החברה המאוחדת לפרסומים והדפסה

החברה המאוחדת לפרסומים והדפסה בע"מ הייתה חברה בשליטת מפא"י, שהוציאה לאור בישראל עיתונים במגוון שפות.
היסטוריה
בשנים שלאחר הקמת המדינה פעלו עשרות עיתונים יומיים ושבועונים בשפות זרות, מפא"י ומפלגות אחרות נתנו חסות או היו בעלי כמה מהם. קהל המטרה של העיתונים היו עולים חדשים שעדיין לא למדו עברית, ועם גלי העלייה ההמונית הוקמו עוד ועוד עיתונים, כך שב-1951 כבר פעלו 76 עיתונים ב-12 שפות, שונות, בהם חמישה בהונגרית, חמישה בפולנית ושישה בגרמנית. אך רובם נסגרו תוך זמן קצר, עקב התחרות הקשה. לקראת הבחירות לכנסת הרביעית ב-1959 החלה מפא"י לנסות להשיג עמדה דומיננטית בשוק "העיתונות הלועזית", בשלב זה פעל לרוב עיתון מוביל אחד בכל שפה, ומפא"י ניסתה לרכוש אותו או להקים עיתון מתחרה. לצורך כך הוקמה חברת אם משותפת לכל העיתונים בשם "פרסומים בע"מ". כך לדוגמה החזיקה ב"לה־אינפורמסיון", העיתון היחיד שהופיע בצרפתית בישראל, לאחר שרכשה את המתחרה שלו "ל'אקו ד'ישראל" וסגרה אותו; והקימה את היומון בפולנית, "נוביני אי־קוריר", לאחר שמוזג משני עיתונים מתחרין "נוביני" ו"קורייר". בשנת 1961 השיגה כמעט מונופול בתחום, אך ב-1962 דווח כי העיתונים ובית הדפוס שלהם ("החברה המאוחדת להדפסה", שקיבלה את הכינוי "דפוס מפא"י") פועלים בהפסד.

בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 החליטה המפלגה להפעיל את העיתונים על בסיס כלכלי, ולאחד את כל פעילותם יחד עם בית הדפוס תחת חברה אחת - "החברה המאוחדת לפרסומים והדפסה בע"מ". כמנכ"ל החברה מונה שבתאי הימלפרב, פעיל המפלגה שהחל את דרכו כפועל דפוס והיה מנהל "הדור", עיתון יומי שהוציאה מפא"י לאור בשנים 1948–1955. וניהל החל מ-1956 את בית הדפוס של המפלגה ברחוב הרכבת 52 בתל אביב. בו הודפסו גם עיתונים נוספים בהם: הפועל הצעיר, העיתון הכלכלי "שער" וביטאון פא"י, "שערים". לאחר הארגון מחדש הייתה החברה רווחית.

באפריל 1973 רכשה החברה את הדפוס וההוצאה לאור של הוצאת א. לוין אפשטיין. עסקי ההוצאה לאור נמכרו תוך מספר חודשים לעודד מודן והדפוס המשיך להתנהל תחת החברה עד שנמכר ל"מעריב" ב-1979. באותה שנה הצטרפה החברה כבעלת מניות בסוכנות הידיעות "עתי"ם". בשנות ה-70 היה שיתוף פעולה בין החברה לבין "לוח מעריב", ומודעות הלוח פורסמו במקביל בעיתוני החברה; והחברה המשיכה להיות רווחית באותן השנים.

בשנות ה-80 כללה רשת העיתונים של החברה עשרה שבועונים ועיתונים יומיים, בשפות רומנית, רוסית, גרמנית ויידיש. שבתאי הימלפרב שימש בו־זמנית מנכ״ל, יו״ר ההנהלה שלהם ועורכם הראשי; וניהל אותם בצורה ריכוזית וחסכנית. עם זאת נאלץ לבצע צמצומים, שחלק מהעיתונים היומיים הפכו לשבועונים. ואף נקלע לסכסוך עבודה עם אגודת העיתונאים בתל אביב על תנאי העסקת העיתונאים בחברה. הימלפרב גם שימש במשך השנים במספר תפקידים נוספים, כולל: חבר ועדת העורכים ויושב ראש שלה מספר פעמים, יושב ראש סוכנות "עתי"ם", יו״ר איגוד העיתונים היומיים בישראל וסגן נשיא הארגון הבין-לאומי של העיתונים היומיים.

