ימחד

יַמְחַד (גם ימח'ד; באכדית: Yamḫad; בערבית: يمحاض, בתעתיק ימחאץֿ) הייתה ממלכה שמית־אמורית עתיקה, שמרכזה שכן בעיר חַלַבּ, כיום בצפון שטחה של סוריה. היא צמחה בסוף המאה ה-19 לפנה"ס ונשלטה על ידי מלכי שושלת בית ימחד, שהתבססו על צבא ודיפלומטיה כדי להרחיב את ממלכתם. מתחילת הקמתה, הייתה הממלכה נתונה למאבקים עם שכניה: מארי, קטנה, ואשור. פעולותיו של מלכה השני, ירים־ליאְם הראשון, הפכו את הממלכה לכוח החזק ביותר במרחב הסורי באותה עת. באמצע המאה ה-18 לפנה"ס, שלטה ממלכת ימחד ברוב השטח של מה שהוא כיום סוריה, למעט דרומה, אם בשליטה ישירה או דרך ממלכות וסאליות. הממלכה שלטה על מערבה, צפונה ומזרחה של סוריה במשך קרוב למאה חמישים שנה. הייתה לימחד גם השפעה על ממלכות קטנות במסופוטמיה, על גבול ממלכת עילם. הממלכה נכבשה על ידי החתים, שהרסו את חלב. בהמשך שוקמה ימחד בחלקה, ובמאה ה-16 לפנה"ס סופחה לממלכת מיתני.

אוכלוסייתה של ימחד הייתה בעיקרה אמורית, והייתה בעלת תרבות האופיינית לתקופת הברונזה בסוריה. הממלכה כללה גם חורים, שהתיישבו בה והשפיעו על תרבותה. היא שלטה על נתיבי מסחר בין-לאומיים רבים שפעלו בין אזור איראן של היום ממזרח, ואזור התרבויות האגאיות במערב. בימחד התקיים פולחן לאלים מהמיתולוגיה השמית הצפון-מערבית. הבירה חלב נחשבה לעיר קדושה, והייתה מרכז פולחן לאל הדד, שנחשב לאל הראשי בצפון סוריה.

 היסטוריה 
העיר חלב מעולם לא ננטשה על ידי תושביה, ובשל היישוב הרצוף שהתקיים בה לאורך ההיסטוריה, כמעט ולא נחפרה בחפירות ארכאולוגיות. העיר המודרנית יושבת מעל שרידי העיר העתיקה, ולכן לא מתאפשר לחפור בה גם כיום. רוב המידע על ממלכת ימחד מקורו, לפיכך, בלוחות בכתב יתדות שנמצאו באללחֿ ובמארי, וגם במקורות אלה המידע על הממלכה אינו ממוקד ומפוזר על פני מקורות שונים.

 ייסוד הממלכה 
השם "ימחד" היה כנראה שמו של שבט אמורי. השימוש בו בעת העתיקה, בעת התייחסות לממלכה, נעשה במקביל לשם "חלב". בתקופת האימפריה האבלאית, ששלטה על רוב שטחה של סוריה באמצע האלף השלישי לפנה"ס, העיר חלב הייתה עיר וסאלית שלה, ושימשה כמרכז דתי לאל הדד בצפון סוריה. שמה באותה עת היה חַֿה-לַם. פרסומה של חלב כעיר קדושה, תרם לעלייתה לגדולה בתקופה מאוחרת יותר. המקדש הראשי לאל הסערה הדד שכן בעיר, שנודעה גם בשם "העיר של הדד". אבלה נהרסה פעמיים בסוף האלף השלישי לפנה"ס, והוואקום השלטוני שנוצר באזור אפשר מאוחר יותר את עליית כוחה של חלב.

