טרי מקאוליף

טרנס ריצ'רד מקאוליף (באנגלית: Terence Richard McAuliffe; ) הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל וירג'יניה ה-72 בשנים 2014–2018. מקאוליף היה גם יושב ראש שותף של מסע הבחירות של ביל קלינטון בבחירות לנשיאות של 1996, יושב ראש שותף של ועדת ההשבעה הנשיאותית של 1997, יושב ראש הוועידה הארצית של הדמוקרטים ב-2000, יושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית בשנים 2001–2005, ויושב ראש מסע הבחירות של הילרי קלינטון בבחירות לנשיאות של 2008.

מקאוליף התמודד ללא הצלחה על משרת מושל וירג'יניה בבחירות של 2009. בבחירות של 2013, לאחר שהתמודד ללא יריבים שניצבו מולו בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, הוא הביס בבחירות הכלליות את מועמד המפלגה הרפובליקנית קן קוצ'ינלי, ואת מועמד המפלגה הליברטריאנית רוברט סרוויס. בשל הגבלת הכהונה על מושלי וירג'יניה שלא מאפשרת להיבחר ליותר מתקופת כהונה רצופה אחת, נבחר אחריו לתפקיד המושל מי שכיהן תחתיו כסגן המושל, ראלף נורתם. בבחירות של 2021, התמודד מקאוליף שוב בבחירות לתקופת כהונה שנייה לא רצופה למשרת המושל, אך נוצח בהפרש קל על ידי מועמד הרפובליקנים גלן יאנגקין.

במשך כל תקופת כהונתו של מקאוליף כמושל, שלטה בבית המחוקקים המדינתי המפלגה הרפובליקנית, והוא קבע שיא במספר הטלות הווטו, יותר מכל מושלי וירג'יניה לדורותיהם. כמושל הוא התמקד בעיקר בפיתוח הכלכלי של המדינה וקבע גם שיא במספר ההחלטות שקיבל להשבת זכות הבחירה לעבריינים לשעבר. במהלך שנת כהונתו האחרונה, הגיב מקאוליף לעצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, גינה את העצרת, וקרא להסרתן של אנדרטאות הקונפדרציה במרחב הציבורי ברחבי וירג'יניה. כמה שנים לאחר מכן החל יורשו בתפקיד נורתם בהסרת אנדרטאות אלו.
ראשית חייו
טרי מקאוליף נולד וגדל בסירקיוז שבמדינת ניו יורק, כבנם של מילדרד קתרין (לבית לונרגן) וג'ק מקאוליף. אביו עסק בתיווך נדל"ן והיה פעיל מקומי במפלגה הדמוקרטית. מוצא משפחתו הוא אירי.

ב-1975 סיים מקואליף את לימודיו בבית הספר התיכון וחטיבת הביניים על שם הבישוף לודן. ב-1979 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה, שם הוא שימש כיועץ במעונות הסטודנטים. לאחר סיום לימודיו הוא עבד במסע הבחירות של הנשיא ג'ימי קרטר בבחירות של 1980, ובגיל 22 היה למנהל הפיננסי הלאומי של המטה של קרטר. לאחר אי-הצלחתו של קרטר להיבחר, למד מקאוליף בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם הוא קיבל תואר במשפטים ב-1984.
קריירה עסקית
בגיל 14 פתח מקאוליף את העסק הראשון שלו לריבוד שבילי גישה ומגרשי חנייה.

ב-1985 סייע מקאוליף לייסד את פדרל סיטי ניישנל בנק, בנק מקומי שבסיסו בוושינגטון די. סי.. בינואר 1988, כשהיה בן 30, בחרה בו מועצת המנהלים של הבנק כיושב הראש שלה, ובכך הוא היה ליושב הראש הצעיר ביותר באיגוד הבנקים שתחת הזיכיון של הפדרל ריזרב. ב-1991 הוא ניהל את המשא והמתן למיזוג הבנק עם קרדיט אינטרניישנל בנק, מהלך שהוא הוא הגדיר כ"התנסות העסקית הגדולה ביותר" שלו. מקאוליף היה לסגן יושב הראש של הבנק המאוחד החדש.

