אלימות כלפי יולדות

אלימות כלפי יולדות (מכונה גם אלימות מיילדותית או אלימות מיילדתית; באנגלית: Obstetric violence או Abuse during childbirth) מוגדרת ככל אינטראקציה או תנאי שנתפס כמשפיל, מבזה או פוגע אישית על ידי מיילדות או מבני על ידי ספקי שירותי הבריאות. נזק שנגרם במהלך או בקשר להריון, הפלות, לידה והתקופה שלאחר הלידה. וכולל גרימת נזק גופני או נפשי לאם או לילוד. נשים מקבוצות מוחלשות סובלות באופן לא פרופורציונלי מהתופעה, וההיסטוריה מציגה דפוסים של ניצול והתעללות שהתקבעו בחלק מהמערכות הרפואיות. כינוי זה כולל ביצוע פעולות רפואיות ללא הסכמת היולדת או מודעות שלה לביצוען,יחס לא מכבד ליולדת, כגון התעללות פיזית, השפלה, אלימות מילולית, הפרת סודיות, סירוב לתת תרופות נגד כאבים, פגיעה באוטונומיה שלה ובפרטיותה, סירוב לטפל ביולדת והזנחת יולדת באופן המסכן חיים. בעבר הכינוי התייחס בעיקר להליכים רפואיים כפויים כמו עיקור כפוי של נשים ילידות או בעלי מעמד נמוך בהתאם לתורת האיגניקה, ואפלית יולדות עקב גזענות פטריאכיה וקולוניאליזם.

מקור המושג
המושג "אלימות מיילדותית" מוזכר לראשונה בחוק האורגני בדבר זכותן של נשים לחיים חופשיים מאלימות (בספרדית: Ley Orgánica sobre el Derecho de las mujeres a una vida libre de violencia) שנחקק בוונצואלה בשנת 2006. החוק מפרט 19 סוגים של אלימות נגד נשים. אלימות מיילדותית מוגדרת בסעיף 13 של החוק כ"ניכוס הגוף ותהליכי הרבייה של נשים על ידי אנשי הבריאות, המתבטא בדה-הומניזציה, בניצול לרעה של רפואה ובפתולוגיזציה של תהליכים טבעיים, ומביא לאובדן האוטונומיה והיכולת של נשים להחליט באופן חופשי על גופן ומיניותן, תוך השפעה שלילית על איכות חייהן."

מאפייני התופעה
קיימים 7 קטגוריות מרכזיות של טיפול פוגעני או חסר כבוד על ידי מיילדות:
 התעללות פיזית: שימוש בכוח, אלימות פיזית ישירה או טיפול גס ופוגעני. לרבות לחיצות חזקות על אזור הבטן לזירוז לידה.
 טיפול ללא הסכמה: ביצוע פרוצדורות רפואיות ללא קבלת הסכמה מדעת מהיולדת.
 טיפול לא-סודי: חשיפת תמונות, מידע אישי ופרטי של היולדת באופן שאינו מכבד את פרטיותה.
 טיפול לא-מכובד: יחס מזלזל, משפיל או מבזה, הכולל שימוש בשפה גסה או שוביניסטית.
 קיום יחסי אפליה: יחס מפלה על רקע גזע, מעמד סוציו-אקונומי, גיל, מצב משפחתי או נשאות HIV.
 נטישת הטיפול: היעדר מענה או סיוע מצד הצוות הרפואי בזמן אמת, השארת היולדת לבדה ללא השגחה מספקת. לעיתים כבמטרה להארכת זמן הלידה והשארת התינוק בצוואר הרחם בזמן סף המסכן את שלומו המוחי לפי עקומת פרידמן.
 עיכוב או ריתוק במתקן רפואי: מניעה מכוונת משחרור היולדת מבית החולים או המרפאה בשל חוב כספי או סיבה אחרת שאינה רפואית.

