אלחנן אילת

אלחנן אילת (26 במאי 1932 – 26 באוקטובר 2025) היה מהנדס ואיש חינוך ישראלי, הקים את מכללת אפקה וכיהן כנשיאה הראשון, ניהל את בית הספר אורט סינגאלובסקי ואת בית הספר להנדסאים, וזכה בפרס החינוך של עיריית תל אביב יפו ובפרס רמניסיאנו.

ביוגרפיה
תחילת דרכו
נולד בשם גרהרד אלטבך ב-1932 כבן הצעיר לארתור (אברהם) ובינה לבית קריגל בווינה, אוסטריה, במשפחה חילונית. אביו היה יליד אנגליה ואמו ילידת פולין. הוריו היו שניהם נתינים בריטים, עבדו כמורים במוסד ממלכתי ופוטרו ממשרתם בשל יהדותם.  סבו מצד אביו ומשפחתו היגרו מאוחר יותר חזרה לבריטניה.

בגיל שנתיים, עלה עם הוריו ואחיו הבכור היינץ (לימים חיים) לארץ ישראל. המשפחה השתקעה בחיפה.
בארץ החל אביו לעבוד בבניין. בזכות שליטתה של אמו בשפה הרוסית, זכתה במשרה אצל ד"ר הלל יפה.
הוא עברת שמו לאלחנן ולימים, עם שליחתו של אחיו לצרפת מטעם חיל הים, הם עברתו את שם המשפחה לאילת.
כעולים דוברי גרמנית נבחרו הוריו  על ידי ד"ר זליג סוסקין לצאת לנהריה ונמנו על מייסדי המושבה. 
ב-1936 עברה המשפחה להתגורר בצריף בן חדר אחד בצפון-מזרח נהריה. בנוסף, הוקצה להם שטח אדמה קטן.
הצריף בו התגוררה משפחתו של אילת היה הצפוני ביותר בנהריה, ולכן סבל מירי תדיר ולעיתים אינטנסיבי במהלך המרד הערבי הגדול. אילת למד בבית הספר היסודי וכבר לאחר שנה "קפץ" מכיתה א' ישירות לכיתה ג'.
בנהריה התגייס אביו מאוחר יותר לצבא הבריטי בו שירת במשך שנתיים ושימש כאחראי על השמירה בראש הנקרה

שנות נעוריו בחיפה
ב-1945 החל ללמוד בתיכון המקצועי בסמ"ת, ולאור הישגיו בבחינות הפסיכוטכניות המקדימות זכה למימון לימודיו על ידי ועדת החינוך הארצית. מלבד הצטיינותו בלימודים בכלל ובלימודי הפיזיקה בפרט, השתתף במגוון נבחרות ספורט של בית הספר, כגון נבחרת הכדורסל שזכתה באליפות בתי הספר התיכוניים הארצית. ב-1946 וב-1947 זכה פעמיים ברצף במקום הראשון באליפות ישראל לנוער במשחה של כ-3.5 ק"מ לאורך החוף משבי ציון לנהריה.

ב-1946, במקביל ללימודיו, השלים אילת קורס מפקדי סירות של אגודת "הפועל", ולאחר מכן השתתף בקליטת אוניות המעפילים חנה סנש, עלייה, והאומות המאוחדות.
במהלך אחד האימונים נתפס עם כמה מחבריו על ידי השלטונות הבריטים והוחזק במעצר ליד היישוב הערבי א-זיב. לטענתו הוא נמלט ורץ מספר קילומטרים עד לנהריה כדי לספר על האירוע, ובכך הוביל להתערבות נציגי העיר ושחרור העצורים.

במהלך לימודיו בכיתה י"א פרצה מלחמת העצמאות. בתחילת 1948 הפסיק את לימודיו ושב לנהריה.
שימש כעוזרו של קצין הש"י, חיים שדמי, ונשלח לחיפה להביא לנהריה מתקן מאולתר לזיהוי אקוסטי של מטוסים.
אילת השתלב ב"הגנה", השתתף במספר קרבות בגליל המערבי ואף נמלט בזחילה מההתקפה על שיירת יחיעם. לאחר המלחמה עברה המשפחה להתגורר בחיפה, ואילת השלים את לימודיו התיכוניים ואת בחינות הבגרות בתוך כ-4 חודשים.

שירותו הצבאי
עם גיוסו (1950), מייד לאחר טירונות קצרה, החל אילת קורס קצינים (ללא קורס מ"כים לפניו כפי שהיה נהוג באותה תקופה). מפקדו בקורס היה יצחק בן מנחם. חברו לצמד היה דני מט.

לאחר קורס הקצינים, למרות שאיפותיו לשרת בצנחנים, הובילה אותו השכלתו הטכנית לנ"מ, שם עסק בתחום המכ"ם. במהלך שירותו הסדיר הוצב בתפקידי סגן מפקד בסיס המכ"ם הראשי בחיפה. לאחר מכן עבר לפקד על קורס גדנ"ע ים, וקצין הדרכה באח"י מזנק ק-32.

לקראת סיום שירותו הצבאי הכיר אילת את יהודית יוסימוב.

השכלה גבוהה
לאחר השחרור התקבל אילת לטכניון על סמך הישגיו בבסמ"ת. במהלך שנת הלימודים הראשונה (1953) התחתן עם יהודית, והשניים עברו לגור בחיפה.

