שיטור יתר

שיטור יתר הוא מונח המתאר נוכחות ופעילות משטרתית לא פרופורציונלית, בהיקף או בחומרה, באזור גאוגרפי נתון. שיטור יתר מוביל למעצרים כנגד עבירות של בני אוכלוסייה מסוימת, לרוב בני מיעוט אתני. שיטור יתר פוגע במרקם קהילתי של קבוצות אתניות ושכונות עוני.

שיטור יתר בא לידי ביטוי בסיורים מוגברים בשכונות עוני או של בשכונות בהן יש מתגוררות קבוצות אתניות, עיכובים וחיפושים אקראיים, בדיקות מחמירות יותר במעברי גבול ונמלי תעופה, פעילויות עוקץ ושיעור גבוה של מעצרים בקרב אוכלוסייה הנתונה לשיטור יתר, על עבירות שוליות. שיטור יתר יכול להיות תוצאה של מדיניות, גזענות משטרתית, תפיסות שליליות של המשטרה כלפי אוכלוסיות מסוימות או מחסומי שפה ותרבות בין המשטרה לקבוצות שהם משרתים.

במקרים רבים, העבירות עליהן מועמדים בני האוכלוסייה הנתונה לשיטור יתר לדין, הן תוצאה של החיכוך עם המשטרה (למשל, הפרעה לשוטר במילוי תפקידו), והעבירות כלל לא היו קורו אילו המשטרה הייתה נמנעת משיטור יתר.

שיטור יתר משמש כהסבר לרמות הרשעה גבוהות יותר בקרב אוכלוסיות מיעוט. עם זאת, במקרים מסוימים חוקרים שוללים את האפשרות שרמות ההרשעה הגבוהות יותר נובעות רק משיטור יתר, וטוענים שיש שיעורי פשיעה גבוהים יותר בקרב אוכלוסיית המיעוט.

 שיטור יתר ותת שיטור 
במדינות רבות פעילות המשטרה משקפת את המטען התרבותי של קבוצת הרוב ועל כן לא פעם מתגבשות תחושות של ריחוק וזרות בין המשטרה לקבוצות אתניות ואחרות. הרקע ההיסטורי תרבותי מגביר את הסטריאוטיפים ההדדיים, ומחריף את הפוטנציאל לחיכוך.

קבוצות מיעוטים יכולות לסבול הן משיטור יתר והן מתת שיטור. שיטור יתר הוא גישה אגרסיבית לאכיפת החוק על מיעוטים. תת-שיטור הוא מצב בו המשטרה אינה אוכפת את החוק בשכונות מיעוטים. שיטור יתר ותת שיטור אינם סותרים זה את זה. מיעוטים, במיוחד "מיעוטים גלויים", עשויים לסבול משילוב של שניהם, ומשפיעים על האמון שלהם במשטרה, וכתוצאה מכך, על הלגיטימיות והיעילות של פעילות המשטרה. שני המצבים מייצרים חוסר אמון בין הקהילות לבין המשטרה.

ישראל
בישראל, מועלות טענות על כך שמשטרת ישראל מפעילה שיטור יתר כנגד קבוצות שונות כגון ישראלים יוצאי אתיופיה וערבים.

בשנת 2015 אמר מפכ"ל המשטרה, יוחנן דנינו, כי יש בסיס לטענות אלו. ביוני 2016 אמר מפכ"ל המשטרה, רוני אלשיך, כי המשטרה בודקת האם הופעל שיטור יתר כלפי יוצאי אתיופיה.

בשנת 2019 במהלך פרשיית סלומון טקה, עלתה טענה של שיטור יתר כלפי אתיופים.

ערבים אזרחי ישראל סובלים הן משיטור יתר והן מתת שיטור. בהפגנות ערבים מדווחים על התנהגות ברוטלית של המשטרה במקביל כמעט ואין טיפול בפשיעה מאורגנות ובאלימות נגד נשים ביישובים הערבים.

טענות לשיטור יתר עלו גם בתקופת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות, שבמהלכן נעצרו מפגינים שבהם גם קטינים.

 הרקע לתופעה כלפי קהילת יוצאי אתיופיה 
בישראל, קהילת יוצאי אתיופיה מתמודדת עם תופעה של שיטור יתר, המתבטאת בשיעורי אכיפה ומעצרים גבוהים משמעותית מחלקם באוכלוסייה. למרות מאמצי המשטרה לשיפור היחסים, תחושת האפליה וחוסר האמון נפוצה בקרב בני הקהילה. נתונים אלו מצביעים על פער משמעותי בין ההצהרות של הגורמים הפועלים ובין השטח. פער זה דורש בחינה מעמיקה של שורשי הבעיה והשלכותיה. הנתונים מעידים על כך שקיים שיטור יתר ונתוני האכיפה גדולים פי כמה מכלל האוכלוסייה.