השמות "חלב" ו"ימחד" הופיעו לראשונה בתקופה הבבלית הקדומה. שמו של שומו־יפוע, המלך הראשון ומייסד השושלת, הופיע לראשונה בטקסט ממארי, כשליט ארץ ימחד, שכללה בנוסף לחלב גם את הערים אללחֿ וטוּבָּה , ששכנה ממזרח לחלב. פרטי הקמת הממלכה והתגברותה על פני ממלכת אבלה הממלכה הקודמת ששלטה במרחב, אינם ידועים. אבל התפתחות זו הייתה חלק מתהליך שהתרחש באותה עת, של התעצמות שושלות מלכים ממוצא שמי מערבי, שהקימו ממלכות ברחבי מסופוטמיה. שומו־יפוע הקים את הממלכה וכרת ברית עם יעדון־ליאם ממארי, שאתו היה בקשרי נישואים, אבל בהמשך יעדון־ליאם החל להתפשט צפונה וכבש את אמר ותותול וערים נוספות שהיו לפני כן בשליטת בני ימין, שהיו בני ברית של ימחד. בשנת 1805 לפנה"ס הוא גם יצא למסע מלחמה מערבה וטען שהגיע עד הים התיכון. השבטים שכבש מרדו נגדו. מסעות מלחמה אלה הביאו את שומו־יפוע לתמוך בשבטי בני ימין והוא יצא איתם לקרב נגד יעדון־ליאם, שטען שניצח אותם. שבטי בני ימין סגדו גם הם לאל הדד, האל של חלב, עובדה שאולי מצביעה על קרבה בינם לבין ימחד. בנוסף, יצא למסע מלחמה לצפון מזרח, כבש את נגר והגיע עד אכלתום, וכך נכנס למאבק עם שמשי־הדו הראשון. המנצח במאבק הזה היה שמשי-אדד הראשון, ויעדון־ליאם נהרג בסופו של דבר על ידי בנו סומו-ימם. לאחר שעלה לשלטון בשנת 1800 לפנה"ס, ניסה סוּמוּ-יַמַם לכרות ברית עם ימחד, האויבת שלו לשעבר, אבל בסופו של דבר נכבשה מארי על ידי שמשי-אדד הראשון בשנת 1796 לפנה"ס.

 יריבות עם אשור והרחבת הממלכה 
200px|ממוזער|שמאל|לוח בכתב יתדות העוסק בנושא משפטי שנשלח על ידי המלך נקמי־יפוע למלך אללח'
עלייתו של שמשי-אדד הראשון בצפון מסופוטמיה ואשור, היוותה איום גדול יותר על ימחד מאשר כוחה של מארי. המלך האשורי היה בעל שאיפות כיבוש והתפשטות, תכנן להיות מלך מסופוטמיה והלבנט וקרא לעצמו "מלך העולם". הוא הקיף את ימחד מצפון בבריתות עם כרכמיש, חַשוּם ואורשו, שהיו לפני כן בנות ברית של ימחד, וכבש את מארי במזרח. הוא גירש את זמרי־ליאְם מלך מארי שברח לימחד. מלכה, שומו־יפוע, קיבל אותו בברכה, תוך שהוא מתכנן להשתמש בו למטרותיו כיורש החוקי של מארי.

הברית החזקה ביותר של שמשי-אדד הראשון הייתה עם ממלכת קטנה, בגבולה הדרומי של ממלכת ימחד. מלך קטנה, אישי-אדד, השיא את בתו לישמח-אדד, בנו של שמשי-אדד הראשון, שמונה על ידי אביו לשליט מארי. מלכה של ימחד לא היה מרוצה מהברית הזאת ותקף את אזור הספר של קטנה תוך שהוא ממריד ערים בדרום כנגד מלך קטנה. הסיבה הרשמית למלחמה הייתה מאבק על עיר הגבול "פַּרגַה". שמשי-אדד הראשון הבטיח לבוא לעזרת מלך קטנה, יחד עם בני בריתו מלכי אורשו, חשום וכרכמיש. שומו־יפוע מת בשנת 1780 לפנה"ס, בעת מאבקו עם שמשי-אדד הראשון, ובמקומו עלה לשלטון בנו ירים־ליאם הראשון. הוא הצליח להגדיל את תחומה של ממלכת ימחד, והפך אותה לממלכה החזקה ביותר באותה עת בסוריה וצפון מסופוטמיה. ירים־ליאם הראשון כרת ברית עם חמורבי מלך בבל, ואובל־פי־אל השני מלך אשנונה. בשנת 1777 לפנה"ס הוא פלש מזרחה, כבש את תותול, והפך את זמרי־ליאם למושל העיר. שנה לאחר מכן, מת שמשי-אדד הראשון. ירים־ליאם הראשון שלח את צבאו ביחד עם זמרי־ליאם למארי, כדי להשיב לו את כס המלוכה בממלכה כמלך ואסל של ימחד. עדויות לקשר החזק בין זמרי־ליאם וירים־ליאם הראשון, באות לידי ביטוי במשלוח פסל גדול ששלח זמרי־ליאם בשנת 1772/1773 לפנה"ס למקדש האל הדד בחלב. ובנישואים בשנת 1774 לפנה"ס בין זמרי־ליאם עם שִיבּתוּ בתו של ירים־ליאם הראשון.

