ארטמיס 2

ארטמיס 2 (Artemis II) היא טיסת הניסוי המאוישת הראשונה של החללית אוריון, והמשימה השנייה בתוכנית ארטמיס של נאס"א. משימה זו תהיה הטיסה המאוישת הראשונה בקרבת הירח מאז אפולו 17 בשנת 1972. השיגור מתוכנן לאפריל 2026.

המשימה מתוכננת להימשך עשרה ימים ותישא את האסטרונאוטים ריד וייזמן, ויקטור גלובר וכריסטינה קוק מנאס"א, כמו גם את ג'רמי הנסן מסוכנות החלל הקנדית אל טיסת יעף מסביב לירח ובחזרה לכדור הארץ. טיסה זו תיקח את האסטרונאוטים למרחק של כ-370,000 קילומטרים מכדור הארץ כאשר החללית תחלוף כ-10,000 קילומטרים מעבר לצד הרחוק של ירח.

במשימה הבאה בתוכנית, ארטמיס 3 תבצע נחיתה מאוישת על אדמת הירח, לראשונה מאז סיומה של תוכנית אפולו בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.

היסטוריה
תכנון המשימה
פרופיל משימת ארטמיס 2 השתנה מספר פעמים בחלוף השנים. עם ביטולה של תוכנית קונסטליישן בפברואר 2010, ניתן מימון ממשלתי לפיתוח משגר ה-Space Launch System (SLS); משגר חדש למשימות מאוישות מעבר למסלול הלווייני הנמוך. שם המשימה לארטמיס 2 נקרא תחילה "SLS-2" וכלל שיגור מאויש של החללית אוריון בידי המשגר החדש והקפה סביב הירח. מאוחר יותר שונה שמה של המשימה והיא נקראה "Exploration Mission-2" ("EM-2"). באפריל 2013 נאס"א הציעה את תוכנית Asteroid Redirect Mission אשר כללה הסטת אסטרואיד קטן בגודל של מספר מטרים למסלול סביב הירח ומשימת מחקר מאוישת אליו במסגרת משימת "EM-2". תוכנית זו לא קיבלה את המימון הנדרש והתקדמותה הייתה איטית ולא כללה צעדים ברורים.

במרץ 2017 אושר תקציב נאס"א כחוק "NASA Transition Authorization Act of 2017" וכלל את מפת הדרכים של נאס"א לשנים הבאות. תחת חוק זה שונה פרופיל משימת EM-2 כך שהיא תכלול טיסת יעף מאוישת סביב הירח במסלול חזרה-חופשית (free-return trajectory) ותציב את היחידה הראשונה של תחנת החלל הירחית Lunar Gateway במסלול סביב הירח. בשנת 2020 שינתה נאס"א את פרופיל המשימה פעם נוספת והסירה את החלק של הצבת היחידה של תחנת החלל הירחית במסלול סביב הירח. מעתה משימת ארטמיס 2 כללה שיגור מאויש של החללית אוריון אל טיסת יעף סביב הירח וחזרה לכדור הארץ.

פיתוח החומרה, בדיקות ואינטגרציה
בסוף ספטמבר 2023 הושלמה התקנתם של ארבעה מנועי RS-25 בבסיס שלב הליבה של המשגר. ביולי 2024 הגיע שלב הליבה שנבנה על ידי בואינג למרכז החלל קנדי. ב-19 בפברואר 2025, הושלמה התקנתם של שני מאיצי הצד (SRB) לשלב הליבה, הליך שארך כשלושה חודשים. ב-1 במאי 2025 הושלם חיבורו של השלב העליון (ICPS) לשלב הליבה. ב-19 באוקטובר 2025 הושלמה התקנתה של החללית אוריון לשלב העליון ובכך הושלמה בנייתו של המשגר. ב-17 בינואר 2026 הגיע המשגר אל כן השיגור LC-39B.