ממשלת ישראל מתמודדת עם תופעת שיטור היתר כלפי יוצאי אתיופיה באמצעות מספר אפיקים משולבים. בשנת 2015, בעקבות גל מחאה, המשטרה גיבשה תוכנית לחיזוק האמון, שכללה הכשרות תרבותיות לשוטרים וגיוס יוצאי אתיופיה למשטרה. ב-2016 הוקם צוות בין-משרדי להתמודדות עם גזענות, ודוח מבקר המדינה (2021) בחן את יישום התוכניות, תוך הדגשת הפערים בין מדיניות לביצוע. בשנת 2025 אושר חוק למחיקת רישומים פליליים בניסיון לתקן עוולות היסטוריות, וזאת על מנת להבטיח קיום שיווין בפני החוק כפי שמחייב עקרון שלטון החוק .

 מקרים בולטים של שיטור יתר כלפי יוצאי אתיופיה בישראל 

 מעצר אלים והתאבדות יוסף סלמסה (2016): יוסף סלמסה, צעיר יוצא אתיופיה, נעצר בחשד לשוד במהלך מעצר אלים שתועד במצלמות אבטחה. לאחר שחרורו, הוא התאבד, ובני קהילתו טענו כי המעצר הטראומטי תרם למעשה. המקרה עורר סערה ציבורית וחשף טענות על שיטור יתר ואלימות משטרתית.
 הפגנות 2015 והפעלת כוח מופרז: במאי 2015 פרצו הפגנות סוערות נגד אלימות משטרתית, לאחר שתיעוד הראה שוטרים מכים חייל ממוצא אתיופי. בהפגנה בתל אביב השתמשה המשטרה בזרנוקי מים ורימוני הלם כנגד מפגינים לא אלימים, תוך פציעת עשרות מפגינים ושוטרים. אירוע זה הדגים את המתיחות בין הקהילה למשטרה .
 שיעורי מעצרים ותיקים חריגים: דוח מבקר המדינה (2021) חשף כי שיעור תיקי החקירה נגד קטינים יוצאי אתיופיה גבוה פי 3.8 מהממוצע הארצי, ובקרב בוגרים פי 1.9. נתונים אלו מעידים על שיטור יתר שיטתי, במיוחד כלפי צעירים .
 מקרה הנער מחולון (2019): נער בן 16 ממוצא אתיופיה תועד עובר חיפושים משפלים חוזרים ללא עילה, בעוד חבריו הלא-אתיופים לא נחשדו. המקרה הוגדר כתבנית של תיוג גזעני והטרדה משטרתית יומיומית.
 הריגת סלומון טקה ויהודה ביאדגה: שני צעירים יוצאי אתיופיה נהרגו במהלך עימותים עם שוטרים: טקה נורה למוות ב-2019 לאחר מרדף, וביאדגה נפגע מכדור שוטר ב-2020. מקרים אלו הציתו גל מחאה נוסף נגד אלימות משטרתית.

 הקשר המוסדי 
המקרים משקפים תמונה מערכתית של אפליה, כפי שעולה מדוחות המבקר (2021) ומנתוני היחידה הממשלתית למאבק בגזענות, המצביעים על ייצוג יתר של יוצאי אתיופיה בבתי כלא ובהליכים פליליים. למרות תוכניות משטרתיות לשיפור היחסים, הפער בין מדיניות למציאות נותר עמוק.

 ארצות הברית 
בארצות הברית השחורים מהווים 13% מהאוכלוסייה, אך בשנת 2012 31% מהאנשים שנהרגו על ידי המשטרה. ב-2017, אחוז ההרוגים השחורים ירד ל-25%. היסטוריונים וחוקרים אחרים טוענים כי שיטור יתר כלפי אפרו-אמריקאים והיספנים קשור להיסטוריה האמריקאית. שורשי שיטור היתר מגיעים לעבדות ולפערים גזעיים.

קישורים חיצוניים
 אלדד לוי, אגרוף הברזל העירוני, פיגומים

, באתר הקול היהודי, 28 בינואר 2021

הערות שוליים

קטגוריה:משטרה
קטגוריה:אפליה