את השנים הבאות של שלטונו, הקדיש ירים־ליאם הראשון להרחבת שלטונו לאזור עמק החבור במזרח, וגם בצפון מסופוטמיה. במזרח הוא הגיע עד דיר, ששכנה על גבול ממלכת עילם. ימחד שלטה על כל אזור הפרת בצפון סוריה, כשהעיר אמר הייתה עיר הנמל שלה על הפרת. הגבול בין מארי וימחד היה הקו של החבור-אמר, והוא נשאר קבוע לאורך הזמן. בהמשך הוא נקט בשיטה של כריתת בריתות או פעולה בכוח, עם ערי מדינה במרחב. אבלה ואוגרית הפכו לערים וסאליות של ימחד. קטנה נשארה ממלכה עצמאית, אבל לאחר שאיבדה את בעל בריתה שמשי-אדד הראשון, היא נאלצה להפסיק את כיבושיה ולעמוד יחידה מול כוחה של ימחד. מלכה, אמות-פי-אל, כרת ברית עם ימחד בתיווכו של זמרי־ליאם. לוח שנמצא במארי מדגים את המדיניות הפוליטית והמלחמתית של ירים־ליאם הראשון. הלוח נשלח למלך העיר דיר בדרום מסופוטמיה והוא כולל הכרזת מלחמה על דיר ושכנתה דיניכתום , ששכנה על נהר החידקל. הלוח מציין הצבת 500 ספינות של ימחד למשך 12 שנים בדיניכתום, ותמיכת צבא ימחד בדיר במשך 15 שנים.

כוחו של ירים־ליאם הראשון ושליטתו במלכים רבים, באה לידי ביטוי באיגרת שנמצאה במארי, בה נכתב:

מרכזיותה של ימחד בפוליטיקה של מסופוטמיה וסוריה, באה לידי ביטוי במכתב שנמצא בארכיון מארי שנכתב על ידי אחד הפקידים של זמרי־ליאם מלך מארי, הוא מציין את הממלכות שלקחו חלק במגעים הדיפלומטיים וכותב אליו בבקשת הנחיות: 

את ירים־ליאם הראשון ירש בנו חמורבי הראשון, תקופת מלכותו הייתה שקטה ושלווה, כשימחד הצליחה לשמור על מערכת יחסים טובים עם רוב שכנותיה. כנראה שבתקופתו הפכה כרכמיש למדינה לקוחה של ימחד. הוא הצליח לכפות על כרכמיש לשלוח כוחות לסייע לחמורבי מלך בבל במאבקו בדרום מסופוטמיה כנגד לרסה ועילם. הברית של ימחד עם חמורבי מבבל פסקה, לאחר שחמורבי כבש את מארי והרס אותה בשנת 1759 לפנה"ס. בבל לא תקפה את ימחד. קו חבור-אמר, שהיה קו הגבול בין מארי וימחד, לא נחצה. הם נשארו במערכת יחסים של שלום בשנים שלאחר מכן. את חמורבי הראשון ירש בנו, אבה־אל הראשון, שגם תקופתו התאפיינה כתקופה שלווה. הוא שמר על מערכת יחסים טובה עם שמשו-אילונה, בנו ויורשו של חמורבי. בתקופת שלטונו מרד בו זיתרדו מושל אירידו, עיר ששכנה בין חרן וכרכמיש, שהמריד ערי מדינה נוספות במסופוטמיה העליונה. ירים-ליאם, שהיה אחיו של אבה־אל, היה המושל של האזור, שאירידו הייתה בה העיר הראשית. בעקבות כך נהרסה אירידו, וירים-ליאם פוצה על ידי קבלת המלוכה על אללח', ונוצר ענף נפרד של שושלת בית ימחד.