במקביל להמשך לימודיו עבד בחברת החשמל בעבודות רשת (כגון ניקוי קווי מתח עליון), וכמורה (בעיקר לחשמל) בבסמ"ת.

ב-1956 סיים תואר ראשון (BSC) בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה בהצטיינות יתרה. כעבור שנה השלים גם פרויקט מיוחד שזיכה אותו בתואר הנדסי (בנוסף לתואר המדעי). במסגרת הפרויקט בנה מחשב אנלוגי (מרכיבים פסיביים בלבד), שהיה הראשון מסוגו בארץ, לזיהוי תקלות במערכות של אספקת אנרגיה חשמלית.

לאחר התואר הראשון החל לעבוד כאסיסטנט בטכניון, והמשיך לתואר שני בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה, אותו סיים בהצטיינות ב-1959. בעבודת המאסטר עסק בין היתר במגברים מגנטיים, והשתמש במחשב אותו בנה שנה קודם.

פועלו בחינוך ובתעשייה
ב-1959 מונה לסגן מנהל בסמ"ת, והקים את השלוחה של בסמ"ת בקריית הטכניון. בתפקיד זה נשאר עד 1966.

לאחר מכן מונה לסגן מנהל החינוך המקצועי הארצי במשרד החינוך. כעבור שנה החל לנהל את בית הספר הגדול בישראל, אורט סינגאלובסקי בתל אביב. כעבור שנה עבר לגור ברחוב חיים לבנון בתל אביב.

ב-1971 עזב את אורט סינגאלובסקי. בשנים הבאות שימש כמנכ"ל בחברות סיגנל-אור וספַּקוֹ, שעסקו במערכות רמזורים (לרבות הקמה ותחזוקה של מערכות הרמזורים בתל אביב וסביבתה), תאורת רחובות, עבודות בקרת תנועה וכן פרויקטים ביטחוניים שונים. ב-1971 הגה את הרעיון של נתיב לתחבורה ציבורית. בין הפרויקטים שהוביל ישנו מערך רמזורים שסופק לטהראן, ואפשר לשאה לשלוט בכל הרמזורים שנקרו בדרכו.

עד 1973 הועבר תפקיד המילואים של אילת מחי"ר לנ"מ, שהתפתח מאוד לאחר מלחמת ששת הימים, מתוך הכרה בחשיבות הלוחמה האווירית. במהלך מלחמת יום הכיפורים ב-1973 גויס למילואים למשך 5 חודשים, ושימש כסמג"ד בגדוד 895 ולאחר מכן כמג"ד בגדוד 809 בחזית הדרומית. שירת כמג"ד 809 במילואים עד סגירתו בנובמבר 1984. כאשר שב מהמילואים נאלץ לעזוב את סיגנל-אור וספקו, ועבר לחברת אַרְקוֹ-אריאל, אותה ניהל במשך כשנתיים וחצי.

ב-1977 התמנה למנהל בית הספר להנדסאים של אוניברסיטת ת"א. במהלך כהונתו, בשנים 1977–1997, עלה מספר התלמידים בבית הספר מ-300 עד ל-6,000 – צעירים ומבוגרים, אנשי צבא, עולים חדשים ומשתלמים מהארץ ומחו"ל, וכן כ-450 אנשי סגל.

ב-1996 הקים את האפקה – המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב, ושימש כנשיאהּ למשך שתי קדנציות, עד שנת 2002. בגיבוי המועצה להשכלה גבוהה התפתחה המכללה וגדלה לכ-1,500 סטודנטים במקצועות ההיי-טק.

אילת התאלמן ביוני 2001. ב-2003 נחנכה סירה על שם אשתו בימיה בנהריה.

לאחר הפרישה
ב-2002 יצא אילת לפנסיה, אך המשיך לשמש כיועץ לגופים שונים בתחומי החינוך וההנדסה (כגון מוזיאון המדע הלאומי בחיפה וחברת רובוגרופ).

במקביל להמשך העבודה המקצועית בפנסיה, התפנה אילת לעיסוקים אישיים, כגון קבוצת הזמר שיזם עם יהודית ועם חבריהם ב-1983. ב-2007 יזם ביחד עם חברו קבוצת טיולים עבור חבריהם ללימודים מהטכניון, ובמשך מספר שנים ריכז וניהל את הטיולים של קבוצה זו.

בשנותיו האחרונות החל אלחנן לכתוב את זכרונותיו, בין היתר עבור המוזיאון לתולדות העיר נהריה.

אלחנן אילת נפטר ב-26 באוקטובר 2025 בביתו ברמת אביב.

פרסים
ב-1988 זכה אילת בפרס רמניסיאנו לכלכלה בהמלצת פרופ' יובל נאמן.
ב-1995 זכה בפרס החינוך של עיריית תל אביב יפו.

 קישורים חיצוניים 
 , משרד ראש הממשלה באמצעות ההסתדרות הציונית העולמית וארכיון שפילברג, 25.6.2015

הערות שוליים

קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי בסמ"ת
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת חשמל
קטגוריה:זוכי פרס לעובדים בתחום החינוך העברי
קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:נשיאי מכללות בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון