עיירתי בלז

עיירתי בֶּלז (במקור ביידיש: מיַין שטעטעלע בעלז; בתרגום הפולני: Miasteczko Bełz) הוא פזמון יידי מפורסם משנות ה-30 המבטא יחס נוסטלגי לחיים היהודיים בעיירה בלץ (באלטי) שבבסרביה (לעיתים קרובות מיוחס הפזמון בטעות לעיירה בלז שבאוקראינה) בצורת געגועים כלליים לבית הילדות ולתמימות הנעורים.

השיר נכתב על ידי יעקב ג'ייקובס  והולחן על ידי אלכסנדר אוֹלשָנֶצקי  עבור האופרטה "דאָס ליד פון דער געטאָ" ('שירו של הגטו'), שהוצגה ב-1932 בתיאטרון בשדרה השנייה במנהטן שבניו יורק. הוא חובר כמחווה לזמרת איזה קרמר, ילידת העיירה, שהייתה הראשונה שביצעה אותו. הפזמון היה להיט גדול בשעתו, במקור היידי וכן בתרגום לפולנית (1935). הוא נחשב ל"שיר עממי" יהודי, ולמילותיו כמה גרסאות. הפזמון היה לשיר עיירה קלאסי, המבטא את הגעגועים לא רק לבלץ אלא לַשטעטל (העיירה היהודית) ואף לחיים היהודיים במזרח אירופה באופן כללי.

תוכן
הפזמון, שמילותיו פשוטות ולחנו סנטימנטלי, מציג את געגועיה של הדוברת, יהודייה ממזרח אירופה שהיגרה ממנה (כנראה לארצות הברית, כמו קהל היעד היהודי של המופע המקורי), לעיירת הולדתה, בֶּלץ (באלטי) שבבסרביה (העיר הייתה חלק מהאימפריה הרוסית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחומי רומניה; כיום במולדובה). השיר מתחיל בדו-שיח בין הדוברת מָריצָה (ששמה אינו מופיע בשיר) לבין אדם שהגיע מן העיירה. הנמען, אַלתֶר, הוא חבר נעוריה של הדוברת; השם 'אלתר' (אלטער) פירושו ביידיש איש זקן, ומכאן הדעה השגויה הרווחת שעל פיה השיר הוא דו-שיח בין סבא זקן לנכדו.
הדוברת שואלת בנימה מתרפקת (המבוטאת באמצעות השימוש בצורת ההקטנה "-לע") איך נראה הבית שאהבה והאם העץ שנטעה עודו מלבלב; אלתר משיב שהבית הזקין ומצבו בכי רע – הוא מכוסה אבק, הגג מט לנפול, החלונות ללא שמשות, הקירות התעקמו – וטוען ש"בכלל לא תכירי אותו עוד". אז עוברת הדוברת למונולוג שבו מובאים זיכרונותיה כילדה מהחיים בעיירה – "ביתי, שבו הוצאתי את שנות ילדותי", כמילות הפזמון החוזר – ילדות שבה נהגה להתרוצץ בשבת עם שאר הילדים ולשבת לקרוא מתחת לעץ ליד הנהר.

מבקר הספרות היידי נחמן מייזל עמד על כך ש"הפזמון עצמו אינו ממש רב-מעוף, [הוא] מתקתק, נאיבי, פרימיטיבי. אבל המוטיב? הוא נוגע בכל חלק בגוף"; ולדעתו המוטיב, ה"ניגון" של הפזמון, הוא שהביא לפופולריות הניכרת ולגלגולים הרבים שהפזמון זכה להם.

היסטוריה
הפזמון נכתב על ידי שחקן התיאטרון, הבמאי והפזמונאי יעקב ג'ייקובס  (דזשעיקאָבס, Jacobs; 1892–1972) והולחן על ידי אלכסנדר אוֹלשָנֶצקי ( Olshanetsky; 1892–1946), שהלחין מחזות ואופרטות יידיים. הוא חובר עבור המחזה "דאָס ליד פון דער געטאָ" ('שירו של הגטו') – אופרטה בשתי מערכות מאת ויליאם סיגל (מוזיקה מאת אולשנצקי) שהועלתה באוקטובר 1932 ב"נעשאָנאל טעאטער" (התיאטרון הלאומי), מתיאטראות היידיש בשדרה השנייה שבמנהטן. הוא נכתב כמחווה לזמרת המפורסמת איזה קרמר (איזא קרעמער; Isa Kremer; 1887–1956), ילידת בלץ שהיגרה לארצות הברית כעשור קודם לכן, והיא ככל הנראה הייתה הראשונה שביצעה אותו. הפזמון הפך מיד ללהיט, התפרסם בארצות הברית ובעקבות זאת במזרח אירופה. הפופולריות שלו הולידה שטף של חיקויים, או וריאציות, המתייחסים לעיירות אחרות, ובכך חיזקה את הגעגועים הנוסטלגיים לשטעטל כדימוי מרכזי בתרבות הפופולרית היידית בארצות הברית.