ב-1979 הכיר מקאוליף את ריצ'רד סוואן, עורך דין שהיה אחראי על גיוס הכספים למסע הבחירות של ג'ימי קרטר בפלורידה. ב-1988 הוא נשא לאישה את בתו של סוואן, דורותי. מקאוליף רכש נכסים מ-Resolution Trust Corporation בשותפות עם קרן פנסיה בשליטת האחווה הבינלאומית של עובדי החשמל  ושל איגוד קבלני החשמל הלאומי . הם רכשו נכסים בשווי של 50 מיליון דולר בעבור 38.7 מיליון דולר. מקאוליף קיבל מחצית משווי הרכישה ב-1996 הוא רכש חברת בנייה בקשיים, "אמריקן הריטייג' הומס", שהייתה על סף פשיטת רגל. הוא שימש כיושב ראש החברה. עד 1998 עלה בידו להפוך את החברה לאחת מהחברות הגדולות ביותר לבניית בתים במרכז פלורידה. ב-1999 כבר עמד קצב בניית הבתים החד-משפחתיים של החברה על 1,000 בתים לשנה. בסוף 2022 רכשה חברת KB Home את אמריקן הריטייג' תמורת 74 מיליון דולר.

ב-1997 השקיע מקאוליף 100,000 דולר כאנג'ל בחברת Global Crossing, חברת תקשורת שרשומה בברמודה, ששנה לאחר מכן יצא בהנפקה לציבור. ב-1999 הוא מכר את רוב החזקותיו בחברה תמורת 8.1 מיליון דולר.

ב-2000 הצטרף מקאוליף לחברת ZeniMax Media כיועץ.

ב-2009 הצטרף מקאוליף לחברת GreenTech Automotive כיושב ראש שלא בתפקיד ניהולי. החברה, שהיא חברת החזקות, רכשה את חברת המכוניות החשמליות הסינית EU Auto MyCar תמורות 20 מיליון דולר במאי 2010. מאוחר יותר באותה שנה הוא העביר את מטה החברה למקלין שבווירג'יניה, ומפעל הייצור שלה התמקם מאוחר יותר במיסיסיפי. בדצמבר 2012 הודיע מקאוליף על התפטרותו מגרין טק כדי להתמקד בהתמודדותו על משרת מושל וירג'יניה. ב-2013 חקרה הוועדה לניירות ערך ולבורסות את גרין טק ואת מקאוליף בחשד להונאת אשרות. הוא ניסה להשיג הטבות מס משותפות הפיתוח הכלכלית של וירג'יניה (Virginia Economic Development Partnership), סוכנות גיוס העסקים של המדינה, כדי לבנות את המפעל של גרין טק בווירג'יניה. הוא סירב לספק לשותפות את התיעוד המתאים בנוגע לאסטרטגיה העסקית והמשקיעים שלהם, מה שגרם לשותפות לדחות את התמריצים עבור גרין טק. מאוחר יותר הוא טען טענת שווא במהלך מסע הבחירות שלו לתפקיד המושל שהשותפות לא שיתפה פעולה ולא גילתה עניין בגרין טק.

ב-2017 תבעו המשקיעים בגרין טק את מקאוליף על הונאה, וב-2018 הוכרזה החברה כפושטת רגל. התובעים טענו שמקאוליף סייע להשיג אשרות בקטגוריית EB-5 בתמורה להשקעות של 560,000 דולר בגרין טק, שחרגו מהמכסה של המחלקה לביטחון המולדת. במרץ 2018 דחה שופט פדרלי את התביעה נגד מקאוליף.

על פי הוושינגטון פוסט מקאוליף "הרוויח מיליונים כבנקאי, ביזם נדל"ן, כקבלן בניין, כבעל מלון וכבעל הון סיכון באינטרנט".

ראשית הקריירה הפוליטית
היחסים עם בני הזוג קלינטון
למקאוליף הייתה קריירה פורייה בגיוס תרומות במסגרת המפלגה הדמוקרטית, והיו לו יחסים אישיים ופוליטיים קרובים עם ביל קלינטון ועם הילרי קלינטון. מקאוליף וצוותו גייסו 275 מיליון דולר, אז סכום חסר תקדים, עבור קלינטון, בעת נשיאותו. לאחר תום נשיאותו של קלינטון, הוא נתן ערבות לבני הזוג קלינטון על המשכנתא בסכום של 1.35 מיליון דולר על ביתם בצ'פקואה שבמדינת ניו יורק, עסקה שהעלתה שאלות אתיות. ב-1999 הוא שימש כיושב ראש חגיגות המילניום של ארצות הברית תחת הנשיא קלינטון. ב-2000 הוא עסק בגיוס תרומות יחד עם בני הזוג קלינטון לטובת סגן הנשיא אל גור וקבע שיא של גיוס 26.3 מיליון דולר באירוע אחד.