בעקבות חקיקת חוק המפלגות ב-1992, שאסר על מפלגות לעסוק במישרין או בעקיפין בפעילות כלכלית-עסקית, נאלצה מפלגת העבודה הישראלית (שירשה את נכסי מפא"י), למכור את החברה. בשנת 1994 נמכר העיתון "נאשה סטראנה" ברוסית לאיש העסקים אלי עזור ושאר עיתוני החברה שעוד פעלו, נמכרו לאיש העסקים ג'ורג' אדרי. אחר כך הם נסגרו בהדרגה עקב הפסדים וירידה במספר הקוראים. העיתון האחרון שנסגר היה "אוי קלט" ב-2015.

בשנת 2006 מכרה מפלגת העבודה את המבנה של "דפוס מפא"י" ברחוב הרכבת 52 בתל אביב, ששימש גם כמטה החברה. לאחר שעמד נטוש במשך מספר שנים. הבניין שהיה צמוד ל"דפוס מפא"י" גם שימש כבית דפוס, בשם "גרפוליט", שהיה שייך למשפחת מוזס בעלי "ידיעות אחרונות". הבניין שימש גם למערכת המגזין "לאשה". המבנה הוסב לבית מלון.
עיתוני החברה
עיתונות לועזית
 ויאצה נואסטרה (Viaţa Noastră) ברומנית
 " ל'אינפורמסיון ד'יזראל" - עיתון בצרפתית שהוקם ב-1957 ונמכר בשנת 1971 ליעקב רבין. ב-1977 נמכר למו״ל דניאל אמריליו, שהוציא לאור גם עיתון בבולגרית. ב-1984 הפך לשבועון ולאחר כמה שנים נסגר
 השבועון "פקלע" ברומנית
 "לעצטע נייעס" - עיתון ביידיש שהוקם ב-1949, נרכש על ידי החברה ב-1960 מידי בעליו ועורכו מרדכי צאנין (עם כי הוא המשיך לשמש כעורך עד 1977), ונסגר ב-2006.
 "נוביני קורייר" - עיתון בפולנית שהוקם ב-1958 כאיחוד של שתי עיתונים של מפא"י ושל המפלגה הפרוגרסיבית. נסגר ב-1994.
 "אוי קלט" שיצא בהונגרית - נרכש על ידי החברה ב-1969
 "נאשה סטראנה" ברוסית
 ״חדשות ישראל״ - עיתון בגרמנית שיצא לאור החל מ-1 בינואר 1974 לאחר סגירת העיתון היומי ״ידיעות חדשות״ בגרמנית, שפעל בין השנים 1935 ועד 31 בדצמבר 1973.
עיתונאות כלכלית
בשנת 1972 רכשה החברה את העיתון הכלכלי "שער" ואחר כך גם את העיתון הכלכלי "יום יום".
"שער" הוקם בשנת 1964 על ידי הפרסומאי אליעזר ז'ורבין, אחיו יוסף אמיר ושותפים נוספים והיה העיתון הכלכלי היומי הראשון שיצא בישראל והראשון שפרסם מדי יום את שערי כל המניות הנסחרות בבורסת תל אביב. יוסף אמיר היה קודם סגן החשב הכללי ומקורב לשר האוצר פנחס ספיר. מספר אנשי ציבור ועיתונאים כתבו עבור העיתון, בהם: נתן ילין מור שהיה עורך לתקופה קצרה, יוסי שריד, חנניה גיבשטיין ויגאל לביב.

"יום יום" הוקם ב-1960 על ידי פטר מרסטן, תחילה כקובץ דפים שכללו אוסף ידיעות כלכליות מהעיתונים ותמצית של שערי הבורסה, שהועתקו בסטנסיל והופצו על ידי שליח ללקוחות דוגמת בנקים וחברות ביטוח. החל מ-1964 הודפס כעיתון יומי, אך פעל כעיתון של איש אחד שמרסטן משמש כתב ועורך. מדי פעם אף הסתבך בתביעות דיבה. לאחר שמרסטן ביקש למכור אותו הסכים מנכ"ל "החברה המאוחדת" הימלפרב לרכוש את "יום יום", מאחר שכבר הודפס על ידה ומאחר שפעל ברווח עם בסיס מינויים קבוע, והוא המשיך את הדפסתו במקביל ל"שער". עם זאת ב-1978 פיטר הימלפרב את גדעון ספירו, לאחר תשעה ימים בתפקיד עורך העיתון, מאחר שפרסם ידיעה על גרעון בבנק הפועלים ועל קשרים מסחריים בין ישראל וממשלת האפרטהייד של דרום אפריקה

הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: עיתונים
קטגוריה:עיתונות מפלגתית בישראל