פרדריק תסיגר, הברון השני מצ'למספורד

גנרל פרדריק אוגוסטוס תסיגר, הברון השני מצ'למספורד (באנגלית: Frederic Augustus Thesiger, 2nd Baron Chelmsford; 31 במאי 1827 – 9 באפריל 1905) היה גנרל בריטי שנודע בשל פיקודו על הצבא הבריטי במהלך מלחמת הזולו.

ביוגרפיה
תחילת דרכו
צ'למספורד נולד ב-31 במאי 1827 בדרבי, שבבריטניה. אביו היה פרדריק תסיגר, הברון הראשון מצ'למספורד, שהיה פוליטיקאי ומשפטן ושימש פעמיים בתפקיד "לורד צ'נסלור". אמו הייתה אנה מריה טינלינג, היו לו שלושה אחים ושלוש אחיות. הוא התחנך באיטון קולג' היוקרתי, והתגייס לצבא הבריטי ב-1844.

תחילת הקריירה הצבאית
הוא ניסה ללא הצלחה להשיג מקום במשמר הגרנדירים, ושרת במשך שנה בחטיבת רובאים בהליפקס שבקנדה. בנובמבר 1845 הועלה לדרגת לוטננט, והועבר למשמר הגרנדירים. בשנת 1850 הועלה לדרגת קפטן, ובשנת 1852 הפך לעוזרו האישי של הלורד המפקח של אירלנד, לורד אגלינטון. במאי 1855 הוא הועבר לחצי האי קרים, ושימש כמפקד בטליון במלחמת קרים. על חלקו באותה מלחמה קיבל את עיטור מסדר המג'ידיה מטעם האימפריה העות'מאנית. באותה שנה הוא הועלה לדרגת מייג'ור.

בשנת 1857 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. בשנת 1858 הועבר להודו הבריטית, ומונה למפקד רגימנט חי"ר ה-95 (דרבישייר). הוא לחם בקרבות לקראת סוף המרד ההודי הגדול. הוא שרת בבומביי בין 1861 ל-1862, ובשנת 1863 הועלה לדרגת קולונל. בבומביי, הוא התיידד עם המושל דאז הנרי ברטל פריר. לקשר זה יהיה תפקיד חשוב כאשר שניהם ישרתו בדרום אפריקה. בשנת 1868 הוא לחם במסגרת המשלחת הצבאית לאתיופיה, ועל כך הוענק לו אות "אביר הצלב הגדול במסדר האמבט". מ-1869 עד 1873 הוא שרת שוב בהודו, וחזר לבריטניה בשנת 1874. הוא מונה למפקד בריגדה במחנה אלדרשוט, ובשנת 1877 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.

במרץ של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל, ובפברואר 1878 נשלח למושבת נטאל כמפקד הכוח הצבאי הבריטי שם. באוקטובר של אותה שנה מת אביו והוא ירש את התואר "ברון צ'למספורד". הוא השתתף במלחמות קוסה, נגד שבטים ילידים באזור, ובמהלכן התרשם לרעה מהיכולת הצבאית של האפריקנים השחורים. טעות זו תחזור ותרדוף אותו.

מלחמת הזולו

כגנרל, נודע צ'למספורד כבינוני ומטה. ההיסטוריון בראיין פרט כותב עליו:

בשנת 1879, המושל הבריטי המקומי הנרי ברטל פריר, שהיה ידידו של צ'למספורד עוד מזמן שירותם המשותף בהודו, הכריז מלחמה על ממלכת הזולו. צ'למספורד פיקד על הכוח התוקף, ולרשותו עמדו 6,000 חיילים סדירים ו-9,000 מגויסים אפריקאים. תוכנית הקרב שלו הייתה שאפתנית ופשוטה מאוד. לחדור על זולולנד בשלושה טורים, שכולם יתכנסו בסופו של דבר לקרב המכריע בעיר הבירה של הזולו, אולונדי. צ'למספורד נלווה בעצמו עם מטהו אל הטור המרכזי בפיקודו של ריצ'רד גלין, והתערב בעצמו בתוכניותיו ופקודותיו של גלין.

ב-20 בינואר הגיע הטור אל גבעה שכונתה "איסאנדלוואנה" בשפת זולו. בניגוד לפקודות שהוא עצמו פרסם, צ'למספורד לא הורה להציב את העגלות שלו בתנוחת מגננה מעגלית, ובאופן כללי הזניח את ההגנה וזלזל בכוחו של האויב. בהמשך חילק צ'למספורד את הכוח, ויצא לכיוון שלישי, עם הכוח העיקרי וכל הארטילריה. התוכנית הייתה לסרוק את השטח ולכנס את הכוח מחדש בנקודה שאליה יגיע הסיור הרכוב. הוא חשד שהזולו עלולים לתקוף, ועל כן הורה לקולונל אנתוני דמפורד לנוע עם כוחותיו אל המחנה באיסאנדלוואנה. דמפורד נע מזרחה יותר, אולם צ'למספורד סבר שהוא הגיע באיסאנדלוואנה. התוצאה הייתה קרב איסאנדלוואנה, שבסופו השמידו כליל 20,000 עד 22,000 לוחמים מבני הזולו את המחנה הבריטי. כשצ'למספורד קיבל את הדיווח על התבוסה, הוא רק מלמל מופתע "השארתי שם אלף איש".

