U1 (הרכבת התחתית של ברלין)

קו U1 הוא אחד מקווי הרכבת התחתית של ברלין. קו זה, שאורכו תשעה קילומטרים, כולל 13 תחנות. עבור מסלול פעיל זה של הרכבת יועדה, החל משנת 1928, האות "B".

 תיאור הקו ומסלולו 
תוואי המסלול של הרכבת העוברת בקו זה הוא בכיוון מזרחהּ של ברלין למערבהּ - וחזרה, כאשר הרכבת עוברת דרומית לקו הרכבת ההיסטורי של מרקיזוּת שְלֶזִיָה. המסלול הנוכחי של ימינו, הוא למעשה הארכה של קו הרכבת, עד הגיעה לתחנת הרכבת של מרקיזוּת שְלֶזִיָה ההיסטורית. תחנה זו ממוקמת בתחילתו של רחוב וַרְשָאוּאֶר . לאחר מכן חוצה הרכבת את שכונת קרוֹיצְבֶּרג, וממשיכה עד כיכר וִיטֵנבֶּרגפְּלַאץ, כיכר השוכנת בשדרת קורפירסטנדאם.

הקו עובר ברבעים: פרידריכסהיין-קרויצברג, מיטה, טמפלהוף-שנברג ושרלוטנבורג-וילמרסדורף.

חלקו המזרחי של הקו מאופיין בנסיעה ברכבת עילית , וחלק זה מהווה את קו הרכבת התחתית העתיק ביותר של ברלין.

בדומה לקווי הרכבת U2, U3 ו-U4, גם קו U1 נבנה לפני שנת 1914. עד שנה זו, פעלה בברלין רכבת תחתית ראשית אחת בלבד. לאחר שנה זו, נבנו ונפתחו בברלין קווי רכבת תחתית חדשים, שהיוו התפצלויות של מסלול הרכבת התחתית הראשית המקורית. באמצעותם, הורחבה התשתית של רשת הרכבות התחתיות הברלינאית, וניתן היה להגיע באופן פשוט ונגיש הרבה יותר- למגוון רחב של אתרים ויעדים נוספים בברלין, שלא היו נגישים דיים טרם בנייתם ופתיחתם של קווים אלו.

הקווים החדשים נבנו מתוך מחשבה ותכנון עתידי - למזער את השטח הכולל של רשת הרכבות התחתיות הברלינאית. בעקבות השקפה זו, נבנו רכבות צרות יותר, ובהתאם לכך, גם רוחב המנהרות בהן נסעו פחת באופן משמעותי. השקפה זו יצרה לבסוף את המונח: "רשת רכבות תחתיות בקנה מידה קטן".

חלק הארי של הקו מחבר בין תחנת "וִיטֵנבֶּרגפְּלַאץ"  ובין תחנת "שער שלזיה" . ב-1966 נקבעו שמות מסלולי הרכבות השונים, העוברים ברחבי ברלין. השמות כללו הן מספרים והן אותיות, ששולבו יחדיו - עבור מסלול נתון של רכבת מסוימת.על כן, מאז שנת 1966, קו רכבת זה קיבל את המספר "1". בשנת 1984 נוספה למספר גם האות "U", ומכאן שמו של הקו עד ימינו אלה - "U1". כמו כן, מאז שנת 1966, הוארך תוואי המסלול של קו זה פעמיים נוספות, במסגרת עבודות שיפוץ ופיתוח רשת הרכבות התחתיות הברלינאית. הארכת המסלול באה לידי ביטוי בשינוי מיקומה של נקודת הסיום המערבית של הקו, פעמיים נוספות, מאז 1966.

בימים עברו, הרכבות של קו U1 נסעו עדיין מתחנת רוּלֵבֶּן  אל תחנת שער שְלֶזִיָה, כמתואר במחזמר הגרמני, קו 1 .

הרכבת התחתית הברלינאית כוללת קו נוסף, U12. מאז שנת 1993, נסע קו זה, במקרים מיוחדים ובאופן זמני בלבד במסלולו של קו U1.

