מנחם שמואלי (ממשי)

מנחם שמואלי (גם מנחם שמואליביץ', מנחם שמואלביץ, שם לידה: מנחם מנדל סומילוביץ; 1879 – כ"ז באייר, ה'תרע"א, 25 במאי 1911), הידוע בשם העט והכינוי ממש"י (או ממשי) ובקיצורים מ. שמואלי ומ. מ. שמואלי, היה חלוץ העלייה השנייה, חבר בקומונת הסתתים, פעיל ציוני, מסאי, הוגה דעות ופועל בחוות כנרת. היה כתב של עיתון הפועל הצעיר ופעיל למען זכויות הפועלים וזכויות הנשים. הגה את רעיון חוות העלמות. קברו הוא הראשון בבית הקברות של כנרת, ולזכרו ניטעה חורשת האקליפטוס בכנרת. כינויו ממשי נגזר מצירוף האותיות הראשונות והאחרונות של שמו העברי, מנחם שמואלי .

קורות חייו
מנחם מנדל סומילוביץ נולד בנוסיבקה שבאוקראינה לקלונימוס (קלמן) אריה סומילוביץ ואשתו לאה. אביו היה סוחר בדים. מנחם מנדל היה הרביעי משישה ילדים. בילדותו למד בתלמוד תורה. ב-1896 עבר את בחינות הבגרות הממשלתיות בהצטיינות והצטרף לחיל הפרשים בצבא האימפריה הרוסית, שם שירת במשך ארבע שנים. עם שחרורו עבד כמורה במחוז צ'רניגוב במשך ארבע שנים. ב-1905 עלה לארץ ישראל בעלייה השנייה. ממש"י עבד תחילה כשכיר יום במושבה רחובות ובמפעל הטבק בוואדי חנין. ב-1906 עבר לירושלים והצטרף לקומונת הסתתים ליד בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות. בריאותו של ממש"י הייתה רופפת, ועל כן נאסר עליו לעבוד בסיתות.

ב-1909 עזב ממש"י את ירושלים ועבר לימה (היום המושבה יבנאל), שם עבד בסיקול אבנים ושירוש סידריות. לאחר שלושה חודשים עבר למושבה כנרת ועבד אצל יוסף טריידל. שלושה חודשים מאוחר יותר עבר ממש"י לחוות כנרת. בנובמבר 1910 חתמו ממש"י, בן-ציון ישראלי, משה אינגברמן ודוד דוברינסקי על חוזה אריסות בינם ובין המנהל משה ברמן, ועד מותו ב-1911 היה ממש"י חלק מקבוצת "האריסים". התגורר בבית המוטור יחד עם "שלישית יחד" (בן ציון ישראלי, מאיר רוטברג ונח נפתולסקי). היה בין הראשונים שעסקו בניסויים של חקלאות שלחין של ירקות בחווה.

ממש"י היה פעיל של מפלגת הפועל הצעיר ועזר להקים את סניף ירושלים של המפלגה. ב-1907 השתתף באספת צירי המפלגה ביפו. בנוסף היה ממש"י כתב של עיתון הפועל הצעיר ופעיל למען לזכויות הפועלים וזכויות הנשים. בכתביו ניכר חוש צדק חברתי מפותח. ממש"י השתתף באסיפות, בדיונים ובוועידות.

 מותו 
ב-25 במאי 1911, בגיל 31, נמצאה גופתו של ממש"י על הדרך שבין בית המוטור לחוות כנרת, אחרי שיצא להביא לחם. רגליו היו יחפות, נעליו לצד הגופה, פניו כלפי מטה ופיו היה מלא בעפר. רופא ערבי שבדק את הגופה קבע שממש"י נפטר משבץ לב, אולם יש סברה כי נרצח על ידי שודדים בדואים. קברו הוא הקבר הראשון שנכרה בבית העלמין של כנרת. הוועד הגלילי של הפועל הצעיר החליט כי ביום השנה למותו, ב-1912, תינטע לזכרו חורשת אקליפטוס על תל ליד הכנרת אותו אהב. במלאת שנה למותו, בכ"ח באייר תרע"ב (25 במאי 1912), ניטעה לזכרו של ממש"י חורשת האקליפטוס על התל ליד הכנרת.
טקסט=הודעה מ-1912 על נטיעת חורשת האקליפטוס לזכרו של ממש"י|גבול|שמאל|הודעה מ-1912 על נטיעת חורשת האקליפטוס לזכרו של ממש"י
ממש"י היה דמות ידועה בקרב היישוב, ומותו הכה את הציבור היהודי בתדהמה. כך כתב נחום טברסקי בהספד שכתב בעיתון הפועל הצעיר:

