בנק אלרן

בנק אֶלֶרן (Ellern) היה בנק מסחרי ישראלי שנוסד בשנת 1934 על ידי הבנקאי הרמן אלרן מעולי גרמניה, ופעל עד שנת 1967, אז השתלט בנק ישראל על עסקיו, כתוצאה מעסקת מכירה כושלת שלו, ופעילתו נרכשה אחר כך על ידי בנק לאומי.

היסטוריה
בנק אלרן נוסד בשנת 1933 בארץ ישראל המנדטורית על ידי הרמן אלרן, שאביו איגנץ אלרן (Ignaz Ellern) ייסד בנק בקרלסרוהה שב ב-1881. ואמו קלרה הייתה ממשפחת הבנקאים פוֹיכְטְוַונגֶר. הבנק נוסד בימי העלייה החמישית, במקביל להקמתם של עוד שני בנקים בידי עולי גרמניה - בנק פויכטוונגר ובנק יפת. בין בעלי ומנהלי בנקים אלו היו גם קשרי משפחה. הרמן אלרן ירש את הבנק של אביו (שנפטר ב-1917) בגיל 26 והפך ב-1919 לשותף מלא בבנק עם גיסו עמנואל פורכטהיימר.

לאחר עליית הנאצים לשלטון, החליט אלרן לעלות לארץ ישראל. תחילה ביקש אישור משלטונות גרמניה להקים את הבנק כסניף של הבנק בגרמניה, אך הבקשה נדחתה. את הבנק בגרמניה המשיך לנהל גיסו של הרמן עמנואל פורכהיימר, עד שהוחרם על ידי הנאצים ב-1938.

הסניף הראשון של בנק אלרן נפתח ב־25 בדצמבר 1933 בשדרות רוטשילד 7 בתל אביב. בשנת 1935 עבר למבנה מרווח יותר בשדרות רוטשילד 3, שהיה לסניף הראשי של הבנק, ובחיפה נפתח סניף במרכז המסחרי החדש. בהמשך נפתח סניף בירושלים בבניין ג'נרלי. בשנת 1945 נפתח סניף של הבנק בנתניה ובשנת 1951 נפתח סניף ברמת גן. בשנת 1961 היו לבנק 16 סניפים. הבנק היה שותף לבניית בית מעריב, שב-1957 פתח בו גם סניף גדול. בשנת 1965 נפתח סניף של הבנק בכפר המכביה. בשנת 1966 נפתח סניף, בבניין חדש שהוקם לצורך כך, בהדר הכרמל.

הרמן אלרן שימש מנכ"ל הבנק לצד דוד זיגפריד ברין. ב-1940 הצטרף לבנק בן-דודו קרל אלרן. בפברואר 1966 פרש דוד זיגפריד ברין מניהול הבנק ובמקמו מונה אלחנן היימן⁩. בנוסף מנו עוזיאל אלרן (בנו של הרמן אלרן) וחתנו ד״ר אליהו מני כמנהלים חברי הדירקטוריון.

לקוחות הבנק היו בעיקר עולים מגרמניה בני המעמד הבינוני, שמהם גייס פיקדונות והם הפקידו אצלו את הפיצויים שקיבלו במסגרת הסכם השילומים; אך הוא עסק בעיקר בגיוס הון לחברות ועסקים בבורסה, סחר בניירות ערך ומימון. חתנו של הרמן אלרן, עורך הדין ברוך גרוס, תיאר את אופי הבנק: "בנק אלרן היה בנק מסחרי לפי מיטב המסורת של Merchant Banker. הוא לא שאף לקבל חשבונות עממיים אלא עסקיו היו מופנים לתעשיה, להשקעות ולמסחר ואלה שעסקו בכך היו לקוחותיו. הייתה לבנק מומחיות מיוחדת בניירות ערך ישראלים וזרים".

