שועל חול טיבטי

שועל חול טיבטי (שם מדעי: Vulpes ferrilata) המכונה גם שועל טיבטי הוא מין מהסוג שועל ממשפחת הכלביים אשר בטבע הוא אנדמי לאזור הרמה הטיבטית ורמת לדאק שבמרכז אסיה. אזור זה הוא חלק מרכס הרי ההימלאיה הנמצא בגובה 5,300 מ' מעל הקרקע בעיקר בסין במחוזות כמו:טיבט, צ'ינגהאי, גאנסו, שינג'יאנג, יונאן, וסצ'ואן, אך גם בהרי ההימלאיה שבצפון נפאל, בהוטן, ובמדינות ההודיות לדאק וסיקים.

בבהוטן ובחבל הארץ סיקים בהודו. השועל הטיבטי חי בקרבה למיני שועלים נוספים מאותו אזור כמו שועל קורסאקי או שועל החולות וכן שועלים אדומים בהירים, אך הוא בעל ראש מרובע מעט ומוזר מאוד המקל בזיהויו.

השועל הטיבטי מתאפיין ביכולת יוצאת דופן לחיות בגבהים קיצוניים, ונצפה בדרך כלל באזורים שבין 3,500 ל-5,200 מטר מעל פני הים, עם תצפיות נדירות אף ברום של כ-5,300 מטר. פרוותו סמיכה ומותאמת היטב לאקלים ההררי הקר, והיא בצבע חום-אדמדם עד חום בהיר עם גוון אפרפר בצדדים, פס חום-כתום לאורך הגב, והבטן וקצה זנבו לבן.

תיאור
השועל קטן יחסית, אורכו 70-60 ס"מ, אורך זנבו 40-29 ס"מ ומשקלו 4-5.5 ק"ג ולו פרווה ארוכה מלאה העוזרת להתמודדות עם האקלים הקשה. צבע הפרווה אדמוני ברובו, צידי הגוף וחלקי הרגליים והזנב העליונים אפורים, והבטן והמשך הזנב לבנים. הראש כהה מעט ומוזר עם לחיים מרובעות, חוטם גדול העוזר לנשימה יעילה בתנאי ההר ופה לבן קטן עם שפם בולט וניבים ארוכים יחסית לשועל. האוזניים קטנות ומשוטחות, העיניים ירוקות וכריות הרגליים מרופדות בפרווה עבה למנוע קפיאה ולהשקיט את צעדיהם מטרפם.

אקולוגיה
השועלים חיים באזורי המרעה היבשים והצחיחים של רמת טיבט בגבהים של 5,200-3,500 מ' מעל פני הים ומדי פעם יורדים מעט למורדות הגבעות. ייחודו של השועל הטיבטי טמון במראהו הבולט ובאסטרטגיות הציד המשונה שלו. הוא נבדל ממינים אחרים של שועלים החיים באזור (כמו שועל הקורסאקי) בזכות מבנה ראשו המרובע והרחב יחסית, המעניק לו חזות מעט "מוזרה" אך מותאם ככל הנראה לנשימה יעילה בסביבת האוויר הדליל. השועל הטיבטי הוא טורף יחידאי הפעיל בעיקר בשעות היום, הם טורפים חיות קטנות כשהעיקרי ביניהם הוא פיקת הרמה - המין הקטן הנפוץ ביותר בערבה, עליו הוא מסתמך כמעט באופן בלעדי. בשל התלות הרבה בפיקה, דפוסי הציד שלו מתואמים עם פעילות היום של הטרף. השועל מתגנב אל פיקה שיצאה ממאורתה, משטח את אוזניו ומתקרב אליה באיטיות. כשהוא קרוב למאורתה הוא מנסה לתפוס אותה לפני שתברח למסתור והורג אותה בנשיכה עם ניביו הארוכים. הוא יאכל גם מרמיטות, ארנבות שעירות (Lepus oiostolus) ולטאות רמה וינסה לתפוס ציפורים וביציהן וגם יאכל נבלות של פרסתנים גדולים כמו אנטילופה טיבטית, איילי מושק וכבשים כחולים. הוא צייד בודד שפעיל בעיקר בשעות היום.

