ארלי ברק

ארלי אלברט ברק (באנגלית: Arleigh Albert Burke; 19 באוקטובר 1901 – 1 בינואר 1996) היה אדמירל בצי ארצות הברית, שזכה לתהילה במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה. ברק כיהן כראש המבצעים הימיים של הצי האמריקאי בעת כהונתם של נשיאי ארצות הברית דווייט אייזנהאואר וג'ון קנדי.

ב-1977 עוטר במדליית החירות הנשיאותית מידי הנשיא ג'רלד פורד.

המשחתת ארלי ברק (DDG-51), הראשונה בסדרת המשחתות ארלי ברק, שהוכנסה לשירות ב-1997, קרויה על שמו.

 ראשית חייו ותחילת שירותו בצי 
ממוזער|ימין|ארלי ברק במהלך לימודיו באקדמייה (1920).ברק נולד בבולדר, קולורדו, ב-19 באוקטובר 1901, לאוסקר ברק וקלרה מוקלר. סבו, אוגוסט ביורקגרן, היה מהגר שוודי לארה"ב ושינה את שם משפחתו ל-'ברק', שם משפחה אמריקאי נפוץ ממקור אירי, כדי להישמע אמריקאי יותר. בעקבות התפרצות השפעת הספרדית בשנת 1918, נסגרו בתי הספר בבולדר וברק לא סיים את לימודיו בתיכון. בסיוע חבר הקונגרס המקומי, זכה ברק להתקבל לאקדמיה הימית של ארצות הברית. ברק סיים את לימודיו באקדמיה ביוני 1923, ומונה כקצין בחיל הים של ארצות הברית . הוא נישא לרוברטה גורסץ' (1899–1997) מוושינגטון הבירה.

במהלך 18 השנים הבאות, שירת ברק על סיפון ספינות מערכה ומשחתות. במהלך תקופה זו למד וקיבל תואר שני בהנדסה כימית באוניברסיטת מישיגן בשנת 1931. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, מצא את עצמו, ברק, לאכזבתו הרבה, בתחנת חוף במפעל התותחים של הצי בוושינגטון הבירה. לאחר מאמצים מתמשכים מצידו, הצליח בשנת 1943 לקבל צו ולהצטרף ללחימה בדרום האוקיינוס השקט.

 מלחמת העולם השנייה ואחריה 
ברק שירת עד תום המלחמה בדרום האוקיינוס השקט. הוא פיקד באופן רצוף על פלגת משחתות 43, פלגת משחתות 44, שייטת משחתות 12 ושייטת משחתות 23 (DESRON 23).Destroyer History, Admiral Burke שייטת משחתות 23, שכונתה "הבונים הקטנים", כיסתה את הנחיתות הראשונות בבוגנוויל בנובמבר 1943, ונלחמה ב-22 קרבות נפרדים במהלך ארבעת החודשים הבאים. במהלך תקופה זו, זכו "הבונים הקטנים" בהשמדת סיירת יפנית אחת, תשע משחתות, צוללת אחת, מספר ספינות קטנות יותר וכ-30 מטוסים. פקודות הקבע של ברק לכוח המשימה שלו היו: "משחתות לתקוף במגע עם האויב, אין להמתין לפקודות ממפקד כוח המשימה". לאחר שסקר את הקרבות המוקדמים והלא מוצלחים של חיל הים עם היפנים, הגיע ברק למסקנה שחוסר הוודאות וההיסוס עולים ביוקר. הלקח הובהר לו בקרב מצר בלקט, כאשר מפעיל המכ"ם שלו יצר קשר ראשון עם ספינה ליד החוף, אך ברק היסס לירות. עד מהרה התפתח קרב שהסתיים בניצחון אמריקאי, אך ברק לא היה מרוצה ממנו. בהרהור על האירועים, ברק שאל סגן סמוך מה ההבדל בין קצין טוב לקצין גרוע. לאחר שהקשיב לתשובתו של הסגן, ברק הציע את שלו: "ההבדל בין קצין טוב לקצין גרוע", אמר ברק, "הוא כעשר שניות". 