ב-1999 אמר מקאוליף לניו יורק טיימס, "יצרתי את כל הקשרים העסקיים שלי דרך הפוליטיקה. הכול קשור זה בזה". כאשר הוא יצר קשרים עסקיים חדשים, הוא המשיך, "גייסתי מהם כספים". הוא הודה שהצלחת עסקיו נבעה בין השאר מקשריו עם קלינטון, באומרו, "אין כל ספק, זה חלק מזה". הוא גם ציין את קשריו עם חברי בית הנבחרים לשעבר דיק גפהארדט וטוני קואליו, את פנקס הכתובות שלו של יותר מ-5,000 שמות, ואת יכולתו ליצור קשר אישי עם אנשים. ב-2004 היה מאקוליף לאחד מחמשת חברי מועצת המנהלים של . הוא המשיך להיות חבר במועצה עד 2013 ושב אליה ב-2024. ב-2012 אמר מקאוליף לכתב הניו יורק טיימס מארק לייבוביץ' שפנקס הכתובות שלו מכיל 18,632 שמות.
ועידת הדמוקרטים של 2000
ביוני 2000, כאשר פעלו מארגני הוועידה הארצית של הדמוקרטים לגייס 7 מיליון דולר, התפטר יושב ראש הוועידה רוי רומר כדי להתמנות המפקח על מועצת החינוך המאוחדת של מחוז לוס אנג'לס. מקאוליף קיבל מיד מינוי כמחליפו כאשר התבקש לעשות כן בשיחת טלפון עם מי שהתכוון להיבחר כמועמד המפלגה לנשיאות, אל גור. על רקע השיא של גיוס תרומות יחד עם קלינטון באירוע אחד בסכום של 26 מיליון דולר חודש קודם לכן, הבטיח מקאוליף שהסכום של 7 מיליון דולר לא יהווה בעיה ושהוא יגויס במהירות רבה. רבים במפלגה שיבחו את בחירתו של מקאוליף, מהלך שהראה על העלייה בהשפעתו, וג'יימס קארוויל אמר לניו יורק טיימס ש"המניות שלו נסחרו בשיא של כל הזמנים".
יושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית
בפברואר 2001 נבחר מקאוליף כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, תפקיד בו הוא שימש עד פברואר 2005. במהלך כהונתו בתפקיד גייסה הוועדה 578 מיליון דולר ומחקה את הגרעון שלה בפעם הראשונה בתולדותיה. טרם כהונתו בתפקיד, שימש מקאוליף כיושב ראש פורום המנהיגות העסקית של הוועדה ב-1993 וכיושב ראש הפיננסיים של הוועדה ב-1994.

ב-2001 הקים מקאוליף את המכון לזכויות הצבעה. ביוני אותה שנה הוא הכריז על הקמת מיזם גיוס המצביעים ההיספנים. באותה שנה הוא גם הקים את המרכז להצבעת הנשים, שמטרתו חינוך, מעורבות וגיוס נשים ברמה המקומית להתמודדות על תפקידים.

בתקופה שבין בחירות אמצע הכהונה של 2002 לבין הוועידה הארצית של הדמוקרטים של 2004, יצרה הוועדה הלאומית הדמוקרטית מחדש פעילויות ובריתות פני מפלגתיות. מקאוליף פעל לתכנון מחדש של לוח הזמנים של הבחירות המקדימות, ואפשר לאריזונה, מישיגן, ניו מקסיקו וקרוליינה הדרומית להצביע במועד מוקדם יותר. המהלך אפשר לקהילות אפרו-אמריקאיות והיספניות ולאיגודים מקצועיים שיתוף רחב יותר בבחירות המקדימות לנשיאות. על פי הוושינגטון פוסט, המהלך חיזק את מאמצי גיוס התרומות של הסנאטור ג'ון קרי. הוועדה הלאומית הדמוקרטית בנתה מחדש את המטה שלה ומקאוליף יצר את פנקס הבוחרים הלאומי הראשון של המפלגה, מסד נתונים ממוחשב שהכיל יותר מ-175 מיליון שמות, שנודע בשם "דמזילה" . בבחירות לנשיאות של 2004 ארגנה הוועדה הדמוקרטית הלאומית בפעם הראשונה שישה עימותי בחירות.

כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, הוביל מקאוליף מהלך של שליחת דואר אלקטרוני ישיר ותרומות מקוונות, ובנה בסיס תרומות קטן שחיסל את החוב המפלגתי, ועל פי הוושינגטון פוסט, "יכול היה ליצור בסיס כוח של המפלגה למשך שנים". תחת הנהגתו של מקאוליף, גייסה הוועדה 248 מיליון דולר מתורמים שתרמו סכומים נמוכים מ-25,000 דולר במהלך מערכת הבחירות של 2004-2003.

בינואר 2005, שבועות ספורים לפני תום כהונתו כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, ייעד מקאוליף 5 מיליון דולר מכספי המפלגה לסייע לטים קיין ולדמוקרטים אחרים בווירג'יניה בבחירות המתקרבות. תרומה זו הייתה הגדולה ביותר למועמדים לתפקידים לא נשיאותיים בהיסטוריה של הוועדה, והייתה חלק מניסיונו של מקאוליף להוכיח את חיוניותה של המפלגה במדינות הדרום בעקבות בחירות 2004. קיין הצליח להיבחר וכיהן כמושל וירג'יניה בשנים 2006 – 2010.
המשך פעילותו
ממוזער|250px|מקאוליף במטה הבחירות של הילרי קלינטון ב-2008.
מקאוליף היה יושב ראש שותף של מטה הבחירות של הילרי קלינטון בבחירות לנשיאות של 2008, והיה אחד מצירי-העל שלה בוועידת המפלגה של אותה שנה.

ב-2012 היה מקאוליף מרצה אורח בבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד.

בחירות 2009 למושל וירג'יניה
ב-10 בנובמבר 2008 הקים מקאוליף ועדת בדיקה לקראת הבחירות למשרת מושל וירג'יניה של 2009. על פי הוושינגטון פוסט, הוא האמין ביכולתו להיבחר "בגלל שהוא יכול היה לנהל מסע בחירות כמנהיג עסקי שיוכל להשיג מקומות עבודה עבור וירג'יניה". הוא גם ציין את יכולתו לגייס כספים למועמדים הדמוקרטים לתפקידים הזוטרים. הוא גייס יותר מ-7.5 מיליון דולר במהלך מסע הבחירות והוסיף כספים אישיים שלו בהיקף של 500,000 דולר.

בבחירות המקדימות ניצבו מולו שני חברים בכירים במפלגה הדמוקרטית של וירג'יניה, חבר הסנאט המדינתי קריי דידס, שהיה מועמד המפלגה למשרת התובע הכללי של המדינה ב-2005, ובריאן מורן, לשעבר מנהיג סיעת המיעוט בבית הנבחרים של וירג'יניה. ב-9 ביוני 2009 הגיע מקאוליף למקום השני בבחירות המקדימות כאשר זכה ב-26 אחוזים מהקולות מול 50 האחוזים של דידס ו-24 האחוזים של מורן.

מושל וירג'יניה
בחירתו
ממוזער|250px|מקאוליף במערכת הבחירות למושל וירג'יניה ב-2013.
ב-8 בנובמבר 2012 שלח מקאוליף הודעת דואר אלקטרוני לתומכיו בה הוא הודיע על כוונתו להתמודד ב-2013 על תפקיד מושל וירג'יניה. בהודעה הוא כתב, "ברור לי לחלוטין שתושבי וירג'יניה רוצים שהמושל הבא שלהם יתמקד ביצירת משרות ושתהיה לו אחריות פיסקלית של השכל הישר במקום בשיעסוק בסוגיות מפלגתיות פלגניות".

ב-2 באפריל 2013 נבחר מקאוליף כמועמד הדמוקרטים, שכן הוא התמודד מבלי שניצבו מולו מועמדים אחרים. בבחירות הכלליות הוא התמודד מול מועמד המפלגה הרפובליקנית, התובע הכללי המכהן של וירג'יניה קן קוצ'ינלי, ומול מועמד המפלגה הליברטריאנית רוברט סרוויס. הוא זכה ב-47.8 אחוזים של הקולות מול 45.2 האחוזים שקיבל קוצ'ינלי ו-6.5 האחוזים שקיבל סרוויס. הוא שבר מגמה של 40 שנה כשהיה הראשון שנבחר לתפקיד מושל וירג'יניה בתקופה זו מטעם מפלגתו של הנשיא המכהן מאז 1973.

