ריינהארט קוזלק

ריינהארט קוֹזֶלֶק (בגרמנית: Reinhart Koselleck; 23 באפריל 1923 – 3 בפברואר 2006) היה היסטוריון ותאורטיקן גרמני של ההיסטוריה, הנחשב לאחד ההיסטוריונים החשובים במאה 20. עמדותיו היו חריגות והוא לא שייך את עצמו לאף אסכולה היסטורית. במחקריו עסק, בין השאר, בהיסטוריה מושגית (Begriffsgeschichte), האפיסטמולוגיה של ההיסטוריה, בלשנות, אנתרופולוגיה של ההיסטוריה ושל ההיסטוריה החברתית, ההיסטוריה של המשפט, וההיסטוריה של הממשל.

ביוגרפיה 
ילדות וצעירות
קוזלק נולד ב-1923 בגרליץ, בפרובינציית שלזיה התחתית שבגרמניה, בימי רפובליקת ויימאר, כאחד משלושת בניהם של משפחה לותרנית ופטריוטית פרוסית. אביו, ארנו קוזלק (1977-1891), היה מומחה בהוראת היסטוריה ואמו  הייתה אליזבת לבית מרשאן (1978-1891). 
ארנו קוזלק היה וטרן של מלחמת העולם הראשונה והתקרב בשנות ה-1930 לתנועה הנאציונל-סוציאליסטית ובמאי 1933 התקבל לברית המורים הנאציונל-סוציאליסטים הגרמנים. בהמשך היה שטורמבאנפיהרר ב"פלוגות הסער הנאציות" SA.התקבל כרשמית במפלגה הנאצית רק ב-1941 . ב-1945 נפל האב בשבי האמריקאים ואחרי ששוחרר כיהן כרקטור בית הספר הפדגוגי הגבוה בהנובר. שני אחיו של קוזלק נהרגו בימי המלחמה:האח הצעיר נהרג בהפצצות של כוחות הברית שהרסו את בית המשפחה והאח הבכור שהיה חבר נלהב במפלגה הנאצית נהרג בשבועות האחרונים של המלחמה. אחת מדודות ההיסטוריון הומתה באמצעות גז בעת מבצע התוכנית T4 - אותנסיה הנאצית ב-1940.
בגיל 11 ב-1934 נכנס קוזלק הנער לשורות ההיטלריוגנד
ואחרי מעבר המשפחה לזאארבריקן עלה למעמד "רייטר" במסגרת ארגון הנוער. ב-1940-1939 למד בגימסנה על שם מקסימיליאן במינכן וב-1941 אחרי תקופה של שירות עבודת חובה התנדב לצבא - הורמאכט.

ימי מלחמת העולם השנייה
הוא שירת בחיל התותחנים בחזית המזרחית. אחרי תאונה שבה נחבל ברגל בדרך אל סטלינגרד אשפוז בבית חולים צבאי ושובץ בהמשך בחיל הקשר המוטס. לקראת סוף המלחמה שירת בחיל הרגלים באזור קייב וחרקוב.מאוחר יותר לחם במורביה וב-1 במאי 1945 באודרברג במורביה נשבה על ידי הצבא הסובייטי.
הוא הוצעד עד למחנה ההשמדה אושוויץ לשם עבודות ניקיון, ולאחר מכן נשלח למחנה עבודות פרך בקרגנדה בקזחסטן שם הוחזק בשבי ל-15 חודשים עד שהוחזר בסתיו 1946 לגרמניה בהמלצת רופא.

לימודיו
אחר שובו לגרמניה, הוא למד היסטוריה, פילוסופיה, משפט ציבורי וסוציולוגיה באוניברסיטת היידלברג וב 1947-1953 באוניברסיטת בריסטול (אנגליה). עם מוריו נמנו אנשי אקדמיה בולטים רבים כגון הפילוסופים מרטין היידגר, קרל שמיט, קרל לוויט, הנס גאורג גדמר, ההיסטוריון ורנר קונצה, ההיסטוריון יוהאנס קיהן, הסוציולוג אלפרד ובר, המומחה למשפט ציבורי ארנסט פורסטהוף והפרופסור לרפואה ויקטור פון וייצזקר; שמות אלה לבדם מצביעים על מגוון יוצא דופן של תחומי עניין וגישות.
ב-20 בנובמבר 1954, הגן קוזלק על התזה שלו, "ביקורת ומשבר. מחקר על התפקיד הפוליטי של דימוי העולם הדואלי במאה ה-18", (Kritik und Krise. Eine Untersuchung der politischen Funktion des dualisten Weltbildes im 18. Jahrhundert) שנכתבה בהדכרתו של יוהאנס קיהן.
התזה פורסמה ב-1959 תחת הכותרת "ביקורת ומשבר. תרומה לפתוגנזה של העולם הבורגני" (Kritik und Krise. תרומה לפתוגנזה של העולם הבורגני) והעניקה לו כניסה יוצאת דופן לעולם המדעי; היא פורסמה מחדש תשע פעמים בגרמנית - שיא עבור עבודה אקדמית - ותורגמה לחמש שפות.

