האישי הוא הפוליטי

האישי הוא פוליטי או הפרטי הוא פוליטי היא טענה פוליטית שהפכה למטבע לשון נפוץ. הטענה מדגישה את ההשפעה של מבנים חברתיים ופוליטיים על הניסיון האישי. מצבים הנחשבים כמצבים אישיים, למשל יחסים בין בני זוג או ההחלטה אם ללדת או להפיל, מושפעים ונקבעים על בסיס נורמות פוליטיות וחברתיות. נושאים שנחשבו כפרטיים ולכן לא מתאימים לדיון בעולם הציבורי, כמו אלימות במשפחה, אמצעי מניעה, אונס וכדומה, הם נושאים שהתנועה הפמיניסטית דורשת שיתקיים בגינם דיון ציבורי והכרעות בתחום הפוליטי.

הטענה "האישי הוא הפוליטי" שוללת את התפיסה הפילוסופית המודרנית של הפרדה בין המרחב הפרטי לציבורי. הבסיס התאורטי להפרדה המודרנית בין פרטי לציבורי הונח על ידי הפילוסוף ג'ון לוק, שטען שקיימים שני סוגים שונים של צרכים אנושיים, המתמלאים באמצעות שני מוסדות שונים ונפרדים: המשפחה והמדינה. הצרכים האינטימיים, הרגשיים והמיניים, וכן מנגנוני עזרה ותמיכה, מתמלאים על ידי מוסד המשפחה; לעומתם, הצורך בסדר חברתי, מניעת קונפליקטים ופתרון בעיות מתמלאים על ידי המדינה.

 המאמר של קרול האניש 
קרול האניש הייתה פעילה בקבוצה "נשים רדיקליות בניו יורק" ודמות בולטת בתנועה הפמיניסטית, שכתבה מאמר על החשיבות הפוליטית של קבוצות להעלאת תודעה פמיניסטית בפברואר 1969 בגיינסוויל, פלורידה.

האניש ביקשה להפריך את הרעיון שנושאים כמו מין, מראה חיצוני, הפלות, טיפול בילדים וחלוקת העבודה בין בני זוג הן רק בעיות אישיות, ללא משמעות או השלכות פוליטיות. היא רצתה להוכיח שאילו אינן בעיות אישיות אלא סוגיות חברתיות שנשים רבות מתמודדות איתן. היא עודדה נשים להתגבר על האשמה עצמית, לדון על הסוגיות הללו עם נשים אחרות, ולהתארגן באופן קולקטיבי נגד השליטה הגברית בחברה. האניש לא השתמשה בביטוי "האישי הוא הפוליטי" במסה, אך כתבה:

המאמר נכתב במקור עבור Southern Conference Educational Fund, אך פורסם לבסוף בספר Notes from the Second Year: Women’s Liberation בשנת 1970, תחת הכותרת "האישי הוא פוליטי". נראה שעורכות הספר, שולמית פיירסטון ואן קוד , נתנו למאמר את כותרתו המפורסמת, אך לדברי קרי ברץ, עורכות הספר ופמיניסטיות אחרות לא לקחו קרדיט על חיבור האימרה. "במקום זאת," כתבה ברץ, "היא מצטטת מיליוני נשים בשיחות פרטיות וציבוריות, כאילו הביטוי נולד מהחוויות הקולקטיביות של המחברות". המאמר פורסם שוב מאוחר יותר בספר Radical Feminism: A Documentary Reader.

עם פרסום המאמר החל השימוש הרחב באמרה באספות של קבוצות פמיניסטיות רדיקליות,  כחלק מהביקורת על מבנה המשפחה הגרעינית וערכי המשפחה. האמרה הפכה למטבע לשון ביקורתית של הפמיניזם הרדיקלי, תוכניות ללימודי נשים ופמיניזם בכלל. בניגוד לפמיניזם הליברלי, המבקש לפלס לנשים מקום במסגרות גבריות (למשל זכות הצבעה), הביטוי "האישי הוא הפוליטי" מבטא את הרעיון שהמסגרות הגבריות הן אלו שעיצבו את אי השוויון בחברה, ולכן אין להסתפק בפמיניזם הליברלי.

האישי הוא הפוליטי בעידן הדיגיטלי

מחקרים עכשוויים מצביעים על כך שהביטוי "האישי הוא הפוליטי” ממשיך לשמש מסגרת פרשנית לניתוח יחסי כוח גם בעידן הדיגיטלי. החוקרות רוגן ובודג’ן מציינות כי רשתות חברתיות ופלטפורמות מקוונות יוצרות תנאים חדשים שבהם חוויות אישיות נחשפות בפני קהלים רחבים, ובכך מקבלות ממד ציבורי מובהק. לטענת רוגן ובודג’ן תהליכים אלו עשויים להיתפס כהמשך של פרקטיקות פמיניסטיות מוקדמות של העלאת תודעה, בכך שחוויות אישיות מוצגות כחלק מדפוסים חברתיים רחבים יותר. עם זאת, הן מדגישות כי פעילות זו מתקיימת בהקשרים תרבותיים ופוליטיים שונים מאלו של הפמיניזם הרדיקלי, וכי המשמעות הפוליטית של שיתוף חוויה אישית אינה מובנת מאליה ותלויה בהקשר שבו היא מופיעה. (Rogan& Budgeon ,2018) 

ביקורת נוספת מצביעה על כך שבשיח פמיניסטי עכשווי, חוויה אישית עשויה לשמש מקור ללגיטימציה פוליטית באופן שאינו שוויוני. לפי פיפס, הסתמכות על חוויה כבסיס מרכזי לטיעון פוליטי עלולה להוביל להעדפה של קולות מסוימים ולצמצום האפשרות לביקורת, ובכך להסיט את הדיון מהתנאים החברתיים והמבניים שבתוכם נוצרות החוויות (Phipps, 2016). 

דיון זה מצביע על כך שהשימוש העכשווי בסיסמה "האישי הוא הפוליטי” כרוך במתחים חדשים, המחייבים בחינה ביקורתית של היחסים בין חוויה אישית, ייצוג ציבורי ופעולה פוליטית, בהמשך למסגרות הפמיניסטיות שהתפתחו בפמיניזם הרדיקלי (דקל, 2011). 

 ביקורת 
פמיניסטיות ליברליות טוענות שהביטוי מסוכן משום שהוא שוחק גבולות פוליטיים ומוריד את חשיבות ההיבט הציבורי של הפוליטיקה. עוד נמתחה ביקורת על ידי חנה ארנדט שטענה כי בתהליך זה של כרסום גבולות פוליטיים, המרחב הציבורי של הפוליטיקה הופך לפסאודו-מרחב של אינטראקציה בו אינדיבידואלים אינם 'פועלים' עוד אלא רק מתנהגים כיצרנים וצרכנים כלכליים. יתרה מכך, על פי מספר מבקרים, פרשנות הביטוי, לפיה מדובר בנשים המדוכאות בבית, מתמקדת מאוד בנשים לבנות ממעמד הביניים, ואינה כוללת נשים עובדות, זוגות לסביות, נשים שאינן יכולות להרשות לעצמן טיפול בילדים וחוויות של תרבויות אחרות. כך, לדוגמה, הנרטיב "אישי הוא פוליטי" הוכח כפחות משמעותי בתרבות האפריקאית, בה נשים שחורות פחות נוטות לראות את הבית כמקור לדיכוי, מכיוון שהוא מהווה מקור כוח נגד גזענות.

 הערות שוליים 

קטגוריה:מונחים ומושגים בפמיניזם
קטגוריה:יצירות משנת 1970