צ'אנגצ'ון

צָ'אנְגְצ'וּן (בסינית מפושטת: 长春; בסינית מסורתית: 長春; בפין-יין: Chángchūn; מילולית: "אביב ארוך") היא תת-מחוז עירוני, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז ג'ילין שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית תת-המחוז העירוני מנתה כ-9.067 מיליון תושבים, מתוכם כ-5.54 מיליון בשבעת הרבעים.

גאוגרפיה
שמאל|ממוזער|250px|תצלום לוויין של צ'אנגצ'ון
תת-המחוז העירוני צ'אנגצ'ון משתרע על פני 24,734 קמ"ר במערב מחוז ג'ילין וגובל בנציבויות העירוניות ג'ילין מדרום-מזרח,  מדרום-מערב,  מצפון-מערב ובמחוז חיילונגג'יאנג מצפון-מזרח. צ'אנגצ'ון שוכנת בחלק המרכזי של מישור צפון-מזרח סין, בגובה 222 מטרים מעל פני הים, כ-860 ק"מ צפון-מזרחית לבייג'ינג בירת סין. בחלק המזרחי של העיר, שוכן אזור קטן של הרים נמוכים, כאשר הר לָאוֹדָאוֹדוֹנְג, שגובהו 711 מטרים, הוא הגבוה ביותר. העיר ממוקמת גם בנקודת ההצטלבות של "גשר אירופה-אסיה" השלישי בכיוון מזרח-מערב. נהר יִיטוֹנְג, יובל קטן של נהר , זורם דרך העיר עצמה.

היסטוריה
צ'אנגצ'ון נוסדה בהוראת צו של הקיסר ג'יאג'ינג משושלת מינג ששלט בסין ב, כדי שתשמש תחנת מסחר וכפר באזור הספר הצפוני של סין. בסוף המאה ה-18 החלו להתיישב באזור איכרים שהיגרו מהאזורים הצפופים של שאנדונג וחביי. האוכלוסייה גדלה וב-1889 צ'אנגצ'ון קיבלה מעמד של עיר.

בסוף המאה ה-19 האימפריה הרוסית, שהאזור בו נמצאת צ'אנגצ'ון היה בתחום ההשפעה שלה בסין, בנתה מסילת רכבת שקישרה בין חרבין ופורט ארתור שהייתה לה תחנה בתחומי הרובע קוואנצ'נג שבצ'אנגצ'ון. בעקבות ניצחון האימפריה היפנית במלחמת רוסיה–יפן (1904-1905), תחום ההשפעה היפני בסין התרחב עד אזור צ'אנגצ'ון. היפנים זיהו את הפוטנציאל הטמון בצ'אנגצ'ון, ששכנה באזור בין רוסיה סין ויפן, וב-1907 קנו ללא ידיעת הממשלה הסינית אדמות בעיר והקימו בה תחנת רכבת גדולה.

היפנים לא עצרו בכך ובעשורים שלאחר מכן הם השקיעו סכומי עתק בפיתוח העיר במטרה שתשמש בסיס ליפנים כשיכבשו את האזור בעתיד, וכן כדי ליצור בסיס יפני שירתיע את הרוסים. העיר הפכה למרכז רכבות אזורי, נבנו בה בסיסים צבאיים ענקיים והיפנים השתמשו בה כדי להדגים את פאר האדריכלות היפנית ולהחדיר את התרבות היפנית לאזור. העיר גדלה באופן משמעותי והפכה לאחת הערים החשובות באזור.

ב-10 במרץ 1932 הוקמה בתחומי מנצ'וריה, מנצ'וקוו, מדינת חסות של יפן שתפקדה בפועל כממשלת בובות יפנית, וצ'אנגצ'ון הפכה לבירתה. ב-13 במרץ שם העיר שונה ל"שִׂינְגִ'ינְג" (新京), שמשמעותו היא "עיר בירה חדשה". בניגוד לאוכלוסייה המקומית שדוכאה באופן בוטה על ידי השלטון היפני, שינג'ינג המשיכה ופרחה בתקופת מנצ'וקוו. העיר התרחבה, כמו גם כלכלתה, והיא הייתה המושב של גופים חשובים בנמצ'קוו, כמו צבא קוואנטונג. היפנים המשיכו להשקיע רבות בעיר ופיתחו אותה בהתאם לגישת עיר גנים שהייתה נפוצה אז בחלקים אחרים של העולם.