כהונתו
ב-11 בינואר 2014 הושבע מקאוליף כמושל וירג'יניה ה-72. לאחר השבעתו הוא חתם על ארבעה צווי מושל, כולל צו שאסר על עובדי הממשל לקבל מתנות בשווי של יותר מ-100 דולר, ועל צו שאסר על אפליה נגד עובדי מדינה בשל נטייתם המינית וזהותם המגדרית. שני הצווים האחרים עסקו ברציפות הממשל.

כמושל, הטיל מקאוליף וטו על הצעות חוק 120 פעמים. בכך הוא שבר שיא והטיל וטו יותר פעמים מכל שלושת קודמיו בתפקיד גם יחד. הוא הטיל וטו על הצעות חוק שנגעו בעיקר לחקיקה חברתית, כולל הפלות וזכויות להט"ב, לצד הצעות חוק שנגעו לסביבה ולזכות הבחירה. במשך כל תקופת כהונתו, לא עקף בית המחוקקים אף אחת מהחלטות הוטו שלו. בתקופת כהונתו צברה וירג'יניה יותר מ-20 מיליארד דולר בהשקעות הון חדש, 7 מיליארד דולר יותר מכל מושל לפניו. הוא השתתף ביותר מ-35 משלחות סחר ושיווק בחמש יבשות, יותר מכל מושל לפניו, כדי לקדם את התיירות ואת המוצרים שמיוצרים בווירג'יניה.

ב-2014 מינה הנשיא ברק אובמה את מקאוליף כחבר במועצת המושלים . ביולי 2015 הוא נבחר כסגן יושב ראש אגודת המושלים הלאומית, וביולי 2016 נבחר כיושב ראש האגודה. ביוני 2016 הכתיר אותו ארגון היזמות הביוטכנולוגי (Biotechnology Innovation Organization) בתואר "מושל השנה".

במהלך תקופת כהונתו, ירד שיעור האבטלה בווירג'יניה מ-5.7 ל-3.3 אחוזים, וההכנסה האישית עלתה בשיעור של 14.19 אחוזים. האתר PolitiFact ציין שלמקאוליף, כמו מושלים רבים אחרים, הייתה השפעה מועטה על מצבה הכלכלי של מדינתם, ושכלכלת וירג'יניה הלכה אחר המגמה הלאומית. באותה שנה, הכתיר אותו המגזין Governing בתואר פקיד הממשל של השנה. החל מ-2015 ועד 2021 שב וחזר מקאוליף על טענותיו שהוא ירש גרעון תקציבי מקודמו, בעוד שלמעשה שני קודמיו בתפקיד השאירו אחריהם תקציבים מאוזנים בהתבסס על הכנסות צפויות, אך אירועים כלכליים שבאו לאחר מכן גרמו להכנסות לרדת.

מקאוליף החזיק בשיעור שביעות רצון גבוה בקרב מצביעי וירג'יניה, אך נמוך מזה של בוב מקדונל, טים קיין ומארק וורנר.
רפורמת הבריאות
לאחר שבית הנבחרים של וירג'יניה, שנשלט על ידי הרפובליקנים, בלם את תוכניותיו של מקאוליף להרחיב את תוכנית המדיקאייד, הוא חשף את תוכניתו שלו ששמה היה "וירג'יניה בריאה" (A Healthy Virginia). הוא הוציא ארבע תקנות חירום וצו מושל אחד שאפשר את השימוש בכספים פדרליים שהיו זמינים במסגרת חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה לכל מדינה שביקשה להרחיב את תוכנית המדיקאייד שלה כדי להגדיל את מספר האזרחים הנזקקים בעלי גישה לביטוח רפואי. תקוותו האחרונה להרחבה מלאה של המדיקאייד נגוזה כאשר חבר הסנאט המדינתי, הדמוקרט פיליפ פוקט התפטר ממושבו שייצג מחוז שהיה מעוז רפובליקני. כתוצאה מכך, עבר הרוב הדחוק של הדמוקרטים בסנאט אל הרפובליקנים, ונתן להם את השליטה על שני בתי בית המחוקקים.
הפיתוח הכלכלי
מקאוליף סייע לסגור עסקה להבאתה של מבשלת הבירה סטון  לריצ'מונד והצליח להקים בפרברי העיר מפעל נייר. הוא סייע בתיווך עם חברת CEB להעביר את המטה העולמי שלה למחוז ארלינגטון, כך שנוצרו שם 800 משרות חדשות. מקאוליף פעל להשבת השירות של קרניבל קרוז ליין לנורפוק ואת השירות של אייר צ'יינה לנמל התעופה הבין-לאומי וושינגטון דאלס. בפברואר 2016 הוא הודיע שווירג'יניה תהיה המדינה הראשונה שתשים קץ לתופעת הווטרנים חסרי הבית. ב-2017 הוא הודיע שנסטלה ארצות הברית תעביר את המטה שלה מקליפורניה לווירג'יניה. הוא פעל במשך שנה כדי להבטיח את ההעברה. הוא גם סייע בהעברת המטה המשני של אמזון לווירג'יניה ב-2018.
זכויות ההצבעה
באפריל 2016 חתם מקאוליף על צו מושל להשבת זכות ההצבעה ליותר מ-200,000 עבריינים לשעבר בווירג'יניה שריצו את עונשי המאסר ואת תקופת המבחן שלהם. הצו אפשר לאנשים אלו להירשם להצבעה. באותה עת הייתה וירג'יניה אחת מ-12 מדינות ששללה מעבריינים את זכות ההצבעה לכל החיים, גם לאחר ריצוי עונשיהם.

