אנשי אמונה אבדו

שמאל|ממוזער|450px|אנשי אמונה אבדו מתוך מחזור נירנברג, המאה ה-14
שמאל|ממוזער|250px|אנשי אמונה אבדו מתוך מחזור מהמאה ה-14
אַנְשֵׁי אֱמוּנָה אָבָדוּ (בחלק מהנוסחאות: אנשי אמנה אבדו) הוא פיוט סליחות שנאמר בקהילות רבות, בדרך כלל, בנעימת תחנון ושברון לב. הפיוט חובר על ידי מחבר לא ידוע. הפיוט התחבר כנראה במאות הראשונות שלאחר חורבן הבית, והוא דומה בסגנונו לפיוטי סליחות פשוטים נוספים שנראה שאף הם קדומים, כמו תמהנו מרעות ואל תעש עמנו כלה.

ידועות סליחות רבות המעבדות סליחה קדומה זו ומבוססות עליה, לדוגמה, בסידור רס"ג מופיעות בנוסף לסליחה זו הסליחות המחורזות "אבדו אנשי אמנה" ו"אנשי אמונה נעלמו מדורות".

מבנה הפיוט
כל משפט מורכב משתי צלעיות של שלש מילים האחת, כאשר בין הצלעיות תקבולת משלימה. האותיות הראשונות בכל צלע בפיוט יוצרות אקרוסטיכון אלפביתי.

כדרכם של הפיוטים הקדומים, הפיוט אינו מחורז, אך ניכרות בו לעיתים חריזות מקומיות המקשטות את השיר.

הפיוט מבטא את תחושת היתמות של העדה, המבקשת להתנחם באנשי אמונה, צדיקי הדור, שזכותם תגן עליה. שמורות בזכרונה דמויות כאלה מן העבר, אך בהווה, הן אינן בנמצא. הקהילה המתפללת פונה אל ה' מתוך תחושה של בושה, נטישה, חולשה גדולה ואשמה על כך שבעוונותיה נעלמו מתוכה אנשי הרוח והאמונה.

מועדי אמירתו
בנוסח הספרדים פיוט זה הוא אחת הסליחות הקבועות, הנאמרות בכל פעם שאומרים בו סליחות. הוא נאמר הן בסליחות של חודש אלול ועשרת ימי תשובה, הן בסליחות של יום הכיפורים, הן בסליחות לתעניות ציבור, והן בסדר הסליחות הנאמר במסגרת התחנון בימי שני וחמישי. בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה נהוג לחתום את הפיוט במילה 'סְלִיחָתֵנוּ' (שכן הם ימי הסליחה), ובשאר הימים חותמים במילה 'צָרוֹתֵינוּ'.

בנוסח אשכנז המזרחי הפיוט נאמר בסליחות של יום חמישי בתעניות בה"ב, ובמנהג "אשכנז הכללי" (וקהילות אחרות השייכות למנהג אשכנז המערבי), הוא נאמר ביום הראשון של סליחות לפני ראש השנה.

לקריאה נוספת
 אריאל זינדר, קומי רוני: קריאות בפיוטי סליחה ותחנונים מאת משוררי בבל וספרד המוסלמית בימי הביניים, ירושלים תשפ"ד, עמ' 65–75

קישורים חיצוניים


אהרן מירסקי, לפיוטים מקבילים, תרביץ כא א, תשרי תש"י, באתר JSTOR

הערות שוליים

קטגוריה:סליחות
קטגוריה:יצירות שמחברן אינו ידוע
קטגוריה:יצירות עם אקרוסטיכון