דרום-מערב אפריקה

דרום-מערב אפריקה (באנגלית: South-West Africa; באפריקאנס: Suidwes-Afrika; בהולנדית: Zuidwest-Afrika; ובגרמנית: Südwestafrika) היה מנדט של חבר הלאומים בשליטת דרום אפריקה בשטחי נמיביה של ימינו. המנדט הוענק לאיחוד דרום אפריקה בשנת 1920, כחמש שנים לאחר שבמסגרת מלחמת העולם הראשונה צבא האיחוד כבש את הטריטוריה מידיה של גרמניה. לפני שנת 1915, השתרעה באזור המושבה דרום-מערב אפריקה הגרמנית. לאורך רובה של המאה ה-20 שלטה דרום אפריקה בתחומי המנדט, ובמחצית השנייה של אותה המאה אף אכפה במקום את חוקי האפרטהייד. המנדט הגיע לקיצו בשנת 1990, אז נמיביה זכתה בעצמאות ודרום אפריקה נסוגה מהמקום.

רקע

היסטוריה

ב-1915, במערכה בדרום-מערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה, כבשה דרום אפריקה את דרום מערב אפריקה הגרמנית. 

ב-17 בדצמבר 1920, קיבלה דרום אפריקה את הניהול על דרום מערב אפריקה בתנאי סעיף 22 לאמנת חבר הלאומים ומנדט מסוג C ניתן על ידי חבר הלאומים. מנדט מסוג C, החל על הטריטוריות הכי פחות מפותחות, נתן לדרום אפריקה סמכויות ניהוליות ותחוקתיות מלאות, אך דרש ממנה לקדם את הרווחה והתנאים הסוציאליים של האוכלוסייה.

לאחר האנשלוס במרץ 1938 גברו הקולות בגרמניה שדרשו את החזרת המושבות שנלקחו ממנה בהסכם ורסאי, בהם דרום מערב אפריקה. אל מול אלו הצהיר מנהיג דרום אפריקה, יאן סמאטס, כי ארצו תגן על דרום מערב אפריקה. אל מול הסכנה של פעילות גרילה של התושבים הגרמנים של דרום מערב אפריקה, אשר נטען שרבים מהם קבלו אימון צבאי בגרמניה, אוחדה המשטרה של דרום מערב אפריקה עם זאת של דרום אפריקה, וכוחות נוספים נשלחו לאזור. לעומת זאת, דניאל פרנסואה מאלאן צידד בעמדה שנמיביה שייכת לחבר הלאומים.

עם פירוק חבר הלאומים והקמת האו"ם דנו באו"ם בטיפול בשטחים הנמצאים בנאמנות, בהם דרום מערב אפריקה. ממשלת דרום אפריקה הבהירה בינואר 1946 שהיא שומרת לעצמה את הזכות להביע דעה לגבי השטח עד שיעשו סידורים לשאול לדעת התושבים. בהמשך דרשה ממשלת דרום אפריקה את סיפוח השטח לדרום אפריקה בטענה שזה רצון תושבי המקום, ודרישה זאת זכתה לתמיכה של בריטניה. האו"ם החליט על העברת השטח לנאמנות שלה, אולם דרום אפריקה סירבה להענות לכך והסכסוך נמסר לבית הדין הבינלאומי שפסק לטובת דרום אפריקה. דרום אפריקה ביקשה להתאחד עם "דרום מערב אפריקה" למדינה אחת, וסירבה לכל פיקוח בינלאומי. למיעוט הלבן בדרום מערב אפריקה ניתן ייצוג בפרלמנט הדרום אפריקאי ללבנים-בלבד. האו"ם המשיך במהלך שנות ה-50 במאמציו להעביר את השטח לנאמנות בינלאומית. ב-1959, הצבא הקולוניאלי בווינדהוק החליט לגרש תושבים שחורים מעבר לאזור הלבן של העיר. התושבים השחורים מחו, ובמהלך הפגנה המשטרה פתחה באש, הרגה 11 שחורים ופצעה 44. הדבר הביא להתקוממות ולפרוץ מלחמת עצמאות של נמיביה. בשנת 1961 הוציאה ועדה של האו"ם דו"ח שבו נקבע שדרום אפריקה אינה מסוגלת לשלוט בנמיביה.