המשך פעילותו האקדמית
לאחר מכן בין השנים 1954 ל-1956 עבד קוזלק כמרצה משנה באוניברסיטת בריסטול, ולאחר מכן במשך שנה היה מדריך בסמינר להיסטוריה באוניברסיטת היידלברג. בשנים 1960-1965 השתתף ב-Arbeitskreis für moderne Sozialgeschichte - קבוצת מחקר להיסטוריה חברתית של המודרניות) בהיידלברג, שהוא היה לימים ב-1986 (אחרי מותו של ורנר קונצה)  יושב ראש שלה. ב-1965 זכה קוזלק בתעודת ההסמכה שלו לניהול מחקר (Habilitation) עם עבודה שכותרתה Preußen zwischen Reform und Revolution. Allgemeines Landrecht, Verwaltung und soziale Bewegung von 1791 bis 1848 (פרוסיה בין רפורמה למהפכה. המשפט הארצי ,הממשל והתנועה החברתית מ-1791 עד 1848)"משפט הלאנד" הוא Allgemeines Landrecht für die Staat הרפורמה המשפטית הגדולה שהונהגה בפרוסיה על ידי פרידריך הגדול , אשר פורסמה ב-1967 והפכה לקלאסיקה בעולם האקדמיה הגרמנית.

ב-1966 התמנה קוזלק לפרופסור למדע המדינה באוניברסיטת רוהר בבוכום. במקביל, הוא היה בוועד המייסד של אוניברסיטת בילפלד, לה הוא סייע לאמץ את הצביון הבין-תחומי והביקורתי שלה. אחרי שבין השנים 1968 ל-1974, כיהן כפרופסור מן המניין להיסטוריה מודרנית באוניברסיטת היידלברג עבר קוזלק לאוניברסיטת בילפלד, בה כיהן בפרופסור, ומשנת 1988 כפרופסור אמריטוס לתיאוריה היסטורית. הוא מונה למנהל המרכז למחקר בין-תחומי (Zentrum für inderdisziplinäre Forschung) והפך לאחת הדמויות המובילות של האוניברסיטה הצעירה, וסייע לבסס את המוניטין שלה בתחום ההיסטוריה ומדעי החברה כאסכולת בילפלד.

ב-1979 פרסם את ספרו Vergangene Zukunft (העבר של העתיד)
באותה תקופה הירצה כפרופסור אורח בכמה אוניברסיטאות ומכוני מחקר, כמו המכללה למדע של ברלין (Wissenschaftskolleg zu Berlin) (1989-1987), New School for Social Research של אוניברסיטת שיקגו (1990-1988), אוניברסיטת קולומביה ומכללת בודפשט (1993)

בשנות ה-70 וה-80, ניהל קוזלק יחד עם ורנר קונצה ואוטו ברונר, ואחרי מותם, לבד, את הפרויקט העצום של Geschichtliche Grundbegriffe (מילון מושגי יסוד בהיסטוריה), בתשעה כרכים, כתשעת אלפים עמודים ומאתיים ושנים עשר ערכים מ"Adel" (אצולה) ועד "Zivilisation" (ציוויליזציה), כאשר הארוך ביותר ("Volk, Nation),(עם, אומה) תפס מאתיים ותשעים עמודים. הספר, שהפך מאז למקור רפרנס בחוגים אקדמיים דוברי גרמנית, מציג את ההיסטוריה של המושגים בשפה הפוליטית והחברתית הגרמנית.

קוזלק סירב להיות "מסווג" בענף מסוים של מדע ההיסטוריה: הוא חבר מעבר לגבולות התחומים השונים לאישים כמו הנס גאורג גדמר, פול ריקר או היידן וייט ופנה לגישה בינתחומית, כמו למשל בסוגיית האיקונוגרפיה הפוליטית בפולחן המתים, על רקע תולדות האמנות.

קוזלק מת ב-2006 בבאד אינהאוזן בנורדריינלד-וסטפאלן בגיל 82.