ברק בדרך כלל דחף את המשחתות שלו למהירות שהיא מעט נמוכה יותר ממהירות התפוצצות הדוד, אך בדרכן למפגש לפני קרב כף סנט ג'ורג', נפגעה אחת מהמשחתות USS ספנס כאשר צינור הדוד נחסם על ידי מברשת ששימשה לניקוי, מה שהגביל את השייטת בפיקודו של ברק ל-31 קשר, במקום מהירות מעל 34 קשר שהיו מסוגלים להשיג בדרך כלל. בעקבות זאת כונה "ברק 31 קשר", במקור כינוי שהתכוון ללעג והפך מאוחר יותר לסמל פופולרי לאופיו התקיף. הסבר חלופי סיפק ג'ין אדוארד סמית' בביוגרפיה שלו על אייזנהאואר: "במהלך מלחמת העולם השנייה, ברק הוביל בטעות את שייטת המשחתות שלו לשדה מוקשים יפני. אדמירל האלסי שלח הודעה בקשר ששאלה מה הוא עושה בשדה מוקשים יפני. 'שלושים ואחד קשר', השיב ברק".

במרץ 1944, קודם ברק לראש מטה של מפקד כוח המשימה 58, כוח המשימה לנושאי מטוסים מהירים של הצי החמישי, בפיקודו של האדמירל מארק מיצ'ר. ההעברה התבצעה בעקבות הוראה של ראש המבצעים הימיים, האדמירל ארנסט קינג, שדרשה ממפקד שטח כמו האדמירל ריימונד א. ספרואנס להחזיק טייס כראש מטה, וממפקד אוויר, כמו מיצ'ר, להחזיק קצין שטח כראש מטה.  ממוזער|ימין|אדמירל מארק מיצ'ר וראש המטה ארלי ברק עוברים לאנטרפרייז לאחר שבונקר היל נפגעה פעמיים על ידי קמיקזה.לא אדמירל מיצ'ר ולא ברק היו מרוצים מההסדר, אך עם חלוף הזמן, הבין ברק שקיבל את אחת המשימות החשובות ביותר בחיל הים. עבודתו הקשה וחריצותו גרמו בסופו של דבר למיצ'ר להתחבר אליו. ברק קודם זמנית לדרגת קומודור, והשתתף בכל הקרבות הימיים של הכוח עד יוני 1945, סמוך לסוף המלחמה. הוא היה על סיפון שתי נושאות המטוסים USS בנקר היל ו-USS אנטרפרייז כאשר נפגעו על ידי מטוסי קמיקזה יפניים במהלך מבצע אוקינאווה .

לאחר סיום המלחמה, חזר ברק לדרגת קפטן קבועה והמשיך את הקריירה הימית שלו כששירת במספר תפקידים, כולל פעם נוספת כראש מטה של האדמירל מיצ'ר, עד מותו של האחרון ב-1947. לאחר מכן, ברק קיבל את הפיקוד על הסיירת USS הנטינגטון לשייט לאורך החוף המזרחי של אפריקה. הוא קודם לדרגת אדמירל משנה בשנת 1949 וכיהן כמזכיר של הצי במועצה למחקר ופיתוח הגנה.

 מלחמת קוריאה 
עם פרוץ מלחמת קוריאה, מינה אדמירל פורסט שרמן, אז ראש המבצעים הימיים, את ברק לתפקיד סגן ראש מטה מפקד כוחות המזרח הרחוק של הצי . בהמשך קיבל את הפיקוד על פלגת הסיירות החמישית וביולי 1951 מונה לחבר במשלחת הפסקת האש של האומות המאוחדות, אשר ניהלה משא ומתן עם הקומוניסטים על שביתת נשק צבאית בקוריאה. לאחר שישה חודשים באוהלי הפסקת האש, הוא חזר למשרד ראש המבצעים הימיים, שם שימש כמנהל חטיבת התוכניות האסטרטגיות עד 1954.