בתחילה הפך בית המשפט העליון של וירג'יניה את הצו של מקאוליף על פניו, זאת על בסיס הטענה שחוקת וירג'יניה לא מאפשרת למושל להעניק חנינות גורפות ולא להשיב זכויות. באוגוסט 2016 הודיע מקאוליף שהוא השיב את זכות ההצבעה לכמעט 13,000 עבריינים. מנהיגי הרפובליקנים במדינה הגישו בקשה לבזיון בית המשפט נגד מקאוליף, אך זו נדחתה. עד לתום תקופת כהונתו כמושל, השיב מקאוליף את זכות ההצבעה ל-173,000 אסירים משוחררים, יותר מכל מושלי מדינות ארצות הברית לדורותיהם. השבת זכויות ההצבעה הגורפת הייתה שנויה במחלוקת. כמה תובעים מחוזיים מטעם הדמוקרטים התנגדו אליה, כולל תיאו סטמוס ממחוז ארלינגטון ומפולס צ'רץ סיטי, רי מורו ממחוז פירפקס, ופול אברט ממחוז הנסיך ויליאם. יריביהם בבחירות של 2019 שתמכו בצעדו של מקאוליף, הביסו אותם והחליפו אותם בתפקיד.
חקירת ה-FBI
ב-23 במאי 2016 דווח ב-CNN שה-FBI חקר את מקאוליף בנוגע לשאלה אם התרומות למסע הבחירות שלו היו מנוגדות לחוק. בדוגמה אחת הוזכרה תרומה של 120,000 דולר מאיש עסקים סיני בשם ואנג ונליאנג. לא ננקטו שום צעדים, שכן מעמדו של ואנג כתושב קבע בארצות הברית אפשר לו לתרום באופן חוקי על פי חוקי הבחירות בארצות הברית.
הגירה
ב-31 בינואר 2017 הופיע מקאוליף יחד עם התובע הכללי מארק הרינג והודיע שווירג'יניה תצטרף לתביעה בתיק "עזיז נגד טראמפ" , שקראה תיגר על הצו הנשיאותי של דונלד טראמפ. ב-27 במרץ אותה שנה הטיל מקאוליף וטו על הצעת חוק למניעת קיומן של ערי מקלט  בווירג'יניה.
עונשי מוות וחנינות
בעוד שהוא תיאר את עצמו כמתנגד לעונש מוות באופן אישי, בתקופת כהונתו של מקאוליף כמושל בוצעו שלושת עונשי המוות האחרונים בווירג'יניה לפני שב-2021, בעת כהונתו של יורשו, ראלף נורתם, בוטל עונש המוות בווירג'יניה. מנגד, הוא המתיק את עונשם של שני נידונים למוות.