שטחם הכולל של הטריטוריות שהיו תחת השפעת ימחד במחצית המאה ה-18 לפנה"ס מוערך בכ-43,000 קמ"ר. את הטריטוריות אפשר לחלק לשלוש קבוצות: הקבוצה הראשונה כללה את האזור הקרוב לחלב, שנשלט בשליטה ישירה על ידי מלכי ימחד, עם מובלעות בפריפריה. שטח זה היה מוקף במעגל של מדינות וסאליות, שברובן נשלטו על ידי מלכים ומושלים שהיו קשורים לבית המלוכה של ימחד. מספרן וגבולן השתנה במשך הזמן, אבל בתקופה המאוחרת יותר של ממלכת יחמד, אפשר לכלול בהן את אללח', אמר, טובה, אבלה ועוד. במעגל החיצוני היו ערי מדינה לקוחות עצמאיות, שהוכרחו או בחרו ליהנות מהגנתה ומנהיגותה של ימחד, ולנהל את התקשורת הדיפלומטית שלהן דרכה. לקבוצה זאת אפשר לשייך את כרכמיש, אורשו, חשום, אוגרית ועוד. דוגמה להתנהלות זאת אפשר לראות במכתב ששלח חמורבי הראשון לזמרי־ליאְם בו, הוא כותב: .

 ירידה בכוחה של ימחד וסופה 
התקופה של יורשיו של אבה־אל הראשון מתועדת מעט מאוד. נקמי־יפוע כבש את העיר ארזיק, ששכנה ליד כרכמיש. ירכבתום יצא למסע מלחמה כנגד נשתרבי (Nashtarbi), ששכנה ממזרח לפרת, כנראה בעקבות עליית כוחן של נסיכויות חוריות בצפון מזרח סוריה. בזמנו של ירים-ליאם השלישי, שמלך באמצע המאה ה-17 לפנה"ס, ירד כוחה של ימחד בעקבות התנגדות פנימית לשלטונו. מלך אללח' הכריז על שלטון עצמי, וכשאללח' הותקפה על ידי החתים, ימחד לא באה לעזרתה. ירים-ליאם השלישי נלחם כנגד קטנה, אבל תוצאות המלחמה לא ידועות. למרות זאת, מלך ימחד מופיע בתכתובת חתית כמלך גדול, מה שמצביע על כך שדיפלומטית, מעמדו היה זהה למלך החתי.

עליית הממלכה החתית הקדומה באנטוליה היוותה איום גדול על ממלכת יחמד. ירים-ליאם השלישי ויורשו חמורבי השני, שמלכו במחצית השנייה של המאה ה-17 לפנה"ס, הצליחו לעמוד כנגד כוחה העולה של הממלכה החתית וכוחו העולה של חתושילי הראשון באמצעות שורת בריתות שכרתו עם נסיכויות חוריות. חתושילי הראשון בחר לא לתקוף ישירות את חלב. הוא יצא למסע מלחמה כנגד סוריה, ובחר קודם לתקוף את הממלכות הואסליות שלה ובנות בריתה. בשנתו השנייה הוא כבש את אללח'. אירוע זה ניתן לזיהוי בשכבת החורבן בסוף שכבה VII בתל עטשאנה, האתר הארכאולוגי של אללח'. לאחר תקופה שבה נלחם במערב אנטוליה, חזר בשנתו החמישית מזרחה, ותקף את העיר החורית אוּרשוּ, שהייתה עיר מרכזית באזור ושכנה צפונית-מזרחית לחלב. הוא הצליח לכבוש אותה, למרות התמיכה הצבאית שניתנה לחורים על ידי כרכמיש וחלב. לאחר מכן תקף חתושילי הראשון את חַשוּם, עיר חשובה ששכנה כנראה על גדות נהר הפרת מצפון לכרכמיש. הוא נלחם בקרב בהר אָטָלוּר בכוח משותף של ימחד וחַשוּם, ניצח אותו והרס את העיר. לאחר מכן כבש את חַחוּם ושורה של ערי מדינה חוריות נוספות. חלב וממלכת ימחד כמעט ולא מוזכרות בדיווחיו של חתושילי הראשון. החתיתולוג טרבור ברייס  הניח שחתושילי עשה מספר ניסיונות לשים מצור על חלב, אבל העיר הייתה מוקפת בחומות מסיביות עם מאגרי מזון גדולים. כל זה יכול היה להביא לכישלון במצור ולפגוע בהצלחת מסע המלחמה של חתושילי. ברייס העלה את ההשערה שחתושילי נפצע בניסיון האחרון שלו לכבוש את העיר, פציעה שהביאה למותו בשנת 1620 לפנה"ס, בתקופת שלטונו של חמורבי השני. השערה זאת מתבססת על טקסט חתי מאוחר יותר האומר: . אף על פי שחלב לא נכבשה, מסע המלחמה של חתושילי הראשון החליש את ימחד. מלכה הפסיק להיקרא בכתובות "המלך הגדול".