במהלך שנות ה-60, כאשר עצמאות הוענקה לכל המושבות ושטחי הנאמנות האירופאיים באפריקה, נוצר לחץ רב על דרום אפריקה לעשות כך גם בנמיביה, שהייתה אז דרום מערב אפריקה. 
ב-1966, כאשר נדחתה קובלנה שהגישו אתיופיה וליבריה בבית הדין הבינלאומי לצדק נגד המשך שליטתה של דרום אפריקה בנמיביה, הוחלט בעצרת הכללית של האו"ם להפסיק את המנדט של דרום אפריקה על נמיביה, אך בהיעדר הסכמה על הצעדים שיש לנקוט נגד דרום אפריקה כדי לכפות עליה את מסירת השטח לידי האו"ם, ההחלטה לא קויימה.

 המאבק לעצמאות 

בשנת 1966 "ארגון העם של דרום-מערב אפריקה" (South West African People's Organization; SWAPO) פתחו בפעולות גרילה על כוחות צבא של דרום אפריקה, תוך שהוא פועל מבסיסים בזמביה. כאשר אנגולה קיבלה עצמאות ב-1975, פעל ה-SWAPO מבסיסים בדרום אנגולה. 

ב-1971, בחוות דעת מייעצת, תמך בית הדין הבינלאומי לצדק ביצירת סמכות מנהלית של האו"ם על נמיביה, וכן החליט שנוכחותה של דרום אפריקה בנמיביה היא בלתי חוקית ולכן היא מחויבת לסלק את המנהל שלה משם באופן מיידי. בית הדין ייעץ גם כן לאו"ם להימנע מלתת הכרה חוקית או סיוע לנוכחות של דרום אפריקה בנמיביה.

לחץ בינלאומי
ב-1977 הוקם ה-WCG, ארגון שכלל את ארצות הברית, בריטניה, קנדה, צרפת ומערב גרמניה. הם פתחו במאמצים דיפלומטיים משותפים ליצירת תקופת מעבר שבסופה תינתן לנמיביה עצמאות. מאמצי ה-WCG הביאו להצגת החלטה 435 במועצת הביטחון של האו"ם, לפתרון של בעיית נמיביה. "הצעת ההסדרה", כפי שהיא נודעה לאחר מכן, הוצאה לפועל לאחר התייעצויות ממושכות עם דרום אפריקה, מדינות השורה הראשונה (הכוללות את אנגולה, בוטסואנה, מוזמביק, טנזניה, זמביה וזימבבואה שפעלו למען עצמאותה של נמיביה), ה-SWAPO, וה-WCG. על פי ההחלטה, ינוהלו בחירות בנמיביה תחת פיקוח ושליטה של האו"ם, יופסקו כל פעולות האיבה בין הצדדים, ויוטלו מגבלות על הפעילויות של הכוחות הצבאיים, הצבאיים למחצה והמשטרתיים של דרום אפריקה ונמיביה.

דרום אפריקה הסכימה לשיתוף פעולה למען הוצאה לפועל של החלטה 435. אף על פי כן, בדצמבר 1978, כהתנגדות להצעת ההסדר, הוחרמו הבחירות על ידי SWAPO ומספר קבוצות פוליטיות אחרות. דרום אפריקה המשיכה לנהל את נמיביה באמצעות קואליציות בין גזעיות וכן באמצעות מינוי מנהל כללי (מטעם דרום אפריקה).

אוכלוסייה
 אוכלוסיית מנדט דרום-מערב אפריקה 1921  228,910   1936  320,450   1946  362,460   1951  439,000   1970  761,000   1981  1,033,000   1991  1,490,000  

התפלגות גזעית ואתנית
 קבוצות גזעיות ואתנית באוכלוסיית מנדט דרום-מערב אפריקה (1970) לבנים  90,658  12.1%   שחורים  578,068  77.4%    אובמבו  342,455  45.9%    דמארה  64,973  8.7%    הררו  49,203  6.6%    קאבאנגו  49,577  6.6%    לוזי  25,009  3.4%    בושמנים  21,909  2.9%    הימבה  6,467  0.9%    צוואנה  3,719  0.5%   צבעוניים  77,602  10.4%    נאמה  32,853  4.4%    באסטר  16,474  2.2%   סה"כ  746,328  100% 

