תניא רבתי

תניא או תניא רבתי, הוא ספר הלכה שנכתב בתקופת הראשונים באיטליה על ידי רבי יחיאל בן יקותיאל הרופא.

שם הספר נקבע בפי העם בשל המילה הראשונה בספר, הפותח בציטוט ברייתא: "תניא היה רבי מאיר אומר...".

 זהות מחבר הספר 
הספר נדפס לראשונה בשנת ה'רע"ד ללא ציון שם המחבר. אך כיום הספר מיוחס בוודאות לרבי יחיאל ב"ר יקותיאל ב"ר בנימין ב"ר יחיאל הרופא ממשפחת הענוים. זיהוי זה נעשה על פי מה שנמצא כתוב בגוף הספר באחת ההלכות: .

כאמור, הספר שנדפס בעילום שם, יוחס בעבר בשוגג למחברים אחרים: כך למשל בעמוד השער של מהדורת הספר שנדפסה בזאלקווא ובסדילקאב יוחס הספר ל"רבי יחיאל אחי רבי יעקב בעל הטורים", וכך גם נזכר בספר "מגן גבורים".
טקסט=יחיאל בן |ממוזער|שער הספר משנת תרנ"א, לפיו מחבר הספר הוא רבי יחיאל אחיו של רבי יעקב בעל הטורים.
אחרים ייחסו את כתיבת הספר לרב ישעיה בר אבא מרי, שחי בתקופת הריב"ש ובספר צמח דוד ייחס את הספר לרבי יהודה ב"ר בנימין מחכמי איטליההרב ישראל בראון, מבוא לתניא רבתי, מוסד הרב קוק, ירושלים תשע"א..

 תוכן ומהות הספר 
תוכן הספר הוא דינים ומנהגים לכל השנה, מחולקים למאה סימנים. יש מהחוקרים הסבורים כי רבים מהדינים בספר הם קיצור של הספר שבלי הלקט שחיבר צדקיה בן אברהם הרופא. לדעת הרב ישראל בראון, עורך מהדורת תניא רבתי בהוצאת מוסד הרב קוק, 'תניא רבתי' אינו קיצור של שבלי הלקט, אלא ששני הספרים נכתבו על ידי שני תלמידים שלמדו בבית מדרשו של הריבב"ן, ושניהם ציטטו את הריבב"ן, ולכן קטעים רבים בספרים חופפים.

קישורים חיצוניים



 מהדורות של הספר 








הערות שוליים

קטגוריה:ספרי הלכה: ראשונים