בהמשך שנות ה-30 ובתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 היפנים עבדו על תוכניות לבניית ערי לוויין מסביב לעיר במטרה להפוך אותה למטרופולין ענק, אולם הביצוע של התוכניות התעכב בעקבות השפעות מלחמת העולם השנייה.

ב-20 באוגוסט 1945 הצבא האדום כבש את העיר מידי היפנים ושמה חזר להיות צ'אנגצ'ון. לאחר שהסובייטים עזבו ב-1946 כוחות הקוומינטנג השתלטו על העיר במסגרת מלחמת האזרחים הסינית. לאחר מצור של מספר חודשים העיר נפלה ב-1948 לידי צבא השחרור העממי. במהלך המצור מאות אלפים מתושבי העיר מתו לאחר שגוועו ברעב.

ב-1954 צ'אנגצ'ון הפכה לבירת מחוז ג'ילין, במקום העיר ג'ילין. במקביל החלה להתפתח בעיר תעשיית ייצור כלי רכב, שהפכה למוקד הכלכלה של צ'אנגצ'ון.

כלכלה
צ'אנגצ'ון היא מרכז תעשיית הרכב בסין והיא מכונה לעיתים "דטרויט של סין". העיר היא גם הבסיס של תאגיד FAW, יצרן הרכב הגדול ביותר בסין. בין הענפים המשמעותיים האחרים מלבד תעשיית הרכב ניתן למנות את עיבוד המוצרים החקלאיים מהאזור וייצור חומרי בניין.

חלוקה מנהלית
תת-המחוז העירוני צ'אנגצ'ון מחולק לשבעה רבעים, אזור פיתוח כלכלי וטכנולוגי אחד, שלוש נפות עירוניות ונפה אחת:
מפהשםסיניתפין-ייןאוכלוסייה (מפקד 2020)שטחצפיפותרובע נָאנְגְווָאן南关区Nánguān Qū1,066,422529.72,013רובע קְווָאנְצֶ'נְג宽城区 Kuānchéng Qū856,177941.5909.3רובע צָ'אוֹיָאנְג朝阳区Cháoyáng Qū1,074,628286.73,748רובע אֶרְדָאוֹ二道区Èrdào Qū559,966492.61,137רובע לוּיְוָ'אן绿园区Lùyuán Qū1,032,897320.13,227רובע שׁווָאנְגְיָאנְג双阳区Shuāngyáng Qū335,7231,678200.1רובע גְ'יוּטָאי九台区Jiŭtái Qū613,8363,368182.2נפת נוֹנְג-'אָן农安县Nóng'ān Xiàn763,9835,239145.8הנפה העירונית יוּ'שׁוּ榆树市Yúshù Shì836,0984,749176.1הנפה העירונית דֶחְווֵי德惠市Déhuì Shì635,4762,984213הנפה העירונית גוֹנְגְג'וּלִינְג公主岭市Gōngzhŭlĭng Shì862,3134,145208
בנוסף, בתת-המחוז העירוני נמצא גם אזור הפיתוח הכלכלי והטכנולוגי צ'אנגצ'ון (长春经济技术开发区/Chǎngchūn Jīngjì Jìshù Kāifāqū), שבו התגוררו 429,387 תושבים לפי מפקד האוכלוסין משנת 2020.

חינוך
בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת ג'ילין, אוניברסיטת צ'אנגצ'ון ואוניברסיטת צ'אנגצ'ון למדע וטכנולוגיה.

תחבורה
במרחק של כ-30 קילומטרים צפון-מזרחית למרכז העירוני של צ'אנגצ'ון נמצא נמל התעופה הבינלאומי צ'אנגצ'ון לונגג'יה, המציע טיסות למגוון יעדים מרכזיים ברחבי הרפובליקה העממית של סין, כמו גם בקוריאה הדרומית וטאיוואן.

מהעיר יוצאות רכבות לערים רבות בצפון-מזרח סין, בהן ג'ילין, חרבין, שניאנג ודאליין, כמו גם לערים מרכזיות בשאר חלקי סין, בהן הבירה בייג'ינג, שאנגחאי וגואנגג'ואו.

ערים תאומות
לצ'אנגצ'ון 20 ערים תאומות:





















קישורים חיצוניים




ביאורים

הערות שוליים

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערים
קטגוריה:מחוזות הרפובליקה העממית של סין: ערי בירה
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערים תת-מחוזיות
קטגוריה:ג'ילין: ערים