Pet Sounds

Pet Sounds הוא אלבומה ה־11 של להקת הרוק האמריקאית הביץ' בויז, שיצא לאור ב־16 במאי 1966.

האלבום נחשב לאלבום הטוב והמצליח ביותר של הלהקה, ולאחד האלבומים המשפיעים ביותר במוזיקה הפופולרית. הוא דורג שני ברשימות 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים שערך המגזין רולינג סטון ב־2003 (ובכלל זה העדכון ב־2012) וב־2020 (ובכלל זה העדכון ב־2023).

 רקע 
עשרת אלבומי הלהקה שקדמו ל־Pet Sounds עסקו בנושאים קבועים כמו קיץ, גלישה, מכוניות ונשים. באלבום זה החליטה הלהקה לסטות מנושאים אלו ומסגנון הרוק אנד רול שאפיין את שירי הלהקה, לטובת אלבום מגוון ושונה ביחס לקודמיו.

בריאן וילסון, בסיסט הלהקה ומפיק האלבום, שאב את ההשראה מאלבומם של הביטלס, Rubber Soul. בריאיון שהעניק וילסון, סיפר כי לאחר ששמע פעם נוספת את האלבום Rubber Soul בביתו, הוא רץ במהרה לאשתו והכריז: "מרילין, אני הולך לעשות את האלבום המושלם! את אלבום הרוק הטוב ביותר שאי פעם נוצר!"

 הפקת והקלטת האלבום 
 כתיבה 
במהלך שנת 1965 פגש בריאן וילסון את טוני אשר, פזמונאי ורעיונאי שעבד בכתיבת זמרירים עבור משרד פרסום. כמה חודשים מאוחר יותר וילסון, בהמלצת חברו, הזמין את אשר לשתף איתו פעולה בכתיבת שירים לאלבום חדש, וציין שהוא רוצה לעשות משהו "שונה לגמרי" עם מישהו שלא כתב איתו מעולם.

אשר הסכים להצעה וכעבור עשרה ימים נפגשו שניהם במטרה לכתוב. וילסון ניגן חלק מההקלטות האחרונות שלו והביא לאשר קלטת שמע ובה שיר שלו בשם "In My Childhood". אחרי שערך את השיר התוצאה של אשר הייתה "You Still Believe in Me", שיר שנכנס לבסוף לאלבום, ושכנע את וילסון שאשר היה הכותב שהוא חיפש לעבוד איתו. כאשר נשאל וילסון בראיונות בעתיד מדוע הרגיש שאשר היה ההתאמה הנכונה, ענה שחשב שהוא היה "בחור חכם מאוד, אדם מילולי מאוד."

וילסון ואשר כתבו יחד לאורך תקופה של כשניים עד שלושה שבועות בביתו של וילסון, בין ינואר לפברואר 1966. כל פגישת כתיבה התחילה בכך שוילסון ניגן מנגינה או כמה אקורדים שעבד עליהם, בשיחה על תקליט כלשהו שוילסון אהב, או בדיון על נושא כלשהו שוילסון רצה לכתוב עליו. אשר אמר כי תרומתו המשמעותית ביותר הייתה בשלושה שירים: "I Just Wasn't Made for These Times", "Caroline, No" ו"That's Not Me".

סך הכול, שמונה מתוך 13 השירים באלבום כתבו וילסון ואשר (אחד השירים נכתב עם מייק לאב).

 הקלטות 
רוב האלבום (מלבד שלושה שירים) הוקלט בין 18 בינואר עד 13 באפריל 1966 ב־27 מפגשים. הקטעים האינסטרומנטליים הוקלטו באולפני ההקלטות יונייטד ווסטרן רקורדס למעט חלק קטן שהוקלטו בגולד סטאר סטודיוס ובסאנסט סאונד רקורדרס. קטעי השירה הוקלטו ביונייטד וסטרן רקורדס וב־CBS כיכר קולומביה. כל אולפני ההקלטות נמצאים בלוס אנג'לס, קליפורניה.

לפני האלבום חברי הלהקה נהגו להגיע להקלטות כשאינם מוכנים, ולא נהגו לעשות חזרות לפני שהקליטו שירים. לדברי טכנאי הקול של האלבום צ'אק בריטס: "רוב הזמן הם לא היו מוכנים לשיר. הם היו עושים חזרות בסטודיו. למעשה לא היה דבר כזה אצלם, חזרות. הם היו מגיעים ומייד מתחילים לשיר למיקרופון. בריאן ידע את התפקידים של כולם, והשאר גם ידעו את התפקידים זה של זה, וזה פשוט סוג של זרם."

לפי אל ג'ארדין, במהלך ההקלטות של Pet Sounds בריאן היה מלמד בליווי פסנתר כל אחד את השורות הרלוונטיות עבורו בשירים. הוא הרחיב: "כל לילה היינו מגיעים להשמעה חוזרת. היינו יושבים ומאזינים למה שעשינו בלילה הקודם. מישהו היה יכול לומר, ובכן, זה די טוב אבל אנחנו יכולים לעשות את זה טוב יותר," תהליך שבדיעבד הוכיח את עצמו כיעיל.