באפריל 1954 הוא קיבל את הפיקוד על פלגת הסיירות השישית, ולאחר מכן עבר בינואר 1955 לפקד על כוח משחתות הצי האטלנטי. באוגוסט 1955, החליף ברק את אדמירל רוברט ב. קרני בתפקיד ראש המבצעים הימיים. בזמן מינויו לראש המבצעים הימיים, ברק עדיין היה אדמירל משנה (שני כוכבים) וקודם מעל ראשיהם של קציני דגל רבים שהיו בכירים בו. ברק מעולם לא שירת כסגן אדמירל (שלושה כוכבים), וקודם בשתי דרגות בזמן מינויו.

 ראש המבצעים הימיים 
ברק נכנס לתפקיד ראש מחלקת המבצעים הימיים במאי 1955, עם הסתייגויות משמעותיות. הוא שירת בתקופה קריטית בהיסטוריה העולמית, בעיצומה של המלחמה הקרה . הוא היה צעיר יחסית, בן 53, בהשוואה לקציני דגל אחרים באותה תקופה. הוא היה חרוץ, ונראה בלתי נלאה, עבד חמש עשרה שעות ביום שישה ימים בשבוע כנורמה.

ברק היה גם מנהיג ומנהל מצוין, ויכולתו ליצור ארגון יעיל הייתה המפתח להצלחותיו. הוא תמך באדמירל היימן ריקובר, שהיה ידוע לשמצה כאדמירל תובעני, בפיתוח כוח צוללות המונע על ידי נשק גרעיני, ויזם את פיתוחם של טילים בליסטיים המשוגרים מצוללות, מה שהוביל לתוכנית טילי פולריס. ברק כינס את ועידת לוחמה נגד צוללות של פרויקט נובסקה בשנת 1956 ביוזמתו של מנהל המכון האוקיינוגרפי וודס הול, שבו נע הדיון בין אוקיינוגרפיה לנשק גרעיני . בוועידה, הובילה הצהרה של אדוארד טלר לפיה ניתן לפתח ראש נפץ קטן פיזית של מגה-טון אחד המתאים לפולריס לאימוץ הפולריס על ידי ברק על פני טילי יופיטר . בתקופה שבה אחרים בחיל הים היו סקפטיים מאוד לגבי רעיון הטיל המשוגר מצוללת, הצליח ברק לפתח את אמצעי ההרתעה היעיל ביותר למתקפה גרעינית על ארצות הברית. עד סיום כהונתו בתפקיד בשנת 1961 כבר החלה תוכנית בנייה מהירה של צוללות פולריס והחלו סיורי הרתעה שגרתיים של הצוללות.

ברק, כראש מחלקת המבצעים הימיים, היה מעורב באופן הדוק בדיונים של ממשל אייזנהאואר על הגבלת גודל כוח הצוללות. כשנשאל "כמה זה מספיק?", לגבי מספר צוללות הטילים הבליסטיים האמריקאיות הדרושות להרתעה, טען ברק כי כוח של כ-40 צוללות פולאריס (כל אחת עם 16 טילים ) מהווה תשובה סבירה."How Much is Enough?": The U.S. Navy and "Finite Deterrence", National Security Archive Electronic Briefing Book No. 275 ברק טען עוד כי טילים ומפציצים יבשתיים יהיו פגיעים להתקפה, מה שהופך את האיזון הגרעיני בין ארה"ב לסובייטים לבלתי יציב באופן מסוכן. לעומת זאת, צוללות גרעיניות הן כמעט בלתי ניתנות לגילוי ובלתי פגיעות. הוא מתח ביקורת רבה על אסטרטגיות גרעיניות של " שיגור לאחר אזהרה ", והזהיר כי אסטרטגיות כאלה הן "מסוכנות לכל מדינה"."Document 11: "Dangerous For Any Nation", in National Security Archive Electronic Briefing Book No. 275

ברק כיהן שלוש קדנציות חסרות תקדים כראש מחלקת המבצעים הימיים, בתקופה של צמיחה והתקדמות בחיל הים. עם סיום כהונתו השלישית, באוגוסט 1961 יצא לפרישה.

 שנותיו האחרונות 
ברק היה חבר בארגון כנגד הקומוניזם בקובה בתקופת שלטונו של פידל קסטרו, "ועדת האזרחים למען קובה חופשית".

ברק, שהיה ממוצא שוודי, יצא בשנת 1973 להלווייתו של המלך גוסטב השישי אדולף משוודיהה, כנציג הבכיר של ארצות הברית של אמריקה.

ממוזער|המצבה על קברו של אדמירל ארלי א. ברק בבית הקברות של האקדמייה הימית באנאפוליס מרילנד.
ארלי ברק נפטר ב-1 בינואר 1996 במרכז הרפואי הימי הלאומי בבת'סדה, מרילנד . הוא היה בן 94 במותו. ברק קבור בבית הקברות של האקדמיה הימית של ארצות הברית, באנאפוליס, מרילנד.

 הוקרה ופרסים 
ממוזער|ארלי ברק ואשתו יושבים מאחורי מזכיר ההגנה דיק צ'ייני, אשר נושא את נאום הפתיחה במהלך השקת האונייה הקרויה על שמו, נוכחים גם מזכיר הצי וסנאטורים מווירג'יניה, ב-4 ביולי 1991.
ממוזער|המשחתת ארלי ברק בהפלגה בים התיכון
ברק קיבל מספר רב של עיטורי קרב במהלך ארבעים ושתיים שנותיו בחיל הים, כולל צלב חיל הים, מדליית השירות המצטיין של חיל הים, עיטור לגיון ההצטיינות ועיטור לב הארגמן . הוא העריך במיוחד שני עיטורים שקיבל בתחילת הקריירה. בשנת 1928, בעת ששירת על סיפון ספינת המלחמה USS פרוקיון (AG-11), זכה לשבחים על "הצלת יורדי ים וספינות שנטרפו בים". בשנת 1939, במהלך פיקודו הראשון,על USS מוגפורד (DD-389), זכה לשבחים כאשר המשחתת שלו זכתה בגביע התותחנות של הצי עם הציון הגבוה ביותר מזה שנים רבות. ספינתו גם הגיעה למקום השלישי בתחרות ההנדסה ובמקום הגבוה בתחרות התקשורת.
על שירותו בשייטת המשחתות 23, זכה ברק בעיטור צלב חיל הים, עיטור השירות המצטיין של חיל הים, עיטור לגיון ההצטיינות, ועיטור ציון לשבח נשיאותי שהוענק לשייטת.
ברק קיבל עיטורים נוספים במהלך שירותו והצטיינותו במילוי תפקידיו בצי.
ברק קיבל את מדליית השירות המצוין השלישית שלו מאת הנשיא ג'ון פ. קנדי בבית הלבן ב-26 ביולי 1961. ב-10 בינואר 1977, קיבל ברק את מדליית החירות הנשיאותית מאת הנשיא ג'רלד פורד.
קישורים חיצוניים

 WWII HERO ARLEIGH A. BURKE DIES, וושינגטון פוסט, 2 בינואר 1996

 תת אדמירל (בדימוס) ג'וזף מטקאלף, הרוח של ברק '31 קשר', במגזין Naval History, אפריל 1996
 לוטננטנ קומנדר (בדימוס) ג'ון גורדון פורסטר, זכרונות - ברק '31 קשר', באתר האקדמיה הימית, ינואר 2008
 על אדמירל ארלי ברק, באתר ארגון המשחתת ארלי ברק

 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קולורדו
קטגוריה:בולדר: אישים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדמירלים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ראשי המבצעים הימיים
קטגוריה:מעוטרי צלב הצי
קטגוריה:מעוטרי כוכב הכסף
קטגוריה:מעוטרי מדליית השירות המצוין של הצי
קטגוריה:מעוטרי לב הארגמן
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי מדליית החירות הנשיאותית
קטגוריה:מעוטרי מסדר השמש העולה
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הימית של ארצות הברית
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת קוריאה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1901
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1996