ארצות המולדת

280px|שמאל|ממוזער|מפת הבנטוסטנים במנדט דרום-מערב אפריקה
 דגל  שם  בשפת המקור  שנת ייסוד  שטח (בקמ"ר)  אוכלוסייה (1970)  עם עיקרי בנטוסטנים עצמאיים לכאורה 30px  רהובות  Rehoboth  1979  13,860  16,474  באסטר 30px  צוואנלנד  Tswanaland  1979  1,554  3,719  צוואנה 30px  דמארלנד  Damaraland  1980  47,990  64,973  דמארה 30px  נאמלנד  Namaland  1980  21,677  32,853  נאמה בנטוסטנים אוטונומיים 30px  הררולנד  Hereroland  1970  58,997  49,203  הררו 30px  אובמבולנד  Ovamboland  1973  52,072  342,455  אובמבו 30px  קאבאנגולנד  Kavangoland  1973  41,701  49,577  קאבאנגו 30px  מזרח קפריבי  East Caprivi  1976  19,532  25,009  לוזי בנטוסטנים מתוכננים שהקמתם לא יצאה אל הפועל 30px  בושמנלנד  Bushmanland  1989  23,927  21,909  בושמנים 30px  קאוקולנד  Kaokoland  1970  48,982  6,467 הימבה

פוליטיקה
ראשי המנדט
 מושלי דרום-מערב אפריקה (1915–1990)  שם  כהונה  סוג שלטון כיבוש צבאי (1915–1920) 1  לואי בותהLouis Botha  1915  מושל צבאי 2  פרסיבל סקוט בווסPercival Scott Beves  1915  מושל צבאי 3  אדמונד הווארד לאקאם גורגסEdmond Howard Lacam Gorges  1915–1920  מנהל מנדט חבר הלאומים (1915–1920) 4  גייסברט רייץ הופמיירGysbert Reitz Hofmeyr  1920–1926  מנהל 5  אלברטוס יוהאנס וורתAlbertus Johannes Werth  1926–1933  מנהל 6  דייוויד גדעון קונרדיDavid Gideon Conradie  1933–1943  מנהל 7  פטרוס ימקר הוגנהוטPetrus Imker Hoogenhout  1943–1951  מנהל 8  אלברטוס יוהנס רו ראייןAlbertus Johannes Roux van Rhijn  1951–1953  מנהל שטח מסופח לדרום אפריקה (1954–1990) 9  דניאל תומאס דו פלרסיס פיליוןDaniel Thomas du Plessis Viljoen  1953–1963  מנהל 10  ונצל כריסטופל דו פלרסיסWentzel Christoffel du Plessis  1963–1968  מנהל 11  יוהאנס ירט הנדריק ואן דר וואתJohannes Gert Hendrik van der Wath  1968–1971  מנהל 12  בארנד יוהאנס ואן דר וולטBarend Johannes van der Walt  1971–1977  מנהל 13  מרטינוס סטייןMarthinus Steyn  1977–1979  מנהל כללי 14  חריט פיליוןGerrit Viljoen  1979–1980  מנהל כללי 15  דאנייה הוףDanie Hough  1980–1983  מנהל כללי 16  וילי ואן ניקרקWillie van Niekerk  1983–1985  מנהל כללי 17  לואיס פיאנארLouis Pienaar  1985–1990  מנהל כללי

  שם  כהונה ראשי הממשלה של האוכלוסייה השחורה (1977–1989) 1 אברהם הרמן דו פלרסיסAbraham Herman du Plessis 1977–1980 2 קוסי פרטוריוסKosie Pretorius 1980–1988 3 יאן דה וואטJan de Wet 1988–1989 ראשי הממשלה של האוכלוסייה הצבעונית (1980–1989) 1 לאונרד בארנסLeonard Barnes 1980–1984 2 דויד בזיוידנהוהטDawid Bezuidenhout 1984–1985 3 וילם פיליפסWillem Phillips 1985–1988 4 ריימונד רג'ינלד דיארגארדטRaymond Reginald Diergaardt 1988–1989 השתייכות מפלגתית:; 