לאחר עוד מספר קרבות קשים, נסוג צ'למספורד מזולולנד. הוא התעלם מהצעות השלום של הזולו, והחל להתכונן לאפשרות שהם ינסו לתקוף את מושבת נטאל. צ'למספורד שלח הודעה לממשלת בריטניה בדבר התבוסות והלחימה כנגד הזולו. ראש הממשלה הבריטי בנג'מין דיזראלי, ששמע לראשונה על הלחימה, למרות כעסו על כניסה לעימות ללא אישור הממשלה, החליט בכל זאת לשלוח כוחות בריטים לדרום אפריקה כדי לשמר את היוקרה של האימפריה הבריטית ולסיים את הקונפליקט מהר ככל שניתן. הוחלט שצ'למספורד יוחלף במפקד חדש בשם גרנט ג'וזף וולסלי, אולם עד שוולסלי יכל להגיע לדרום אפריקה המשיך צ'למספורד לפקד בפועל על הכוח. הוא החליט לסיים את המלחמה מהר ככל הניתן, לפני שוולסלי יספיק להגיע ולהחליף אותו.

הוא נע שוב לתוך זולולנד, והפעם הצליח להגיע עד עיר הבירה אולונדי. לאחר קרב אולונדי נכבשה העיר, והועלתה באש. המלך קטשאויו קמפנדה נמלט, אולם נלכד ביערות. באמצע יולי כבר יכל צ'למספורד לחזור לבריטניה כמנצח.

אחריתו
בשנת 1884 הוא התמנה למפקח של מצודת לונדון והחזיק בתפקיד עד 1889. ב-1889 התמנה למפקד רגימנט דרבישייר ("אנשי יער שרווד"). בשנת 1902 עוטר באות "אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי". הוא מת בלונדון ב-9 באפריל 1905, מהתקף לב במהלך משחק ביליארד.

הוא השאיר אחריו ארבעה בנים. הבכור, פרדריק תסיגר, ירש את התואר "ברון צ'למספורד". בן אחר, אריק , שרת במלחמת העולם הראשונה בדרגת לוטננט קולונל. בן אחר, היה הדיפלומט וילפרד גילברט תסיגר . נכדו, וילפרד תסיגר, התפרסם כנוסע וסופר.

לקריאה נוספת
 בראיין פרט, עד הסוף המר: סיפורי קרבות מפורסמים נגד כל הסיכויים, תל אביב: הוצאת יבנה, 2007.
 דמיאן אוקונור, הסיבות למלחמת אנגלו-זולו של 1879, עמותת נטאל, דרום אפריקה, 2009. (קובץ PDF)
 איאן נייט, ד"ר אדריאן גרייבס, המערכה בדרום אפריקה של 1878/1879, הוצאת דבינייר, 2005. (קובץ PDF)
 פול מקנייל, דוגמה צבאית: מלחמות הזולו, פורסם באתר טקטיקה, 2008. (קובץ PDF)
 John Laband, Historical Dictionary of the Zulu Wars, Scarecrow Press, 2009
 Ian Knight, The Zulu War 1879, Osprey, 2003.
 Doyle, Peter; Bennett, Matthew R. Fields of Battle, Kluwer Academic Publishers, 2002
 Colenso, Frances Ellen. History of the Zulu War and Its Origin. London: Chapman & Hall, 1880
 Greaves, Adrian. Isandlwana: How the Zulus humbled the British Empire. South Yorkshire: Pen & Sword Military Ltd, 2011
 Thompson, Paul Singer. Black soldiers of the queen: the Natal native contingent in the Anglo-Zulu War. University of Alabama Press, 2006

קישורים חיצוניים

 לורד צ'למספורד באתר rorkes driftvc 
 לורד צ'למספורד באתר soldiers of the queen 
 לורד צ'למספורד באתר british empire 


הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים בריטים
קטגוריה:מלחמת הזולו
קטגוריה:אנשי צבא בריטים במלחמת קרים
קטגוריה:המסדר הוויקטוריאני המלכותי: אבירים וגבירות הצלב הגדול
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות הצלב הגדול
קטגוריה:בוגרי איטון קולג'
קטגוריה:מעוטרי מסדר המג'ידיה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1827
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1905