הפזמון הובא לפולין מאמריקה על ידי השחקן האורח מיכאל מיכאלסקו (מיכאלעסקאָ; Michalesko), שביצע אותו ב-1934 בתיאטרון היהודי של קמינסקי בוורשה במלודרמה "דער לעצטער טאנץ" ('הריקוד האחרון'; מאת פריימן, מוזיקה מאת אולשנצקי), שבה גילם זמר קברט יהודי. בתוך זמר קצר הוא תורגם לפולנית (ככל הנראה במסגרת התיאטרון הפולני), וב-1935 נדפס בפולנית בלבוב ובוצע על ידי הזמר היהודי-פולני אדם אסטון. שמעו של הפזמון הגיע גם ליישוב היהודי בארץ ישראל ורווח בארץ, בפולנית וביידיש, החל בשנות ה-30. ב-1937 בוצע הפזמון על ידי משה אוישר בסרט Dem Chazzen's Zundel ("דעם חזן'ס זונדעל", 'בן החזן'), שנקרא גם על שם השיר, "מיין שטעטעלע בעלז". הפזמון תורגם גם לרוסית והחל להיות מבוצע בברית המועצות.

בשואה היה הפזמון בין אלה שיהודים הוכרחו על ידי נאצים לשיר בהזדמנויות שונות. שמואל גוגול, נגן מפוחית ב"תזמורת המוות" במחנה אושוויץ, אולץ ללוות בפזמון זה את היהודים שהובלו למותם.

ז'אן ברוסול חיבר בהשראת "עיירתי בלז" פזמון צרפתי, "Belle petite ville" ('עירי הקטנה היפה'), שאותו ביצע ב-1965 בישראל עם חבורת הזמר הקומפניון דה לה שנסון.

ביצועים
בשל הפופולריות הרבה של הפזמון והמעמד שזכה לו כשיר עממי, הוא נכלל ברפרטואר של מבצעים רבים, הן זמרי יידיש והן חזנים.
בין מבצעיו: האחיות בארי.

בין מבצעי הפזמון בשנים האחרונות: השחקן הגרמני-פולני אנדרה אוכודלו ; הזמרת היהודייה-פולנייה נינה סטילר  והזמרת הגרמנייה-ישראלית מאיה סבן  עם פרויקט Jewdyssee.

הפזמון בדפוס
 Mein shtetele Belz = מיין שטעטעלע בעלז; lyrics by Jacob Jacobs; music by Alexander Olshanetsky, New York: J. & J. Kammen Music Co., 1932.
 "מיין שטעטעלע בעלז", בתוך: יוסף רובין (עורך), בלז: ספר זיכרון / בעלז יזכור-בוך, תל אביב: ארגון יוצאי בלז והסביבה בישראל בעזרת יהודי בלז באמריקה, תשל"ד, עמ' 9–12. (, תמונות 13–16) (עם תווים)

לקריאה נוספת
 דוד אסף, שיר הוא לא רק מילים: פרקי מסע בזמר העברי, הוצאת עם עובד, 2019, הפרק "בחזרה לשטעטל - היכן הייתה 'עיירתי בלז'?", עמ' 87–115.

קישורים חיצוניים
 דוד אסף, "מסע מן הכורסא אל העיירה: גלגולי השיר 'מײַן שטעטעלע בעלז'", חלק א, חלק ב, חלק ג, מרץ 2016
 מיין שטעטעלע בעלץ – עיירתי בלץ, סיפורה של קהילת בלץ, יד ושם (מילות השיר בתעתיק אנגלי)
 השיר "העיירה בלץ" - מייַן שטעטעלע בעלץ, באתר להקת אנחנו כאן (עם קישורים לביצועים של הלהקה)
 רשימת ביצועים חלקית בארכיון הצליל היהודי ע"ש רוברט ומולי פרידמן, אוניברסיטת פנסילבניה: לפי שם המחבר; לפי "בלז"; לפי שם השיר


  (נדפס שוב בספרו "בשוא גלים", 1957, עמ' 43)
 ביצועים לשיר באתר Save The Music
 ביצוע לשיר של ליליאן לוקס (רצועה 1 בקונצרט) להאזנה באתר ארכיון המוזיקה היהודית של אוניברסיטת אטלנטיק פלורידה

 ביצוע של סימור רקסייט , באתר אנציקלופדיית ייווא ליהודי מזרח אירופה
 ביצוע של יהודה פרימן ובנימין ברזבסקי באתר הספרייה הלאומית

מילות השיר ותרגומים:
 מילות הפזמון עם תרגום לאנגלית ולצרפתית
 מילות הפזמון עם תרגום לאנגלית

הערות שוליים

קטגוריה:שירים ביידיש
קטגוריה:שירי 1932
קטגוריה:עיירות יהודיות (שטעטלעך)