במהלך כהונתו כמושל העניק מקאוליף חנינה ל-227 איש, יותר מכל מושלי וירג'יניה לדורותיהם, ופי שלושה בהשוואה לקודמו בתפקיד בוב מקדונל. ב-2017 הוא חנן את "רביעיית נורפוק" , קבוצה של מלחים מצי ארצות הברית שהורשעו בטעות ב-1997 באונס וברצח והוכרזו כחפים מפשע על ידי בית משפט פדרלי ב-2016. הוא דחה את בקשת החנינה של ג'נס סורינג  שהורשע ברצח כפול. בינואר 2018 חנן מקאוליף שישה תושבי וירג'יניה שנדונו לעונשים מופרזים, כולל טרוויון בלונט שהורשע בעוון שוד ובגיל 15 נדון לשישה מאסרי עולם.
עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל

במהלך כהונתו של מקאוליף כמושל התרחשה עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל. הוא גינה את העצרת, באומרו, "יש לי הודעה לכל אנשי העליונות הלבנה ולנאצים שהגיעו לשארלוטסוויל היום. המסר שלנו ברור ופשוט: לכו הבייתה... אין לכם מקום כאן, אין לכם מקום באמריקה". אף על פי שבתחילת כהונתו כמושל התנגד מקאוליף להסרת אנדרטאות של הקונפדרציה מהמרחב הציבורי, הוא שינה את דעתו לאחר העצרת.
לאחר כהונתו כמושל
לאחר הבחירות לנשיאות של 2016 נחשב מקאויף כמועמד אפשרי להיבחר כמועמד הדמוקרטים לנשיאות ב-2020. ב-2017 אמרו מקרוביו של מקאוליף לאתר The Hill שהוא "שקל ברצינות להתמודד על הנשיאות ב-2020". מקאוליף אמר לקבוצה של מנהיגי איגודים מקצועיים ש"שאם אני יכול להיאבק באליגטור, אני בהחלט יכול להיאבק בדונלד טראמפ", בהתייחס לתחרות ההיאבקות שלו באליגטור שהתקיימה כדי להבטיח תרומה פוליטית. באפריל 2019 הודיע מקאוליף שהוא לא ישאף להתמודד לנשיאות ב-2020 ושהוא יתמקד בתמיכה בדמוקרטים בבחירות 2019 בווירג'יניה.

בפברואר 2018 החל מקאוליף לשמש כיושב ראש הצוות בווירג'יניה של הוועדה הלאומית של הדמוקרטים לחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה.
הבחירות למושל וירג'יניה 2021
ממוזער|250px|לוגו הקמפיין של מקאוליף ב-2021.
הבחירות המקדימות
על אף הנדירות של תקופת כהונה שנייה של מושלי וירג'יניה, שמאפשרת להם להיבחר שוב כמושל רק לאחר תקופת כהונה של מושל אחר אחריהם, ועל אף קריאות כלפיו בחוגי המפלגה בווירג'יניה שלא להתמודד על תפקיד המושל בבחירות 2021, זאת כדי לאפשר לשתי נשים מחוקקות אפרו-אמריקאיות דמוקרטיות להתמודד על כס המושל ולהיות המושלת השחורה הראשונה בארצות הברית, בדצמבר 2020 הודיע מקאוליף על כוונתו להתמודד על תקופת כהונה שנייה כמושל.

ב-8 ביוני 2021 ניצח מקאוליף בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, כאשר גרף 62 אחוזים מהקולות, הביס ארבעה מועמדים, וניצח בכל עיר ויישוב בווירג'יניה.
הבחירות הכלליות
בבחירות הכלליות התמודד מקאוליף מול הרפובליקני גלן יאנגקין. העימות הראשון שלהם בוטל לאחר שיאנגקין סירב להתייצב, בציינו את התנגדותו למנחה ג'ודי וודרף בשל תרומתה לקרן האיטי קלינטון-בוש לסיוע לקורבנות רעידת האדמה בהאיטי ב-2010. בסופו של דבר התעמתו מקאוליף ויאנגקין פעמיים. עלות מסע הבחירות הייתה גבוהה, כששני הצדדים וקבוצות חיצוניות גייסו והוציאו עשרות מיליוני דולרים.

מתוך עקביות להתנהלותו במסעות הבחירות הקודמים שלו, סגנון מסע הבחירות של מקאוליף היה חביב וחברותי. הוא ביסס את הקמפיין שלו על התנהלותו בתחום הכלכלי בעת כהונתו הקודמת כמושל, תמיכתו בעבודות תשתית, בזכויות ההצבעה, ובתוכנית ההצלה האמריקאית  של ג'ו ביידן.