ביוני 1966 נחתם הסכם על מכירת הבנק לבעלים של בנק פוֹיכְטְוַונגֶר יוסף אפשטיין. המטרה המוצהרת הייתה למזג את הבנקים ולהיות לבנק הרביעי בגודלו בישראל, אולם באותה תקופה היה בנק פויכטוונגר על סף פשיטת רגל והמטרה הייתה, על פי ההערכות, לנסות לייצב את הבנק בעזרת מימון מבנק אלרן. ביצוע העסקה נתקל בקשיים על רקע חילוקי דעות לגבי תהליך העברת הבעלות, ובנק פויכטוונגר פנה לבית המשפט במטרה לכפות את המכירה. לאחר מספר חודשים ודיונים בבית המשפט הושגו הסכמות סופיות על ההעברה. זמן קצר אחר כך, בינואר 1967, כאשר התבררו ממדי החובות של בנק פויכטוונגר, בנק ישראל לקח על עצמו את ניהול הבנק והציבור הוזהר גם לגבי היציבות של בנק אלרן, אף שהבנק היה יציב. הפרסום הביא לבריחה של לקוחות ופגיעה קשה בבנק.

בנק אלרן הוצע למכירה במכרז. תחילה היה נראה ששני המועמדים העיקריים לרכישת הבנק הם בנק התעשייה ובנק הפועלים, לאחר מכן עלה שמו של בן דונקלמן כמי שעומד לרכוש את הבנק, אך לבסוף נמכרה פעילות בנק אלרן לבנק לאומי, והוא החל לממש את הנדל"ן שהיה ברשות הבנק. שלושה סניפים נרכשו בידי הבנק לחרושת ולמסחר וכן נמכר סניף אחד לבנק ברקליס. הבנק עצמו הועבר לפירוק מרצון שנמשך עד תחילת שנות ה-80.

במשפט של מנהלי בנק פויכטוונגר קבע בית המשפט המחוזי שעצם רכישת בנק אלרן לא הייתה עבירה, אולם קביעה זאת נהפכה על ידי בית המשפט העליון, שקבע עם זאת שהמוכרים של בנק אלרן לא היו מודעים למצב של בנק פויכטוונגר ולא עברו כל עבירה. עם זאת ב-1972 מפרק הבנק הגיש תביעה נגד בני משפחת אלרן, בטענה ששיתפו פעולה עם יוסף אפשטיין בעת שרכש מהם את הבנק, כך שקיבלו לרשותם הפרטית מנכסי הבנק. התביעה הסתיימה בפשרה שנתיים אחר כך.
בית בנק אלרן
בינואר 1935 רכש בנק אלרן את בית שמואל טאג'יר בשדרות רוטשילד 3, שהיה המבנה הראשון בן שתי קומות שהוקם באחוזת בית, והפך אותו למטה הבנק. ב-21 מאי 1935 התקיים טקס חנוכת בית בנק אלרן. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נהרס המבנה ושטחו נכלל ברחבה הגדולה שהוקמה בחזית מגדל פסגות. הרחבה והחניון הציבורי הוקמו על ידי חברת אפריקה ישראל כמטלה ציבורית בתמורה לזכויות בנייה נוספות.
אלרן השקעות
בשנת 1952 הקים הבנק, עם שותפים מבריטניה וארצות הברית חברת בת - "אלרן השקעות", שהשקיעה את הונה בניירות ערך (בעיקר מניות ואגרות ערך של חברות שונות) ובנדל"ן. ב-1963 הנפקו מניות החברה ב. בשנות ה-60 כבר ייצרה רווחים משמעותיים וחילקה דיבידנד נדיב. בדצמבר 1960 הוקמה חברת השקעות נוספות - "אלגר להשקעות" (כחברת בת של "אלרן השקעות"), שעסקה בהשקעה בחברות תעשייתיות, בין השאר השקיעה ב"חברה הישראלית לקופסאות פח" (לימים קניאל תעשיות) ו"מפעלי גומי מאוחדים". לאחר מכירת הבנק, הרמן אלרן, שהיה אז כבר בן 75, שמר את השליטה בשתי חברות ההשקעה, ועסקיהן המשיכו לשגשג תחת ניהולו. בספטמבר 1993 מכרו יורשיו את השליטה בחברות לקבוצת הביטוח מגדל, ושמם שונה ל"אלרן-מגדל" ו"אלגר-מגדל".