הגותו
קוזלק הדגיש את המשבר המושגי שפקד את אירופה בין השנים 1750 ו-1850, "תקופת צומת" ("Sattelzeit" - תקופת "אבזם" בתרגום מילולי) שסימנה את בוא המודרניות. מושגים פוליטיים וחברתיים שינו את משמעותם וקיבלו מימד נורמטיבי, במובן שהם חדלו להסתפק בלתאר את התופעות החברתיות ונועדו מכאן ואילך גם להשפיע עליהן; כוח מבני זה איפשר להם לא להתמקד עוד אך ורק בעבר, אלא גם בעתיד. לדברי קוזלק, המושג המודרני של "היסטוריה" עצמו קם בגרמניה  של סוף המאה ה-18, תוך כדי מעבר מלשון רבים ללשון יחיד ומיזוג המונחים Historie ו-Geschichte, שהאחרון שבהם מתייחס מאז הן לאירוע, לנרטיב שלו והן לניתוחו.  

קוזלק היה היוזם העיקרי של חקר ההיסטוריה של המושגים (Begriffsgeschichte,ביטוי שהגיע מהגל). הוא אינו רואה בתחום זה כחקר לשוני גרידא של מונחים המנותקים מהקשרם החברתי, אלא ממקם אותו היטב בתוך ההיסטוריה החברתית, כאשר חקר הסמנטיקה של השיח הפוליטי והחברתי נחשב לתנאי הכרחי להבנה אמיתית של האירועים ההיסטוריים. זוהי "היסטוריה לשונית של מושגים, הקשובה לחילופי הדברים הבלתי פוסקים בין השפה לחברה ולפערים בין השימושים העכשוויים לשימושם בעבר של אותם המושגים, זאת מתוך הבנה שכל טיפול עכשווי באובייקט מחקר מבעבר נדרש לידיעת ההיסטוריה של המונחים שאפשרו את מתן שמו". 

השיטה שפותחה על ידי קוזלק ועמיתיו, "הסמנטיקה ההיסטורית" ("סימן וגורם של שינוי חברתי"), השתרשה בחוגים האקדמיים הגרמנים והובילה, למשל, למפעל ה-Manual des notions fundamentales politiques et sociales en France de 1680 à 1820 (ספר הלימוד למושגי יסוד פוליטיים וחברתיים בצרפת בין 1820-1680) ב-16 כרכים ,שנערך על ידי הנס-יורגן ליזברינק, רולף רייכרדט ואברהרד שמיט. 

באופן כללי, קוסלק התמקד בפיתוח הכיוון הרוחני (geisteswissenschaftlich) והפילוסופי של ההיסטוריה החברתית, להבדיל מהכיוון הנאו-מרקסיסטי והסטטיסטיציסטי המדגיש את תפקידם של המנגנונים הכלכליים באבולוציה של החברות. 

בשלב מאוחר יותר בקריירה שלו, התעניינותו הגוברת של קוזלק באנתרופולוגיה הובילה אותו לחקור אנדרטאות מלחמה ובתי קברות צבאיים בכתבים  כמו Der politische Totenkult. Kriegerdenkmäler in der Moderne (פולחן המתים בפוליטיקה. אנדרטאות מלחמה בעידן המודרני, 1994) ו-Zur politischen Ikonologie des gewaltsamen Todes (על האיקונולוגיה הפוליטית של המוות האלים, 1998.

קוזלק טען כי חוויותיו האישיות במלחמה הן שעיצבו את דרכו האקדמית מאוחר יותר, ובפרט את עיסוקו ב"משבר" וב"קונפליקט" ואת עמדתו הספקנית ביחס לרעיונות "אידאולוגיים" של אוניברסליזם מוסרי ורציונלי ושל הקִדמה בהיסטוריה. הוא טען גם כי ניסיון חייו בצד המובס, הן מבחינה תרבותית והן מבחינת לאומית, הוא שאפשר לו הבנה היסטורית רפלקסיבית יותר, ושנקודות הראות המעניינות ביותר בכתיבה היסטורית מקורן לא פעם דווקא בצד המובס ולא בצד המנצח.

במהלך שנות ה-90 של המאה העשרים הוא השתתף בדיון הציבורי  בדבר הקמת אנדרטת השואה בברלין. הוא טען כי לגרמניה כאומה יש "אחריות מיוחדת" להמשיך להכיר בשואה ולזכור אותה, אבל שהאנדרטה עצמה צריכה להנציח את כל קורבנות השואה ולא להתמקד רק בנרטיב היהודי.