פרט חריג במיוחד הוא התיעוד של שיתוף פעולה נדיר בטבע: השועל הטיבטי נצפה לעיתים כשהוא עוקב אחר דוב כחול טיבטי, האנדמי לטיבט. הדוב חופר במאורות הפיקות כדי לצוד אותן, ואם הפיקה מצליחה להימלט מהדוב, השועל הממתין לוכד אותה, ובכך כל אחד מהטורפים מרוויח. מבחינת מצב שימור, השועל הטיבטי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין "ללא חשש", בשל תפוצתו הרחבה והאוכלוסייה היציבה יחסית בערבות ובמדבריות-למחצה של הרמה הטיבטית.

 התנהגות חברתית, רבייה וגידול גורים 
 מבנה חברתי ושותפות מונוגמית 
השועל הטיבטי מציג מבנה חברתי ייחודי המשלב בין נטייה לאורח חיים יחידאי לבין יצירת קשר זוגי מונוגמי יציב במהלך עונת הרבייה. למרות שפרטים בוגרים נצפים לעיתים קרובות לבדם, השועלים הטיבטים חיים בדרך כלל בזוגות קבועים או בקבוצות משפחתיות קטנות הכוללות את ההורים והגורים מהשגר האחרון. שותפות זו מתבטאת לא רק ברבייה, אלא גם בציד משותף. בני הזוג נצפים לעיתים כשהם צדים יחד, כאשר שיתוף הפעולה ביניהם מגדיל משמעותית את הסיכוי לכידת הטרף העיקרי שלהם, הפיקה הטיבטית. מאורת הזוג משמשת כמרכז קבוע לפעילותם, והיא מספקת הגנה חיונית מפני הטורפים המעטים וגם מפני תנאי מזג האוויר המשתנים והקיצוניים של הרמה הטיבטית.

 מחזור הרבייה והקמת המאורה 
עונת הרבייה של השועלים הטיבטיים מתקיימת בדרך כלל בין החודשים פברואר למאי. תקופת ההיריון של הנקבה קצרה יחסית, ונמשכת כ-50 עד 60 יום. היא ממליטה שגר קטן יחסית הכולל שניים עד ארבעה גורים. המלטה זו מתרחשת במאורה מוגנת ומבודדת (ועדיין איננה תועדה). ייחודן של המאורות טמון במיקומן, הן נחפרות לרוב בבסיס סלעים גדולים, בנקיקי צוקים, או במורדות של גבעות, הנמצאים הרחק מריכוזים של בני אדם. כדי להבטיח סביבה אופטימלית ומוגנת לגידול הגורים, הזוגות נוהגים לרדת באופן זמני לגבהים נמוכים יותר מהרגיל, דבר המסייע בהתמודדות עם הקור העז השורר באזור. המאורות הן לרוב רחבות ומסועפות, עם כניסות מרובות (עד 12 כניסות), דבר המאפשר לשועלים נתיבי מילוט מהירים במקרה של סכנה.

 טיפול הורי והתפתחות הגורים 
הגורים נולדים עיוורים וחסרי ישע, ונשארים לחלוטין תלויים בחום ובמזון שמספקת האם, כאשר הזכר מסייע בציד ובהגנה על המאורה ועל משפחתו. הגורים נשארים בתוך המאורה במשך מספר שבועות עד שהם יוצאים לראשונה לחקור את סביבתם. תקופת התלות והטיפול ההורי היא ארוכה במיוחד, והגורים נשארים בחברת הוריהם למשך שמונה עד עשרה חודשים לאחר הלידה. במהלך תקופה זו, ההורים מלמדים את הצעירים בהדרגה את מיומנויות הציד החיוניות ואת דרכי ההישרדות באזור. הגורים מגיעים לבגרות מינית מלאה בגיל שנה לערך, וזמן קצר לאחר מכן הם נפרדים מהוריהם ויוצאים לחפש טריטוריה משלהם, דבר המסייע בפיזור האוכלוסייה ובמניעת תחרות עם הוריהם על משאבי המזון המוגבלים של הרמה.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1842
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי בריאן הוטון הודג'סון
חול טיבטי
קטגוריה:נפאל: יונקים
קטגוריה:טיבט: יונקים
קטגוריה:פקיסטן: יונקים