בקיץ 2000 בני משפחת דנקנר, רכשו את השליטה בהן, במטרה להפוך אותן לקבוצת השקעות בהייטק, תקשורת ונדל"ן. חודש אחר כך מכרו כ-6% ממניות "אלרן-מגדל" לבנק ההשקעות האמריקאי מריל לינץ'. אחר כך שונה שוב שם החברות מ"אלרן-מגדל" ל"אלרן השקעות" ו"אלגר-מגדל" ל"אלרן החזקות". באמצעות "אלרן השקעות" החלו בני משפחת דנקנר להשקיע בנדל"ן ותשתיות, בין השאר רכשו את "בניין המשרדים "בית אירופה" בתל אביב, היו שותפים להקמת פארק השעשועים עיר המלכים באילת, היו שותפים לרכישת רשת השיווק קו-אופ צפון ורשת בתי מרקחת ניו פארם (אולם יצאו מהשותפות לאחר זמן קצר), והקימו שתי חברות בת "אלרן תשתיות" ו"אלרן נדל"ן". "אלרן תשתיות" הייתה שותפה בקבוצה שזכתה במכרז להקמת מתקן התפלה אשקלון. לצורך הרחבת פעילותה גייסה החברה הון באמצעות הנפקות של איגרות חוב.

החל מסוף 2002 הייתה "אלרן השקעות" מעורבת בניסיון לחלץ את משפחת דנקנר מהלוואות שלקחו מבנק לאומי, באמצעות חברתם תעשיות מלח לישראל, לרכוש מניות בגרעין השליטה בבנק הפועלים בעת הפרטתו ב-1997. מהלך שקיבל את הכינוי "עסקת אלרן", במסגרתה "אלרן השקעות" שבשליטתם הייתה אמורה לרכוש את החזקותיהם הפרטיות בשלוש חברות: דנקנר השקעות, דור כימיקלים ותעשיות מלח, תמורת כ-230 מיליון דולר, כך שבני המשפחה יוכלו לפרוע את ההלוואות שלקחו מבנק לאומי מבלי לאבד שליטה בחברות. על העסקה הודיעו בספטמבר 2002, בסוף 2003 ניסה נוחי דנקנר לסייע לעסקה באמצעות חברת "גנדן השקעות" שבבעלותו, אך לאחר כמעט שנתיים של דיונים ועקב קשיי מימון בוטלה העסקה.

באמצעות "אלרן נדל"ן" וחברות נוספות שבבעלותה נכנסה "אלרן השקעות" להשקעות נרחבות במזרח אירופה, בפרויקטים של נדל"ן, קמעונאות ותקשורת; כולל: פרויקטים של מלונאות, משרדים, מגורים ומסחר בפולין; הקימה רשת בתי מרקחת ברומניה. ומיזם לטלוויזיה רב-ערוצית באמצעות לווין. בסוף 2005 הקימה "אלרן נדל"ן" חברת בת בשם "אטלס נכסים" אליה הועברה חלק מפעילות הנדל"ן  שלה במזרח אירופה, בפברואר 2006 הונפקה החברה בבורסת AIM בלונדון, ובפברואר 2008, השלימה רישום כפול גם בבורסת ורשה. במקביל הכניסה משקיעים נוספים לעסקי הנדל"ן, בהם: קרן מרקסטון קפיטל גרופ, איזי שרצקי, ואחר כך נועם לניר באמצעות חברת "ליוורמור השקעות".

בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 החלה החברה לצבור הפסדים כבדים בעסקי הנדל"ן, בנוסף רשת בתי מרקחת וחברת הטלוויזיה בלוויין ברומניה צברו הפסדים ונסגרו. עם זאת, למרות המשבר נכנסה לפעילות ברוסיה, שם ההלה בהקמת מגדל משרדים במוסקבה. בדצמבר 2008 רואי החשבון של החברה הוסיפה אזהרת הערת עסק חי לדוחות כספיים שלה. בסוף 2009, לאחר שלא יכלה לעמוד בפירעון איגרות החוב שלה, "אלרן השקעות" נכנסה להסדר חוב.

הערות שוליים

אלרן
אלרן
קטגוריה:המנדט הבריטי: כלכלה
קטגוריה:משפחת פויכטוונגר: בנקים
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
קטגוריה:תל אביב-יפו: בנקים
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1934