בשנים 1993–2004, קישר קו הרכבת U15 בין התחנות: רחוב אוּלַאנְד  ו"שער שְלֶזִיָה". יש לציין, כי קו זה קישר בתחילה אך ורק בין רחוב אוּלַאנְד ותחנת "שער קוֹטְבּוּסֶר"  (מסלול קצר יותר, לפני הארכתו של הקו).

החל משנת 2003, לעיתים בלבד, קו U1, שהחליף את קו U15 - מתחיל כיום מתחנת הרכבת התחתית "קְרוּמֶה-לַאנְקֶה" , ומסתיים בחלקהּ המזרחי של "כיכר נוֹלֵנְדוֹרף" ("נוֹלֵנְדוֹרף-פְּלַאץ") , שם ממוקמת תחנת הרכבת התחתית "נוֹלֵנְדוֹרף-פְּלַאץ" .

עד שנת 2003, הסתיימה תנועת הרכבות של קו U15 בשעות הקודמות לשעת השיא בתחנת "וִיטֵנבֶּרגפְּלַאץ", ופעילותן באותו יום, לאחר שעה זו, לא חודשה עוד.

קו רכבת זה מחבר בין אולאנד-שטראסה  ובין ורשאואֶר שטראסה .

 היסטוריה 
 הרכבת בתחילת דרכה 
בעיות התחבורה ההולכות וגוברות במטרופולין של מיליוני התושבים של ברלין, הובילו, בסוף המאה ה-19, לחיפוש אחר אמצעי תחבורה חדשים ויעילים יותר- מאלו שכבר היו קיימים. במהלך שנת 1880, בעקבות הצעה שהעלה ורנר סימנס: ליצור אמצעי תחבורה חדשים בעיר, הועלו רעיונות רבים לבניית מערכת מונוריילים (רעיון שאכן יצא לפועל מאוחר יותר, בדומה לאופן פעולתהּ של הרכבת התלויה  בוופרטל ), או מערכת של רכבת מנהרות , בדומה לרכבת התחתית של לונדון. לבסוף, הגיש סימנס את תוכניתו – הקמת רכבת עילית ברחבי ברלין – לאבות המייסדים של העיר. תוכנית זו הסתמכה על מודל הרכבת העילית של ניו יורק, אשר נבנתה קודם להגשת תוכנית זו. לאחר הגשתהּ, דחו אבות העיר את התוכנית, זאת- מאחר שלטענתם, לא היה זה אסתטי לבנות רכבת עילית, אשר תעבור בתוך רחוב "פרידריכשטראסה" היוקרתי. נוסף על הצעתו של סימנס, הגיש גם תאגיד מוצרי החשמל הגרמני AEG רעיונות מעניינים - עבור פרויקטים אפשריים, העוסקים בשיפור התעבורה בעיר. למרות זאת, התנגדו חברי מועצת העיר לבניית מערכת רכבות תחתיות כלשהי בעיר, כיוון שחששו מנזקים אפשריים למערכות ניקוז הביוב, שנבנו אך זה עתה, בפעם הראשונה בתולדות העיר. נזקים אלו, כך טענו, היו עשויים להיגרם בעקבות הקמה אפשרית של מערכת רכבות תחתיות מסוג זה.
בינתיים, בנתה חברת AEG מנהרה תת-קרקעית, המכונה "שְפּריטוּנֶל", המקשרת בין שְטרַלַאוּ  ובין ברלין-אַלְט-טְרֶפּטוֹ . במהלך בנייתהּ של מנהרה זו נעשה, בפעם הראשונה בפועל, שימוש בטכניקת מיגון מנהרות , לאחר חפירתן באמצעות מכונה לכריית מנהרות. גם כאשר המנהרה שימשה בזמנים ההם כרכבת הנוסעת ברחובות העיר, היווה הדבר תקדים עבור רכבת תחתית (בגרמנית: "Untergrundbahn", מקביל ל-"Subway" באנגלית), אשר עתידה הייתה בבוא העת להיבנות. בנייתן של רכבות עיליות לאורך הרחובות: פרידריכשטראסה ולייפציגר  לא קיבלה היתר בנייה, משום צרוּתם של רחובות אלה.

גלריית תמונות

 ראו גם 
 הרכבת התחתית של ברלין

 קישורים חיצוניים 


ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:קווי הרכבת התחתית של ברלין