חייו הפרטיים
קוזלק היה אב לחמישה ילדים, ביניהם היסטוריונית האמנות קתרינה קוזלק, קונרד קוזלק, מעבד וראש ביגבנד, והאמן הפלסטי רופה (Ruppe) קוזלק.

הוקרה

1989 - פרס הקולגיום ההיסטורי במינכן 
1993 - התמנה ליועץ מדעי של המכון ברלין-ברנדנבורג לשיתוף פעולה צרפתי-גרמני באירופה. שם עמד בחדשים האחרונים לחייו בראש פרויקט מדעי  "הקהילה האירופית במחלוקות" 
1993 מדליית כבוד של בית הספר הגבוה למדעי הרוח והחברה של פריז
1998 - חבר כבוד של האקדמיה ההונגרית למדעים
1999 - פרס זיגמונד פרויד על פרוזה מדעית
2003 - הפרס להיסטוריה מטעם העיר מינסטר
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת טוקיו (1979),   בית הספר החדש למדעי חברה בניו ירוק (1988),  אוניברסיטת אמסטרדם (1989), אוניברסיטת קולומביה (1998) \ אוניברסיטת פריז-סורבון (2007)

ציטוטים

מצוטט אצל ג'ייקוב רייט  

ספרים 
כמחבר
 Kritik und Krise. Ein Beitrag zur Pathogenese der bürgerlichen Welt, Alber, Freiburg im Brisgau und München, 1959
(בקורת ומשבר. תרומה לפתוגנזה של העולם הבורגני)
Preußen zwischen Reform und Revolution. Allgemeines Landrecht, Verwaltung und soziale Bewegung von 1791 bis 1848. Klett-Cotta, Stuttgart 1967,  (Zugl.: Heidelberg, Habil.-Schr., 1965).
(פרוסיה בין רפורמה למהפכה. המשפט הארצי הכללי, ממשל ותנועה חברתית בין 1791 ל-1848
Vergangene Zukunft. Zur Semantik geschichtlicher Zeiten. Suhrkamp, Frankfurt am Main 1979, . (העבר של העתיד. על סמנטיקה של הזמנים ההיסטוריים)Futures Past: On the Semantics of Historical Time (Studies in Contemporary German Social Thought.), Columbia University Press, 2004

mit Louis Bergeron, François Furet: Das Zeitalter der* europäischen Revolution 1780–1848 (= Fischer Weltgeschichte. Bd. 26). Fischer-Taschenbuch-Verlag, Frankfurt am Main 1969, .
(עם לואי ברז'רון, פרנסואה פירה עידן המפהכה האירופית 1848-1780
mit Hans-Georg Gadamer: Hermeneutik und Historik* Winter, Heidelberg 1987, .
(עם הנס גאורג גדמר - הרמנאוטיקה ותאוריית ההיסטוריה)
Goethes unzeitgemäße Geschichte. Manutius, Heidelberg 1997, .
(סיפורו של גתה שלא תאם את זמנו)
Expérience de l’Histoire. Paris 1997, .
Points (Taschenbuch), 2011, .
Zur politischen Ikonologie des gewaltsamen Todes. Ein deutsch-französischer Vergleich. Schwabe, Basel 1998, .
(על האיקונולוגיה של המוות האלים. השוואה גרמנית-צרפתית)
Wer darf vergessen werden? Das Holocaust-Mahnmal) hierarchisiert die Opfer. In: Die Zeit. Nr. 13, 1998 (zeit.de).
(מי יכול להישכח? האנדרטה לשואה עושה הייררכיזציה של הקרבנות - מאמר בעיתון "די ולט".
Europäische Umrisse deutscher Geschichte. Zwei Essays* Manutius, Heidelberg 1999, .
(קווי מתאר אירופיים של ההיסטוריה הגרמנית - שתי מסות)
Zeitschichten. Studien zur Historik. Mit einem Beitrag von* Hans-Georg Gadamer. Suhrkamp, Frankfurt am Main 2000./2003, .
(רבדים של זמן. מחקרים על תאוריית ההיסטוריה - עם השתתפותו של הנס גאורג גדמר)
Thomas Meyer: Die Geologie der Geschichte Rezension. In: Die Zeit. Nr. 45, 2. November 2000.
(רביו לספרו של תומאס מאייר - גאולוגיית ההיסטוריה)
The Practice of Conceptual History. Timing, History, Spacing Concepts (Cultural Memory in the Present). Stanford 2002, .
(פרקטיקת ההיסטוריה המושגית. המושגים עיתוי, היסטוריה, מרחב)
Begriffsgeschichten. Suhrkamp, Frankfurt am Main 2006* .סיפורי מושגים)
Vom Sinn und Unsinn der Geschichte. Aufsätze und* Vorträge aus vier Jahrzehnten. Hrsg. von Carsten Dutt. Suhrkamp, Berlin 2010, .
(על משמעות וחוסר משמעות של ההיסטוריה. מסות והרצאות מארבעה עשורים)
Erfahrene Geschichte. Zwei Gespräche mit Carsten Dutt. Winter, Heidelberg 2013, .
(היסטוריה שנחוויית. שני שיחות עם קרסטן דוט)
Geronnene Lava. Texte zu politischem Totenkult und* Erinnerung. Herausgegeben von Manfred Hettling, Hubert Locher und Adriana Markantonatos, Suhrkamp Verlag, Berlin 2023, .
(לבה קרושה. טקסטים על פולחן המתים וההיזכרות בהם)