מדיניות החינוך הייתה נושא מרכזי במערכת הבחירות. מקאוליף מתח ביקורת על יאנגקין על פרסום מודעות בחירות עם תמיכה בניסיון לאסור את לימוד ספרה של טוני מוריסון "חמדת" בבתי הספר בווירג'יניה. כאשר התבקש מקאוליף במהלך עימות להסביר את החלטתו להטיל וטו על הצעת חוק, שעל פי הוושינגטון פוסט, היה אמור לאפשר להורים לבקש להסיר ספרים שהם התנגדו להם ממדפי ספריות בתי הספר או מתוכנית הלימודים, הוא השיב, "אני לא סבור שהורים צריכים לומר לבתי הספר מה הם צריכים ללמד". אף על פי שהוכח שהערתו זו זכתה לאהדה בקרב ציבור בוחריו, הוושינגטון פוסט פרסם ניתוח שבו נמצא שלעמדתו של מקאוליף בתחום החינוך הייתה השפעה מועטה על אופן הצבעתם של הורים לתלמידים. במדגמי הבחירות, יותר מ-8 מתוך 10 מצביעים אמרו שלהורים צריכה להיות לכל הפחות השפעה כלשהי על תוכני הלימוד. בקבוצת מצביעים זו ניצח מקאוליף, אך יאנגקין ניצח בקרב מצביעים שאמרו שלהורים צריכה להיות השפעה רחבה על תוכני הלימוד.

במהלך מערכת הבחירות ציטט מקאולף שוב ושוב מספרים מנופחים של המקרים היומיים של נגיף הקורונה בווירג'יניה ואת מספר הילדים שאושפזו בגינו בבית החולים במדינה, בעוד שיאנגקין טען כמה טענות שגויות ומטעות בנוגע לעמדותיו ועברו של מקאוליף.

דמויות מרכזיות במפלגה הדמוקרטית תמכו במקאוליף, כולל ג'ו ביידן, ברק אובמה, סטייסי אברמס וקמלה האריס.

בבחירות הכלליות הביס יאנגקין את מקאוליף, לאחר שזכה ב-50.6 אחוזים מול הקולות. מקאוליף קיבל 48.6 אחוזים מהקולות ונוצח בהפרש של כ-64,000 קולות.

חיים אישיים
ממוזער|250px|מקאוליף ומשפחתו, 2015.
ב-8 באוקטובר 1988 נשא מקאוליף לאישה את דורתי סוואן. השניים מתגוררים במקלין שבווירג'יניה, ולהם חמישה ילדים. בנם ג'ק עבר הכשרה באקדמיה הימית של ארצות הברית ושירת בחיל הנחתים.

במרץ 2018 מונה מקאוליף כמרצה אורח באוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
ספריו
מקאוליף פרסם שני ספרים ששניהם הופיעו ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.

ספר זיכרונותיו, "איזו מפלגה! חיי בקרב דמוקרטים: נשיאים, מועמדים, תורמים, פעילים, אליגטורים, וחיות פרא אחרות" (What a Party! My Life Among Democrats: Presidents, Candidates, Donors, Activists, Alligators, and Other Wild Animals), יצא לאור ב-2007 בשיתוף עם סטיב קטמן, והגיע בפברואר אותה שנה למקום החמישי ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. בין האנקדוטות שנכללו בספר היה סיפור היאבקותו של מקאוליף עם אליגטור באורך של כמעט 2.5 מטרים ובמשקל של כמעט 120 ק"ג במשך שלוש דקות כדי להבטיח תרומה של 15,000 דולר עבור מסע הבחירות של הנשיא ג'ימי קרטר ב-1980. הוא הופיע יחד עם האליגטור על שער המגזין לייף. סיפורים אחרים כללו יציאה לציד עם חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, משחקי גולף עם ביל קלינטון, והחייאת הוועידה הדמוקרטית הלאומית. מקאוליף כתב גם על פיגועי 11 בספטמבר ועל חוויותיו בוועדה הדמוקרטית הלאומית מיד לאחר מכן.

ב-2019 כתב מקאוליף את ספרו השני לאחר עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, שכותרתו הייתה "מעבר לשארלטוסוויל, נקיטת עמדה נגד הלאומנות הלבנה" (Beyond Charlottesville, Taking a Stand Against White Nationalism). באוגוסט אותה שנה נכנס הספר לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.

קישורים חיצוניים


 טרי מקאוליף באתר אגודת המושלים הלאומית 

 טרי מקאוליף באתר The Political Graveyard 



הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:מושלי וירג'יניה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הקתולית של אמריקה
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:יושבי ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית
קטגוריה:יושבי ראש אגודת המושלים הלאומית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1957