פעולות רפואיות נוספות שיש המכנים אותן "אלימות מיילדותית"
ברוב המדינות המפותחות והמתפתחות, לידה מתרחשת בסביבה רפואית תחת מספר רב של התערבויות כירורגיות (מדיקליזציה של הלידה). לידה רפואית והתערבויות כגון ניתוח קיסרי, לידה מכשירנית (בעזרת ואקום או מלקחיים), חיתוך חיץ הנקבים -אפיזיוטומיה והשראת לידה, (הורמונאלית או על ידי פקיעת קרומי שק העובר - Amniotomy) שבדרך כלל אמורות להיות מוגבלות למקרים שבהם יש סיכונים בריאותיים לאם ולעובר, ומתרחשים באופן שגרתי במהלך לידות מספר ארגונים בינלאומיים כמו: ארגון הבריאות העולמי WHO, פרלמנט האיחוד האירופי או האו"ם רואים בכך פעולה אלימה נגד נשים וילדיהן.

המונח אלימות מיילדותית מתייחס גם לשימוש לא מוצדק במניפולציות ומכשור שהוכרו כמסוכנים לבריאותם של האם והילוד, או שהיתרונות והסיכונים שבצדם לא נבדקו מספיק(למשל שימוש במלקחיים, מניפולציית קריסטלר, חילוץ בוואקום). ארגון הבריאות העולמי הזהיר כי "הקפיצה במספר הניתוחים המיותרים מסכנת את בריאות האישה", כי ניתוחים קיסריים הגיעו "לממדים של מגפה" במדינות רבות (46% בסין, 32.9% בארצות הברית, 25% ומעלה בהרבה מדינות מזרח הרחוק, אירופה ודרום אמריקה), וכי תמריצים כספיים לרופאים ולבתי חולים עשויים להשפיע.

על פי ארגון הבריאות העולמי אפיזיוטומיה "נושאת סיכון גבוה יותר לזיהום, ויכולה להוביל לאובדן דם רב יותר מאשר במקרה של קרעים (טבעיים)", וכי "הגבלת השימוש באפיזיוטומיה למקרים של אינדיקציות קפדניות יש מספר יתרונות: פחות טראומה של רצפת האגן האחורית, צורך מופחת בתפירה ופחות סיבוכים". שירות הבריאות הלאומי הבריטי ציין כי אפיזיוטומיה גורמת לכאב ואי נוחות עבור נשים במשך חודשים רבים אחרי הלידה והקונגרס האמריקאי למיילדות ולרפואת נשים המליץ להגביל את השימוש בהם.

מחקרים מסוימים מתייחסים למיילדות ולרופאי נשים בצפון אמריקה, בעיקר בשנים 1950–1980, שביצעו מה שכונה "תפר הבעל": תפר מיותר בתוך הנרתיק של האישה לאחר אפיזיוטומיה או קרעים טבעיים, כביכול כדי להגדיל את ההנאה המינית העתידית של הבעל, ולעיתים קרובות תפר זה גרם לכאב ולאי נוחות לטווח ארוך אצל האישה. אין כל הוכחה כי פעולה זו הייתה נפוצה בצפון אמריקה אך פעולה זו מופיעה לעיתים קרובות במחקרים על אפיזיוטומיה, גם במדינות אמריקה אחרות כגון ברזיל.

חוקרים שונים ניתחו את הקשר בין דחק פוסט טראומטי לאחר הלידה לבין אלימות מיילדותית. נטען כי טראומות אלו נגרמו בעקבות "גורמים כמו אובדן שליטה, אובדן כבוד, יחס עוין או קשוח של האנשים הסובבים, תחושה שלא שומעים את האישה או חוסר הסכמה מודעת להליך רפואי".

שכיחות והשלכות התופעה
מחקרים של ארגון הבריאות העולמי מראים שאלימות מיילדותית היא תופעה נפוצה וגלובלית. מחקר שנערך בשנת 2020 בגאנה, גינאה, מיאנמר וניגריה מצא כי למעלה מ-40% מהנשים שנדגמו חוו יחס פוגעני במהלך הלידה. קבוצות פגיעות במיוחד כוללות נערות, נשים מהגרות, נשים במעמד סוציו-אקונומי נמוך, נשים נשאיות HIV ונשים מקבוצות אתניות אחרות מהמיילדת.

השלכות תופעת האלימות המיילדותית עלולות להיות חמורות עבור האם והתינוק כאחד. יחס פוגעני מצד צוות רפואי עלול ליצור חוסר אמון כללי במערכת הבריאות, מה שעלול לגרום לנשים להימנע מקבלת טיפול רפואי בעתיד ובתוך כך טיפול טרום-לידתי, מעקב הריון מלא וסיוע רפואי בלידות הבאות. חוסר אמון זה פוגע בבריאות הציבור ועלול להוביל לתוצאות לידה קשות יותר.