כיבושה של חשום (ששמה אצל החתים חַשֻוַה) מתואר באנלים של חתושילי הראשון, בו הוא מתייחס לסיוע שניתן על ידי ממלכת ימחד:

200px|ממוזער|שמאל|פסלו של אדרימי שנמצא באללח'. אוסף המוזיאון הבריטי
את חתושליש הראשון ירש נכדו, מורשילי הראשון. הוא תקף את חלב וכבש אותה בשנת 1600 לפנה"ס. לאחר הכיבוש, הגלה חלק מתושביה והעביר את רכושה לעיר חתושה. ממלכת ימחד הפסיקה להיות כוח משמעותי באזור. לאחר כיבוש חלב, פנה מורשילי לבבל. הוא כבש אותה, אבל נרצח בדרכו חזרה לבירתו חתושה. הכיבושים של חתושילי הראשון ומורשילי הראשון שינו את המפה הגאופוליטית במסופוטמיה וסוריה: הממלכות האמוריות הגדולות נפלו, ואת מקומן תפסו הכשים בבבל והחורים בצפון מסופוטמיה.

רצח מורשילי הראשון הביא לתקופה של אנרכיה בממלכה החתית. מלכי חלב ניצלו מצב זה, בנו אותה מחדש והרחיבו את הממלכה, תוך שהם כובשים בחזרה את אללח' ומרחיבים את עצמם למוּכִּיש (Mukiš, אזור אללחֿ) וניי. ימחד נשלטה לאחר מכן על ידי מספר מלכים, שידועים בעיקר בשמם. הראשון היה שרה־אל, שייתכן והיה בנו של ירים־ליאם השלישי. המלך האחרון בשושלת היה אילים־אילימה. הוא נהרג במהלך כיבוש חלב על ידי מלך מיתני בַּרַתַרְנָה , שבאותה עת התחילה להתחזק ולהתפשט. הוא כבש אותה בשנת 1525 לפנה"ס. אדרימי , בנו של אלם-אלימה, ברח יחד עם אחיו לאמר, עיר מגוריה של אמו. לאחר שרב עם אחיו, ברח לכנען. במשך שבע שנים הנהיג חבורה של אנשי עפירו ובשנת 1518 לפנה"ס כבש את אללח' ומלך בה. שבע שנים לאחר מכן, הוא עשה הסכם שלום עם מיתני. הוא הוכר כמלך ואסל שלה והורשה לשלוט על המחוזות המערביים של ממלכת יחמד לשעבר, שכללו גם את חלב, אבל מגורי השושלת נשארו באללח' והוא נאלץ לוותר על התואר "מלך חלב". בנוסף, לא נעשה יותר שימוש בשם ימחד.

 מלכי ימחד 
250px|ממוזער|שמאל|חותם של אבה־אל הראשון
250px|ממוזער|שמאל|חותם של נקמי־יפוע עם סמל הענח'
250px|ממוזער|שמאל|חותם של המלך אבה־אל השני
תאריכי תקופת מלכותם של מלכי ימחד, מוערכים על בסיס הכרונולוגיה התיכונה.
 מלך תקופת מלוכה  תואר  הערות שומו־יפוע 1810–1780 לפנה"ס  מלך  מייסד ממלכת ימחד, בן זמנו של שמשי־הדו הראשון מלך אשור. ירים-ליאְם הראשון 1780–1764 לפנה"ס  מלך גדול  בנו של שומו־יפוע, בן זמנם של חמורבי (עמורפיא) הגדול מלך בבל וזמרי־ליאְם מלך מארי. חמורבי (עמורפיא) הראשון 1764–1750 לפנה"ס  מלך גדול  בנו של ירים־ליאם הראשון אבה־אל הראשון 1750–1720 לפנה"ס  מלך גדול  בנו של חמורבי (עמורפיא) הראשון, בן זמנו של שמשו־אילונה מלך בבל. ירים-ליאְם השני 1720–1700 לפנה"ס  מלך גדול  בנו של אבה־אל הראשון נקמי־יפוע 1700–1675 לפנה"ס  מלך גדול  בנו של ירים־ליאם השני ירכבתום 1675–1650 לפנה"ס  מלך גדול  בנו של נקמי־יפוע ירים־ליאם השלישי1650–1625 לפנה"ס  מלך גדול  אחיו של ירכבתום, בן זמנו של המלך החתי חתושילי הראשון. חמורבי (עמורפיא) השני 1625–1600 לפנה"ס  מלך  בנו של ירים־ליאם השלישי, בן זמנו של המלך החתי מורשילי הראשון שתקף את חלב כבש והרס אותה. יש הטוענים שהוא חמורבי השלישי, ומוסיפים מלך נוסף, חמורבי השני , לפני ירים־ליאם השלישי שרה־אל תחילת המאה ה-16 לפנה"ס  מלך  כנראה בנו של ירים־ליאם השלישי. חלק מהחוקרים טוענים שהוא לא היה מלך, ושיקום הממלכה נעשה על ידי בנו אבה־אל השני אבה־אל השני    אמצע המאה ה-16 לפנה"ס  מלך  בנו של שרה־אל אילים־אילימה    אמצע המאה ה-16 לפנה"ס עד 1525 לפנה"ס  מלך  כנראה בנו של אבה־אל השני. המלך האחרון שנשא את התואר מלך ימחד.