הפרפקציוניזם של בריאן גרם ללאב לכנות אותו במהלך ההקלטות "אוזני כלב". הוא הסביר בריאיון:

 סגנון האלבום 
הסגנון הבולט ביותר באלבום הוא רוק פסיכדלי. כוונת חברי הלהקה הייתה ליצור אלבום שיכיל אלמנטים מסגנונות שונים, כמו פופ, ג'אז, מוזיקה קלאסית, אקזוטי, בלדות ואוונגארד.

האלבום נחשב אחד האלבומים המגוונים ביותר מבחינת סגנונות מוזיקליים שיצרה הלהקה.

 השם ועטיפת האלבום 
בתמונה על עטיפת האלבום מופיעים חמישה מחברי הלהקה – (מימין לשמאל: אל ג'ארדין, מייק לאב, דניס וילסון, בריאן וילסון וקארל וילסון – כאשר הם מאכילים שבע עזים בתפוח. ברוס ג'ונסטון, שהצטרף ללהקה שנה קודם לכן, אינו מופיע בתמונה בשל קשיים משפטיים עם חברת התקליטים קולומביה רקורדס (עם זאת הופיע בתמונה על הצד האחורי של האלבום). התמונה צולמה ב־10 בפברואר 1966 בגן החיות של סן דייגו בידי הצלם ג'ורג ג'רמן.

על פי ריאיון משנת 2016 עם וילסון וג'ארדין על שם האלבום, על השם Pet Sounds חשב לאב. בריאיון אחר נזכר לאב שחשב על השם בהשראת קולות החיות הנשמעים באלבום, ולאחר שהוא ויתר חברי הלהקה סיימו להקליט את קולות כלב לשיר "Caroline, No".

 קבלת האלבום 
ממוזער|בריאן וילסון מבצע את האלבום Pet Sounds בהופעה בישראל בשנת 2016
 לאחר יציאת האלבום 
הביקורות הראשונות שקיבל האלבום בארצות הברית נעו בין שליליות לחיוביות מהוססות. לדעתו של הביוגרף דייוויד ליף הוא נראה למעריצים האמריקאים אלבום מאתגר מדי והם ויתרו עליו מהר מדי. האלבום לא היה מועמד באותה שנה לשום פרס בטקס פרסי גראמי.

בבריטניה היה מצב האלבום שונה והמבקרים הבריטים פרסמו בעיקר ביקורות חיוביות עליו. לדעתו של יאן ונר, העורך המייסד של המגזין רולינג סטון, בעיני המעריצים הבריטיים הלהקה הייתה מתקדמת הרבה יותר מהביטלס, ואת בריאן וילסון הם ראו כגאון. פני ולנטיין מהמגזין "דיסק" כתבה על האלבום: "13 רצועות של גאונותו של בריאן וילסון... כל התקליט הוא רומנטי הרבה יותר מהעליזות הרגילה של הביץ' בויז. שירים קטנים, עצובים ועגמומיים בנושא אהבה אבודה ואהבה חדשה וכל מה שמסביב לאהבה."

בשנת 1969, שנים אחדות לאחר יציאת האלבום, אמר שדרן הרדיו ג'ון גילילנד בתוכנית הרדיו האמריקאית "Pop Chronicles", שעסקה בהיסטוריה של המוזיקה, כי לדעתו הוצאת האלבום של הביטלס Revolver בסמיכות זמנים להוצאת Pet Sounds פגעה במכירות בארצות הברית.

 כיום 
מעמדו של האלבום השתפר עם השנים. כיום הוא נחשב האלבום לאחד החשובים והמשפיעים ביותר בהיסטוריה של מוזיקת הרוק. המגזין "רולינג סטון" דירג את האלבום במקום השני ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. לפי עדותו של פול מקרטני, Pet Sounds סיפק השראה לאלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band, אשר דורג במקום הראשון ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים (ומאוחר יותר במקום ה־24).

ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים שערך "רולינג סטון" מדורגים שלושה שירים מהאלבום: "God Only Knows" במקום ה־25, "Caroline, No" במקום ה־211 ו"Sloop John B" במקום ה־271.

בביקורות המאוחרות לאלבום ניכר שהמבקרים מכירים בחשיבותו של האלבום ובהשפעתו. ריצ'י אונטרברגר מהאתר AllMusic כתב: "האלבום הטוב ביותר של הביץ' בויז, ואחד הטובים של שנות ה־60. ההרכב הגיע כאן לרמה חדשה לגמרי במונחים של כתיבה והפקה." על פי דגלאס וולק מהמגזין "בלנדר", זהו "לא אלבום רוק אנד רול – ולא מוזיקה שיש לה שם, למען האמת. [...] השירים מעלים זיכרונות נהדרים של התמימות בהתבגרות. למרות נפילה מסחרית בזמנו, האלבום מחזיק בתואר היהלום שבכתר של הביץ' בויז."

ב־2016 יצא בריאן וילסון לסיבוב הופעות עם אל ג'ארדין ובלונדי צ'פלין לרגל ציון 50 שנה לאלבום. ב־8 ביוני 2016 הם הופיעו באמפי פארק רעננה.

 רשימת הרצועות 
במהדורה המקורית כלל האלבום 13 רצועות. בהוצאות מאוחרות יותר (החל משנת 1990) האלבום כולל רצועות נוספות שהושמטו מההוצאה המקורית.

 מיקומי שיא 

 קישורים חיצוניים 





 הערות שוליים 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבומי קונספט
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בממלכה המאוחדת
קטגוריה:אלבומי חברת קפיטול רקורדס