר הלאומי לחקר פרימטים בירקס . הוא הפך לאזרח אמריקאי ב-2008. בשנת 2012 זכה בפרס איג נובל על מחקרו שהראה – בין השאר – ששימפנזים מסוגלים לזהות שימפנזים אינדיבידואלים אחרים בהסתמך על תצלום של אחוריהם. מאז 2013 ועד למותו דה ואל היה פרופסור באוניברסיטה של אוטרכט בנוסף לתפקידו באוניברסיטת אמורי.

 ספרים בעברית 
 עד כמה החיות חכמות ? והאם אנחנו חכמים מספיק להבין זאת ?, הוצאת מודן, 2017
 הקוף שבתוכנו, הוצאת כתר, 2009
  טובים מטבעם, הוצאת כנרת, 1998

 קישורים חיצוניים 




 פראנס דה-ואל: התנהגות מוסרית בבעלי חיים באתר TED.



 הערות שוליים 

קטגוריה:ביולוגים הולנדים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אמורי
קטגוריה:פרימטולוגים
קטגוריה:הולנדים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:הולנדים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:פסיכולוגיה אבולוציונית
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1948
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-2024