 אנשים ותרבות 
ימחד הייתה מיושבת על ידי אמורים שדיברו אמורית. התרבות של הממלכה הייתה בעיקרה תרבות האופיינית לתקופת הברונזה הסורית, והיו בה השפעות מעטות של תרבות מצרים העתיקה ותרבויות אגאיות. התרבות השפיעה על הארכיטקטורה ועל תפקידי המקדשים, שהיו בעיקר פולחניים. הסמכות הפוליטית הייתה נתונה לבית המלוכה, וזאת בניגוד לתפקיד הפוליטי שמלאו המקדשים במסופוטמיה.

המידע על הארכיטקטורה של הממלכה מקורו באתר הארכאולוגי של אללח', שנשלטה על ידי מלכים משושלת ימחד. העיר חלב עצמה לא נחפרה. האמורים נהגו לבנות מבני ארמונות גדולים, שהיה בהם דמיון לארמונות של התקופה הבבלית הקדומה. הם כללו חצר מרכזית גדולה, חדרי כס, רצפות אריחים, מערכות ניקוז וקירות מטויחים. באללח' נשארו עדויות של ציורי פרסקאות על הקירות, שנעשו על ידי אמנים אגאיים.

החותמות של מלכי ימחד מראות על איקונוגרפיה סורית ייחודית. בחותמות נעשה שימוש בפנתאון האלים הסורים. ההשפעה המצרית באה לידי ביטוי רק בשימוש בסמל של הענח', ששימש כתחליף לכוס שהחזיק האל בטקסים.

לאחר נפילת האימפריה האכדית במאה ה-22 לפנה"ס, החלו החורים ליישב את האזורים סביב חלב, ובסוף המאה ה-18 לפנה"ס הם כבר היוו מרכיב משמעותי באוכלוסיית העיר. התרבות שלהם באה לידי ביטוי בפסטיבלים שונים בעיר, שנשאו שמות חוריים.

 דת 

אוכלוסיית ימחד האמורית סגדה לאלים האמורים, בעיקר לאלים שהיו מקובלים באזורי צפון מערב סוריה. האלים החשובים ביותר היו האל דגן, שנחשב אבי האלים ומרכזו היה בתרקה, והאל הדד, שהיה האל החשוב ביותר וראש פנתאון האלים. הממלכה הייתה ידועה בשם "ארץ הדד", שהיה ידוע כאל הסערה של חלב כבר באמצע האלף השלישי לפנה"ס. המקדש הראשי שלו שכן על גבעה במרכז העיר (היום במצודת חלב) והיה בשימוש מהמאה ה-24 לפנה"ס ולפחות עד המאה ה-9 לפנה"ס.

אחד הכינויים של מלכי ימחד היה "אהוב הדד". הדד היה האל הפטרון של העיר, וכל ההסכמים והבריתות נשאו את שמו ששימש גם לאיום על מלכות אחרות ולהכרזת מלחמות. כשההשפעה החורית גדלה, נכנסו מספר אלים חוריים לפנתאון האלים של הממלכה. בטקסט שנמצא באללח', המלך אבה־אל הראשון מציין שקיבל תמיכה מהאלה החורית חֶבַּת. היא הייתה האלה האם של החורים ובת זוגו של האל תֶשוּבּ, אבל בלוח של אבה־אל היא מופיעה כבת זוג של הדד. בשלב מאוחר יותר החורים החלו לזהות את תשוב עם הדד והוא הפך להיות תשוב, אל הסערה של חלב.

