המנון פרו

ההמנון הלאומי של פרו אומץ בספטמבר 1821, כחודשיים לאחר ההכרזה על עצמאות המדינה. לחן ההמנון נכתב על ידי חוסה ברנארדו אלסדו, ומילותיו נכתבו על ידי המשורר חוסה דה לה טורה אוגרטה.

 היסטוריה 
לאחר שפרו הכריזה על עצמאותה, הגנרל חוסה דה סן מרטין ארגן תחרות ציבורית לבחירת המארש הלאומי. ב-7 באוגוסט 1821 פורסם בעיתון הממשלתי כי כל מי שמעוניין לשלוח יצירה יוכל לעשות זאת עד 18 בספטמבר, והוועדה תבחר את המארש הלאומי. מתוך שבע יצירות שנשלחו, נבחר המארש "Somos Libres, Seámoslo Siempre" מאת חוסה ברנרדו אלסדו. הגנרל סן מרטין קבע כי זהו המנון הלאום, ויצירה זו בוצעה לראשונה בפומבי ב-23 בספטמבר 1821 בתיאטרון לימה. ההמנון הושר על ידי הגברת רוזה מרינו, לפי מילותיו של המשורר חוסה דה לה טורה אוגרטה, ואלסדו ניצח על התזמורת.

לאורך השנים נעשו ניסיונות לשנות את המילים והלחן של ההמנון, אך כולם כשלו עקב התנגדות ציבורית. בשנת 1913, בעקבות לחץ ציבורי, הקונגרס הפרואני הכריז על מילות ההמנון כבלתי ניתנות לשינוי. למרות זאת, בשנים שלאחר מכן נעשו ניסיונות לשנות את המילים והלחן, אך כולם כשלו וההמנון המקורי נשמר.

ב-2005 קבע בית הדין החוקתי כי לא ניתן לשנות את המילים והלחן של ההמנון, ושהבית החמישי נשמט מהיצירה, וכעת הוחזר להמנון כבית השישי, כך שבסך הכל יהיו שבעה בתים. ב-2009 החליטה הממשלה הפרואנית לשנות את הבית השישי להיות הבית הראשון הרשמי, והשינוי נכנס לתוקף בשנת 2010.

נהוג כי אזרחים שרים את ההמנון עם יד ימין על לבם, בעוד שחיילים, שוטרים וכבאים מחויבים להצדיע בעת השמעתו. בטקסים והופעות נשמעת הכריזה הבאה בסוף שירת ההמנון: המנהיג מכריז "ויוה פרו!" (תחי פרו!), והקהל עונה "ויוה!".

קישורים חיצוניים

פרו
קטגוריה:פרו: סמלים לאומיים