ממוזער|מודעת האבל על מותו של ממשי, 1911
ממוזער|קברו של ממשי בבית הקברות כנרת
הסופר יוסף חיים ברנר כתב דברים לזכרו:

 כתביו 
250px|ממוזער|מנחם שמואלי (ממשי), תרל"ט - תרל"ע
ב-1961 יצא ספר המכיל אוסף נבחר של כתביו של ממש"י, וכן דברים שכתבו עליו אחרים, ביניהם דוד בן-גוריון, יוסף חיים ברנר, נחום טברסקי ובן-ציון ישראלי.

כתביו של ממש"י כוללים יומנים פרטיים ורשימות רבות שכתב לעיתון הפועל הצעיר, בהן הביע את דעותיו בנושאי אקטואליה, סוציאליזם, מעמד האשה ועוד. על רשימותיו נהג לחתום ממשי, ראשי התיבות של שמו העברי (מנחם שמואלי). שם עט זה, המבטא גם כמיהה למימוש עצמי, הפך גם לכינויו. לאחר שעבר לחוות כנרת המשיך לכתוב לעיתון. טוריו תיארו את מאבקם של הפועלים מול פקידות יק"א ונושאים אחרים מענייני היישוב. בתקופת מגוריו בירושלים התייחס ממשי ביומניו ליהודי ירושלים שחיו על כספי החלוקה:

 "שאלת הפועלת הגלילית" וחוות העלמות 
ב-1910 פרסם ממש"י מאמר פורץ דרך, "שאלת הפועלת הגלילית", בו התרעם על היחס לנשים בכלל ופועלות בפרט. זוהי ההתייחסות הראשונה לעניין הפמיניסטי בתקופת היישוב החדש. על פי יוסף שפירא, 

כך כתב ממש"י:

באותו מאמר, הגה ממש"י את רעיון ההקמה של חוות העלמות, שהוקמה חודשים אחדים אחרי פרסום המאמר.

 נושאים אחרים 
ממש"י היה גם בין הראשונים שדיווח על התארגנות הערבים ונטייתם להכרה עצמית. כבר ב-1908 כתב ממש"י, "חד–העין, שגם המחמירים באנשי העלייה השנייה הכירו ברצינות הגיגיו", על הערבים:דיווחיו של ממש"י על קורות השביתה הגדולה בחוות כנרת, שאחד ממארגניה היה ברל כצנלסון, מהווים עדות היסטורית ומחקרית על אחד מסכסוכי העבודה הראשונים של תנועת העבודה בארץ ישראל. השביתה הייתה "לאבן דרך בתולדות תנועת הפועלים הארץ ישראלית".

 לקריאה נוספת 
 ממוזער|עטיפת "מ. שמואלי (ממשי): חמישים שנה לפטירתו"יוסף שפירא (עורך), מ. שמואלי (ממשי): חמישים שנה לפטירתו, הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך של הסתדרות העובדים, [תל–אביב] 1961
 שמעון קושניר, אנשי נבו: פרקי עלילה של אנשי העלייה השנייה, עם עובד, 1968
 יוסף שפירא, הפועל הצעיר: הרעיון והמעשה, עיינות, 1968
 ברכה חבס, החצר והגבעה סיפורה של קבוצת כנרת, עם עובד, 1968

 קישורים חיצוניים 

 יוסף שפירא (עורך), מ. שמואלי (ממשי): חמישים שנה לפטירתו, הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך של הסתדרות העובדים (גרסת מקוונת)

 תעלומת מותו של מנחם שמואלביץ שמואלי ממשי באתר מצבות מדברות
 דף יזכור, מנחם מנדל שמואלביץ באתר קבוצת כנרת
 רשימות מאת מנחם שמואלי (ממשי), פרויקט מאה שנים לשביתה הגדולה בכנרת, חצר כנרת שלנו: יומן הרשת של צוות חצר כנרת

 הערות שוליים 

קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות כנרת
קטגוריה:הגליל: אישים
קטגוריה:קומונת הסתתים
קטגוריה:יהודים אוקראינים
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית ביישוב
קטגוריה:חברי הפועל הצעיר
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1879
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1911