כעורך
 mit Wolf-Dieter Stempel:  Geschichte. Ereignis und Erzählung (= k. Bd. 5). Fink, München 1973.
(עם וולף-דיטריך שטמפל - היסטוריה, אירוע וסיפור (כרך 5 של "Poetik und Hermeneutik")
 Theorie der Geschichte. Beiträge zur Historik. dtv,
Frankfurt am Main 1977 ff. Mitherausgeber von zwei Teilbänden: Band 1 (1977): Objektivität und Parteilichkeit in der Geschichtswissenschaft. , gemeinsam mit Wolfgang J. Mommsen und Jörn Rüsen; Band 4 (1982): Formen der Geschichtsschreibung. , gemeinsam mit Jörn Rüsen und Heinrich Lutz .
(תאוריית ההיסטוריה. תרומות לתאוריית ההיסטוריה (Historik)) 
הכרך א  - אובייקטיביות ומגמתיות במדע ההיסטורי - עם וולפגנג י.מומזן וירן ריזן
הכרך ד - צורות של כתיבת היסטוריה - עם ירן ריזן והיינריך לוץ
 Geschichtliche Grundbegriffe. Historisches Lexikon zur politisch-sozialen Sprache in Deutschland 
 mit Werner Conze und  Otto Brunner: . 8 in 9 Bänden. Klett-Cotta, Stuttgart 1972–1997; zuletzt: 2004, .
(מושגי יסוד בהיסטוריה. לקסיקון היסטורי לשפה הפוליטית-החברתית בגרמניה עם ורנר קונצה ואוטו ברונר - ב-9 כרכים)
 mit Paul Widmer :  Niedergang. Studien zu einem geschichtlichen Thema  Klett-Cotta, Stuttgart 1980, .
שקיעה. מחקרים על נושא היסטורי. - עם פאול וידמר
 mit  Reinhart Herzog :Epochenschwelle und Epochenbewusstsein (= Poetik und Hermeneutik. Bd. 12). Fink, München 1987, .
עם ריינהארט הרצוג סף תקופה ותודעת תקופה 
 mit  Michael Jeismann : Der politische Totenkult. Kriegerdenkmäler in der Moderne.  Fink, München 1994, .Mit Vorwort von Koselleck.
עם מיכאל ייסמן הפולחן הפוליטי של המתים. אנדרטאות מלחמה בתקופה המודרנית  Inhaltsverzeichnis (pdf).Harro Zimmermann: Riten des Gedenkens – Rezension. In: Die Zeit, Nr. 19, 5. Mai 1995.
 Hayden White: Auch Klio dichtet oder Die Fiktion des Faktischen. Studien zur Tropologie des historischen Diskurses.'' Klett-Cotta, Stuttgart 1991,  (Einführung von Reinhart Koselleck).
מבוא לספרו של היידן וייט - גם קליו  התפייטה או הפיקציה של המחקרים העובדתיים על הטרופוליגה של השיח ההיסטורי

קישורים חיצוניים

סמיון סטלמך- הערך ריינהארט קוזלק - באנציקלופדיה האוקראינית ברשת - 2007 כרך ד

[https://gtw.hypotheses.org/17394

הערות שוליים

לקריאה נוספת
Nklas Olsen History in the Plural: An Introduction to the Work of Reinhart Koselleck, Berghahn, New York 2012, עמ' 10–12  



קטגוריה:היסטוריונים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בריסטול
קטגוריה:סגל אוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן
קטגוריה:חברי האקדמיה ההונגרית למדעים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פריז
קטגוריה:אנשי הוורמאכט
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:לותרנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1923
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2006