יעקב איש כפר נבוריא

יעקב איש כפר נבוריא היה חכם ארצישראלי שחי בתקופה של שלהי הדור השלישי ותחילת הדור הרביעי לאמוראים. היה תלמידו של רבי חגי ומסר דברי הלכה בין השאר בערים צור וקיסריה. חלק מדרשותיו ההלכתיות עוררו עליו את התנגדותו החריפה של רבו.

ביוגרפיה
קורות חייו לא ברורים. יש המתארכים אותו לתקופת המחצית השנייה של המאה ה-3. עם זאת, הקשר שלו לרבי חגי, שככל הנראה היה רבו, וכן העובדה שהוזכר יחד עם רבי יצחק בן אלעזר, מובילים למסקנה שחי בשלהי המאה השלישית ובתחילת המאה ה-4.

הכפר "נבוריא" מזוהה לרוב עם נבוריה שבגליל העליון. בתלמוד הבבלי מובאת דרשה בשם "רבי יהודה איש כפר גבוריא" ומבואר שם גם הסיבה לכינויו כך "איש כפר גבור חיל" הדרשה שדורש שם זהה לדרשה שדורש יעקב איש כפר נבוריא בתלמוד ירושלמי, וסביר להניח שמדובר באותו אדם ונפל שיבוש. גם בחלק מהגרסאות בקהלת רבה הוא מכונה "איש כפר גבוריא". במקום אחר בתלמוד הבבלי הוא מכונה "רבי יהודה איש כפר נביריא ואמרי לה איש כפר נפור חיל"

מדרשותיו
נראה שדרש בעיקר בערים בעלות אוכלוסייה מעורבת כמו צור וקיסריה. ישנן מספר דרשות ידועות בשמו:
  כששמע ר' חגי רבו על דרשתו זו, אמר לו: "חבוט חבטך, רצוף רצפך, דהיא טבא לאולפנא." היינו הורה שחייב מלקות. הוראה זו עומדת בניגוד להלכה לפיה חייבים בשחיטה רק חיות, בהמות ועופות.
  גם על כך מחה ר' חגי והורה להלקותו. עניין זה של ברית מילה בשבת נידון בידי ר' יעקב ור' חגי גם בהקשר אחר בירושלמי. גם הוראה זו עומד בניגוד להלכה, ברית מילה דוחה שבת רק בשל מצוות מילה ביום השמיני, לכן גם ברית מילה של ילד יהודי אינה דוחה שבת כאשר היא מתקיימת שלא ביום השמיני.
  משפט זה שבעטיו זכה איש כפר נבוריא לכך שקילסוהו חכמים, מתפרש ככל הנראה כמחאה על כך שממנים דיינים בכסף.
 פירש את הפסוק "לְךָ דֻמִיָּה תְהִלָּה" . כלומר: כל שבח שתשבח בו את הבורא, מאחר שאין בו קצה קצהו של שבחו המלא, הרי הוא פוגם בשבחו ולכן עדיפה השתיקה.

מינות
במקום אחד במדרש קהלת רבה דורש רבי איסי דקיסרין את הפסוק "טוֹב לִפְנֵי הָאֱלֹהִים יִמָּלֵט מִמֶּנָּה וְחוֹטֵא יִלָּכֶד בָּהּ" על רשימה של אנשים שונים שנכשלו במינות לעומת אלה שניצלו ממנה:
 זוהי ההתייחסות היחידה אליו כאל "מין" ובמקורות מאוחרים יותר הוא אף מתואר כצדיק.

המונח "מינות" רומז לכאורה לכך שהשתייך, או נחשד כמי שהשתייך, לכת היהודים-נוצרים. מגדילה את החשד העובדה שברשימה נזכרים גם יעקב איש כפר סכניא, שהיה נוצרי ידוע, ואנשי כפר נחום. הערים שפעל בהן, צור וקיסריה, אכן נודעו כערים בעייתיות בעלות אוכלוסייה מעורבת יהודית-פגאנית-נוצרית, שהשפעת הנוצרים בהן הייתה רבה, ונזכרות בספרות חז"ל בעיות הלכתיות רבות שעלו בהן. לדעת עודד עיר שי, בשתי הדרשות ההלכתיות שלו, שבגינן הותקף בידי רבי חגי, אכן ניכרים סימנים של זיקה לנצרות: קיום ברית מילה בשבת הותקף רבות בידי הנוצרים, ודרישה לקיום שחיטה בדגים, שלא הייתה מקובלת בחז"ל, אך ידועה מן ההלכה הכיתתית דוגמת ברית דמשק, שבעצמה בעלת זיקה לכיתות הנוצריות.

אולם, ראובן קיפרווסר במהדורה המדעית של קהלת רבה, הראה כי הדברים מבוססים על טעות בנוסח המדרש, והדרשה המקורית התייחסה ליעקב איש כפר סכניא, הידוע כיהודי-נוצרי מזמנו של רבי אליעזר, ולא ליעקב איש כפר נבוריא שחי בתקופה מאוחרת יותר.

קברו
מקום קבורתו עולה לראשונה בתיאור מאוחר מזמנו של יעקב איש כפר נבוריא, בספר "תוצאות ארץ ישראל" (שנת 1270 לערך) הטוען כי נקבר ביישוב נבוריה.

קברו מתואר גם במגילת פירנצה מהמאה ה-14 (או ה-13), לצד קברו של רבי אלעזר המודעי.

לקריאה נוספת
 עודד עיר-שי, "יעקב איש כפר נבוריא – חכם שנכשל במינות", מחקרי ירושלים במחשבת ישראל ב [ב], טבת תשמ"ג, עמ' 153–168 .

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:הדור הרביעי לאמוראי ארץ ישראל