רקע

במאה ה-18 חלו התפתחויות בתחום המיילדות, ובפרט הבנת הפיזיולוגיה של ההיריון והלידה. בסוף המאה ה-18 השיגו רופאים הבנה במבנה הרחם ובשינויים שהוא עובר במהלך הלידה. בעקבות כך נוסדו בתי יולדות שחיזקו את אחיזתם של רופאים בתחום זה, שקודם לכן התאפיין בלידת בית בסיוע מיילדת. בשלהי המאה ה-19 החלה להתפתח התפיסה המודרנית של מיילדות, ונוכחות של רופא בלידה הפכה למקובלת. ברבות ממדינות אירופה הונהג רישוי של העיסוק במיילדות. התפתחות ההרדמה סללה את הדרך לשימוש בניתוח קיסרי. מעורבות רפואית בתהליך הלידה הביאה לירידה דרמטית בשיעור תמותת תינוקות ויולדות בלידה או תוך זמן קצר אחריה.

הקשר ההיסטורי בארצות הברית
ההיסטוריה של אלימות מיילדותית בארצות הברית התחילה עוד בתקופת העבדות בארצות הברית, עת בה נשים משועבדות שחורות שימשו לרופאים לבנים מושא לניסויים. ניסויים אלו סייעו לקדם את תחומי המיילדות והגינקולוגיה בארצות הברית. דפוסים אלו נמשכו בצורות אחרות גם לאחר תום העבדות, במיוחד בתנועת האיגניקה של המאה ה-20. "אפנדקטומיות של מיסיסיפי" הוא כינוי שנתבע על ידי פאני לו היימר, ומתאר סטריליזציה כפויה של נשים שחורות עניות. נשים אלו עברו היסטרוסקופיה או קשירת חצוצרות ללא הסכמה מדעת וללא סיבה רפואית, במסגרת מה שהוגדר "התנסות" התמחות רופאים.

מחקרים עכשוויים מראים כי האפליה ההיסטורית נמשכת גם כיום. נשים שחורות, כולל סלבריטאיות כמו סרינה ויליאמס, מתארות חוויות של זלזול והתעלמות צוותים רפואיים כאשר הן מדווחות על תסמינים המעידים על סיבוכים בלידה גם בזיהוי מצבים שנלמדו בקורס הכנה ללידה. הנתונים מצביעים על פערים דרמטיים בשיעורי תמותת אמהות ותינוקות מאוכלוסיות מופלות: כששיעור תמותת נשים שחורות בארצות הברית מסיבוכי הריון ולידה גבוהה בשיעור פי 3 עד 4 מנשים לבנות. כשנמצא כי היה ניתן למנוע כ-60% ממקרי המוות הללו באמצעות טיפול הולם ומכבד. מחקר בקליפורניה מצא כי גם בקרב משפחות שחורות עשירות, נשים ותינוקות שחורים היו בסיכון כפול לתמותה בהשוואה למשפחות לבנות. שיעורי התמותה בקרב נשים שחורות עשירות היו גבוהים בדיוק כמו בקרב נשים לבנות עם הכנסה נמוכה. נתונים אלו מוכיחים כי אלימות מיילדותית אינה רק בעיה כלכלית, אלא נובעת גם מהטיה גזעית מובנית במערכת הרפואית. נשים מקבוצות מודרות אחרות, כמו נשים ילידות באמריקה, סבלו גם הן משיעורים גבוהים של סטריליזציה כפויה בשנות ה-70.

יחס בעולם לאלימות מיילדותית

 באמריקה הלטינית 
עם העלייה בלידות רפואיות וניתוחיות, החלו ארגונים רבים להציע לידה טבעית ולא רפואית.. חוק פדרלי שנחקק במקסיקו בשנת 2006 מחייב את הממשלה להכיר בשיטות רפואה מסורתיות. לדברי ד"ר גרסיה-רמירז, סגן מנהל בית ספר להכשרת מיילדות במקסיקו, חוק שהועבר במדינת וראקרוס שבמקסיקו מיועד לאפשר לנשים חיים ללא "אלימות מיילדותית" כגון ניתוחים קיסריים ללא צורך.