מערכות בחירות ומשאלי עם
 מערכות הבחירות הכלליות במנדט דרום-מערב אפריקה מפלגה  קולות  %  מושבים בחירות 1926 (1) המפלגה הלאומית של דרום-מערב אפריקה  612  26.12%  2 מפלגת דרום-מערב  555  23.69%  1 הליגה הגרמנית של דרום-מערב אפריקה  498  21.25%  8 מועמדים עצמאיים  678  28.94%  1 מועמדים ממונים  -  -  6 סה"כ  2,343  100%  18 בחירות 1929 (2) מפלגת דרום-מערב הלאומית המאוחדת  2,108  49.38%  7 הליגה הגרמנית של דרום-מערב אפריקה  971  22.75%  4 מועמדים עצמאיים  1,190  27.88%  1 מועמדים ממונים  -  -  6 סה"כ  4,269  100%  18 בחירות 1934 (3) מפלגת דרום-מערב הלאומית המאוחדת  2,168  52.20%  8 הליגה הגרמנית של דרום-מערב אפריקה  558  13.44%  1 הליגה הכלכלית  808  19.46%  1 מועמדים עצמאיים  619  14.90%  2 מועמדים ממונים  -  -  6 סה"כ  4,153  100%  18 בחירות 1940 (4) מפלגת דרום-מערב הלאומית המאוחדת  4,631  56.98%  10 המפלגה הלאומית של דרום-מערב אפריקה  3,046  37.48%  2 מועמדים עצמאיים  451  5.55%  0 מועמדים ממונים  -  -  6 סה"כ  8,138  100%  18 בחירות 1945 (5) מפלגת דרום-מערב הלאומית המאוחדת  5,485  60.29%  12 המפלגה הלאומית של דרום-מערב אפריקה  3,154  34.67%  0 מועמדים עצמאיים  459  5.05%  0 מועמדים ממונים  -  -  6 סה"כ  9,098  100%  18 בחירות 1950 (6) המפלגה הלאומית של דרום-מערב אפריקה  12,349  55.14%  15 מפלגת דרום-מערב הלאומית המאוחדת  10,048  44.86%  3 סה"כ  22,397  100%  18 בחירות 1955 (7) המפלגה הלאומית של דרום-מערב אפריקה  15,484  58.83%  16 מפלגת דרום-מערב הלאומית המאוחדת  10,735  40.79%  2 המפלגה הכלכלית  100  0.38%  0 סה"כ  26,319  100%  18 בחירות 1961 (8) המפלגה הלאומית של דרום-מערב אפריקה  19,360  59.43%  16 מפלגת דרום-מערב הלאומית המאוחדת  11,314  34.73%  2 מפלגת דרום-מערב  1,902  5.84%  0 סה"כ  32,576  100%  18 בחירות 1965 (9) המפלגה הלאומית של דרום-מערב אפריקה  21,240  555%  333 מפלגת דרום-מערב הלאומית המאוחדת   10,087  555%  333 סה"כ  31,327  100%  18 בחירות 1970 (10) המפלגה הלאומית של דרום-מערב אפריקה      18 סה"כ      18 בחירות 1974 (11) אחר      18 סה"כ      18 בחירות 1978 (12) הברית הדמוקרטית של טרונהאל  268,130  82.18%  41 חזית הפעולה למען עקרונות טרונהאל  38,716 11.87%  6 המפלגה הדמוקרטית נוצרית של נמיביה  9,073  2.78%  1 המפלגה הלאומית החדשה  5,781  1.77%  1 חזית השחרור של רהובות  4,564  1.40%  1 סה"כ  331,055  100%  50
 משאלי עם במנדט דרום-מערב אפריקה תשובה  קולות  % 18 במאי 1977 הישארות בשלטון דרום אפרקיה בעד  208,850  85.46% נגד  33,520  14.54% סה"כ  242,370  100.0% שיעור ההצבעה  81.14% 18 במאי 1977 אישור חוקת טרונהאל בעד  30,329  94.69% נגד  1,701  5.31% סה"כ  2,804,947  100.0% שיעור ההצבעה  64.90%

ראו גם
 דרום-מערב אפריקה הגרמנית
 איחוד דרום אפריקה
 דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד
 היסטוריה של נמיביה

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

*
קטגוריה:מנדט חבר הלאומים
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1990