מקדש הדד 

ממוזער|בתבליט משמאל במרכז התמונה, האל הדד, מימין דמותו של תאיתה, במקדש הדד, במצודת חלב
200px|ממוזער|שמאל|המקדש בעת החפירות
מקדש אל הסערה הדד, ששכן בליבה של העיר חלב, היה לאורך שנות ההיסטוריה אחד הגורמים לחשיבותה של העיר. העיר חלב לא נחפרה ומקומו המדויק של המקדש לא היה ידוע. בשנת 1996 החלה חפירה ארכאולוגית במצודת חלב, מצודה מסיבית המתנשאת לגובה של 150 מטר, מעל העיר העתיקה של חלב. החפירה התנהלה על ידי משלחת ארכאולוגית משותפת גרמנית-סורית בניהולו של הארכאולוג הגרמני קיי קולמאייר . אחת המטרות הייתה לחפש את מקדש הדד. החופרים הבחינו בבור אשפה שנמצא בין הריסות הארמונות מהתקופה העות'מאנית ומאחורי חומות מהתקופה הצלבנית. הבור נחפר במשך 10 שנים. מתחת לשכבות מהתקופה הביזנטית והתקופה העות'מאנית, נמצא המקדש הקדום לאל הדד, שהיה בשימוש לפחות עד המאה ה-9 לפנה"ס. במסגרת החפירות התגלו תעלות שנחפרו בתקופה ההלניסטית, במאה ה-3 לפנה"ס, כנראה במטרה למצוא חפצי ערך. בסופו של דבר הם השאירו את הממצאים במקום. החוקרים העלו השערה, שאולי לא נגעו בממצאים מתוך יראת כבוד או מחשש לפגיעה במקום קדוש. לאחר מלחמת העולם הראשונה ותחילת המנדט הצרפתי על סוריה, הפכה מצודת חלב להיות בסיס מרכזי של המנדט הצרפתי. אחד החוקרים הצרפתים הבחין בשנות ה-20 של המאה ה-20 בלוח אבן מעוטר בתבליט חתי, שנעשה בו שימוש משני במבנה מתקופת ימי הביניים. ארכאולוגים צרפתיים החלו לחפור בתוך מבנה אחסון שהיה מלא באשפה, במטרה למצוא את המבנה. הם הגיעו קרוב מאוד למקדש, אבל נטשו אותו חצי מטר מהתבליט המגולף הראשון שנמצא בחפירה הנוכחית.

השריד הראשון שהעיד על קיומו של המקדש היה תבליט שנמצא בשנת 1997, בעונה השנייה של החפירה. הממצאים שנמצאו באתר, עיקרם הם מהמקדש מהמאה ה-9 לפנה"ס, כשחלב הייתה ממלכה נאו חתית קטנה. הממצאים באתר הראו שהמבנה נבנה בתקופת הברונזה התיכונה, בתחילת האלף השני לפנה"ס. הוא נהרס ונשרף, כנראה במתקפה של האימפריה החתית שהרסה את חלב. המבנה נבנה מחדש בתקופת הברונזה המאוחרת המאות ה-14–13 לפנה"ס. מתקופה זאת נמצאו תבליטים ואורטוסטאטים (אבני ריבוד). המבנה עבר שינויים נוספים במאה ה-11 לפנה"ס. קיומו של המקדש בחלב לאורך שנים, מהווה הוכחה שלמרות הירידה במעמד של חלב, היא המשיכה להיות מרכז דתי חשוב.

בין הממצאים באתר היה תבליט המשויך לשלבו האחרון של המקדש, המעוטר בכתובת לווית "אנכי תאיתה הגיבור, המלך הפלסתיני", וכתובת נוספת "תאיתה הכובש של כרכמיש". תאיתה שיקם את המקדש ועיטר אותו בכתובות המהללות את הישגיו.