קבוצת המידע על רבייה מתוכננת (GIRE) במקסיקו פרסמה דו"ח שבו צוין כי "נורמליזציה של אלימות מיילדותית", כמו גם התעללות פיזית ונפשית על ידי הצוות המטפל, נפוצות במהלך הלידה. עוד צוין שעיקור כפוי היא צורה של אלימות קיצונית נגד נשים, וכי היא עלולה להשפיע באופן לא פרופורציונלי על נשים ילידות אמריקה.

 בישראל 
בישראל פועלת עמותת "נשים קוראות ללדת" למען חופש בחירה בלידה ולמען קידום והגנה על זכויות נשים סביב הריון ולידה. העמותה לקחה על עצמה לטפל באלימות מיילדותית. כדי לפעול על מנת שאף אשה לא תחווה יותר יחס משפיל בזמן הלידה, ולשם כך הקימה קו חם בשנת 2014 במטרה לתת מענה לנשים שנפגעו או שזכויותיהן הופרו בלידה. את פעילותה בתחום זה מבססת העמותה על חוק זכויות החולה.. סקר שערכה העמותה פורסם ב-2023 והראה שמתוך 675 פניות בשנים 2014-7, 70.3% היו פגיעות מילוליות, 63.7% היו התנהגות השוללת את הזכות להסכמה מדעת, 16.3% פגיעה בפרטיות ו-9.5% מניעת מלווה ורק 2.1% פגיעות בגוף. 63.4% מהתלונות היו על אירועים בחדר הלידה במהלך הלידה. מתוך הפגיעות המילוליות, 16.7% היו זלזול בבקשות/בחירות היולדת, 18.6% הפעלת לחץ על היולדת לביצוע פעולה ו-13.8% שימוש באיום כדי להביא לציות היולדת. מעל ממחצית היולדות (50.7%) דיווחו על פעולות שבוצעו ללא הליך תקין של הסכמה מדעת, מתוכם חיתוך חיץ היה 14.1% ותפירה ללא אלחוש 6.1%. התחושות של היולדות היו השפלה ועלבון (49%), חוסר אונים (42.2%), פחד וחרדה (27.1%), כרבע (24.2%) מהיולדות הגיעו לבכי בזמן הלידה. ההשלכות לטווח ארוך כללו תחושת דיכאון ופוסט טראומה, קשיים בתפקוד מיני, קשיים בהיקשרות עם התינוק, כולל קושי בהנקה וחשש להיכנס שוב להיריון וללדת. התגובות הרשמיות של המערכת נעו בין הכחשה, ואי לקיחת אחריות, להבעת סימפתיה לרגשות היולדת והצעה לשיפורים עתידיים, כולל טענות שהצוות זכר אחרת את האירוע ועד סירוב להגיב.

מחקר שנעשה בקרב יולדות יהודיות וערביות (מוסלמיות ונוצריות) בישראל הראה שהאלימות המיילדותית היא לא רק בלידה אלא גם במעקב היריון, בטיפולי פוריות ובהפסקות היריון. התלונות העיקריות בלידה הן: חוסר התחשבות ברצון היולדת, התעלמות מבקשת מידע רפואי, התייחסות אליה כשקופה (אין קשר עין עם הרופאים), ביצוע בדיקות ללא ידיעה ו/או הסכמה של היולדת, ואלימות מילולית המתבטאת בחוסר כבוד, זלזול, לגלוג, צעקות והטחת עלבונות- כולל הבעת חוסר לגיטימציה לכאב.

לקריאה נוספת
* Shabot, Sara Cohen. "Making Loud Bodies “Feminine”: A Feminist-Phenomenological Analysis of Obstetric Violence." Human Studies 39.2 (2016): 231-247.

קישורים חיצוניים










  דנה הילמן, שתקי ותלדי (אלימות מיילדותית): הקיסרי של רומי, בפודקאסט "עבר פלילי", 10 במאי 2021



מאמרי דעות בעניין הדרך הנכונה לניהול הלידה בישראל:




הערות שוליים

קטגוריה:מיילדות
קטגוריה:אלימות נגד נשים
קטגוריה:בריאות האישה
קטגוריה:התעללות
קטגוריה:בריאות האם