החלקים שנמצאו מהמקדש של תקופת ימחד כוללים חדר כניסה בגודל 26.75 על 10.17 מטר, וגובהו היה לפחות 4.6 מטר. עובי הקיר הצפוני היה 10 מטר. הוא השתמר לגובה של 4.5 מטר: 1.5 מטר בבסיס בנוי מלוחות אבן גיר, ומעליו 3 מטרים של לבני בוץ. במרכז הקיר הצפוני נמצאה גומחת פולחן בעומק של 7.8 על 4.4 מטר. הגומחה מיושרת בצירה עם הכניסה שנמצאת בקיר הדרומי. הנחת החופרים היא שבגלל גודל המבנה, הגג היה מכוסה בעצי ארז. שרידים בוטניים שנמצאו אישרו השערה זו. בנוסף נעשה שימוש בעץ אלון. נמצאו רמזים למדרגות עץ שאולי מצביעות על קומה שנייה במבנה, וגובה רב יותר. רוחב פתח הכניסה הוא 3.8 מטר. משני צידי הפתח נמצאו שתי אבני ציר גדולות, שמאפיינות פתח עם דלת דו-כנפית. בהמשך לפתח ניצבו בעבר בשני צידי המעבר, פסלים גדולים. 4 מטר מפתח הכניסה הגדול נמצא חדר נוסף בגודל 8.55 מטר על 6.55 מטר, עם פתח המוביל מחוץ למקדש. לפני האורטוסטאטים נמצאה רצפת אבן שהייתה מכוסה באפר וחומר. להשערת החופרים מדובר במסדרון. החופרים מתארכים את המסדרון לתקופה מאוחרת יותר. החזית הפנימית של הקיר הצפוני כוסתה באורטוסטאטים לא מעוטרים בגובה 1.2 מטר, עיצוב האופייני לאדריכלות של תקופת הברונזה התיכונה, שנמצאה גם באבלה. בצד מערב נמצא שער ברוחב 2.13 מטר, שנפתח לתוך חדר שנחתך על ידי מרתף מתקופת ימי הביניים ונהרס. בחדר הסמוך לכניסה, מהצד המזרחי, נמצאו יסודות של המקדש המשויך לתקופת הברונזה הקדומה. בשכבה גבוהה יותר בחדר נמצאו סימני שרפה, שהחוקרים משייכים אותם להרס שנעשה על ידי החתים. למקדש זה קדם מקדש מהאלף השלישי לפנה"ס המופיע בארכיון אבלה, אבל הוא נבנה ישירות על הסלע הטבעי, ובשרידיו נעשה שימוש חוזר במבנה המאוחר יותר.

 כלכלה 
מיקומה של ממלכת ימחד היווה מרכיב חשוב בכלכלתה והפך אותה למרכז כלכלי. כלכלתה הייתה מבוססת על דרכי מסחר שעברו בתחומה בין מישורי איראן של היום ומסופוטמיה במזרח, לאנטוליה וקפריסין במערב. העיר אמר, שהייתה בתחום השפעתה, שימשה כנמל מרכזי על נהר הפרת ואללח' עם קרבתה לים התיכון, במערב. לימחד היו 500 ספינות ששטו על פני נהר פרת.

ירים-ליאם הראשון כרת בריתות עם בבל ומארי, שאפשרו לשמור על דרכי המסחר שעברו בתחום שלטונם, והייתה לכך השפעה חיובית על כלכלת ימחד. אמר משכה סוחרים בבליים שחיו בעיר. נוכחותם באה לידי ביטוי בטקסטים שנמצאו בעיר ששימרו שרידים של בבלית.

השוק של ימחד הפך למרכז סחר בנחושת שיובאה כנראה מאנטוליה וקפריסין. פלישת חמורבי מלך בבל למארי, פגעה בסחר בין בבל לימחד כי ההגנה של מארי על השיירות נעלמה. היעדר ההגנה הביא את המלך הבבלי שמשו־אילונה לבניית מעוזים רבים בעמק הנהר העליון. הוא הקים מושבות של שכירי חרב כדי להגן על אזור הפרת המרכזי. מושבות אלו הפכו בהמשך לחצי עצמאיות וניהלו מלחמות נגד המלך הבבלי עמי־צדוקה, שחי במאה ה-17 לפנה"ס. מלחמות אלה הביאו להפסקה זמנית בסחר.

קישורים חיצוניים



 ביאורים 

הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חלב (עיר)
קטגוריה:מדינות לשעבר באסיה
קטגוריה:סוריה: היסטוריה
קטגוריה:אמורים