חלון השיגור הראשון נפתח ב-6 בפברואר והסתיים ב-11 בפברואר. ב-3 בפברואר נערכו בדיקות "חזרה רטובה" במהלכם צוותי נאס"א מילאו למעלה מ-2,600,000 ליטרים של מימן נוזלי וחמצן נוזלי במצב קר במיוחד במיכלי המשגר ותירגלו את כל המשימות הדרושות עד השניות האחרונות בתהליך הספירה לאחור לקראת השיגור ואז רוקנו בחזרה את המיכלים. עם זאת, הבדיקות נפסקו לפני השלמתן בעקבות דליפות מימן שחרגו ממגבלות הבטיחות והשיגור נדחה לחודש מרץ. ב-19 בפברואר נערכו בפעם השנייה בדיקות "חזרה רטובה" והפעם הבדיקות הסתיימו בהצלחה, אך ב-21 בפברואר התגלו בעיות בהליך הזרמת הליום לשלב העליון של המשגר, מה שהצריך את החזרתו של המשגר לבניין ההרכבה (Vehicle Assembly Building) לצורך המשך בדיקות ולדחיית המשימה לחודש אפריל.

חששות לגבי מגן החום
בסיומה של משימת ארטמיס 1 בדצמבר 2022, נמצא אובדן בלתי צפוי של חומר AVCOAT שממנו עשוי מגן החום שבבסיס החללית אוריון. במשך כשנתיים ביצעה נאס"א ניתוח מקיף ומורכב בנושא וב-5 בדצמבר 2024 פרסמה את המלצותיה. המסקנה שאליה הגיעו היא שהגזים שנוצרו בתוך מגן החום במהלך החדירה לאטמוספירה, התרחבו וגרמו להתקלפות של מגן החום. בין הגורמים לאירוע הם שיטת החדירה לאטמוספירה שמכונה "כניסת דילוג" (skip-entry) בשונה משיטות חדירה פשוטות יותר, וחוסר היכולת של הגזים להתאוורר כראוי. עם זאת נאס"א ציינה שלא מדובר במקרה שהיה מסכן אסטרונאוטים בתוך החללית. נאס"א החליטה שבמשימת ארטמיס 2 אוריון תחזור באותה השיטה אך בזווית תלולה יותר מה שיאפשר לאוריון להישאר פחות זמן באזורים שבהם נוצרו הגזים.

ההחלטה של נאס"א לשנות את פרופיל החדירה לאטמוספירה במקום לפתח מגן חום בטוח יותר ספגה ביקורות מבכירי נאס"א לשעבר ואסטרונאוטים לשעבר. ג'ון ד. אוליבאס, מהנדס ואסטרונאוט נאס"א לשעבר וחבר בצוות חקירת התקרית אמר כי "אין ספק שזה לא מגן החום שנאס"א הייתה רוצה לתת לאסטרונאטים שלה".

צוות
הצוות הראשי
תפקיד אסטרונאוט מפקד  ריד וייזמן, נאס"א  טיסת חלל שנייה טייס  ויקטור גלובר, נאס"א  טיסת חלל שנייה מומחה משימה 1  כריסטינה קוק, נאס"א  טיסת חלל שנייה מומחה משימה 2  ג'רמי הנסן, סוכנות החלל הקנדית  טיסת חלל ראשונה
ב-3 באפריל 2023, הכריזה נאס"א על ארבעת האסטרונאוטים שירכיבו את צוות המשימה של ארטמיס 2; המפקד ריד וייזמן, הטייס ויקטור גלובר, מומחית משימה כריסטינה קוק מנאס"א ומומחה משימה ג'רמי הנסן מסוכנות החלל הקנדית. גלובר יהיה לאדם השחור הראשון, קוק לאישה הראשונה והנסן ללא-אמריקאי הראשון שיטוסו לירח.

ריד וייזמן
מפקד המשימה ריד וייזמן היה בעברו טייס בצי האמריקאי, נבחר כאסטרונאוט לנאס"א בשנת 2009 וטס בשנת 2014 לתחנת החלל הבינלאומית בטיסת סויוז TMA-13M כחלק ממשלחת מס' 40 לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא מחזיק בתואר שני בהנדסת מערכות מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס ואב לשתי בנות.

ויקטור גלובר
טייס המשימה ויקטור גלובר היה בעברו טייס בצי האמריקאי, נבחר כאסטרונאוט לנאס"א בשנת 2013 וטס בשנת 2020 בטיסה המבצעית הראשונה של החללית דרגון 2, אל תחנת החלל הבינלאומית בטיסת SpaceX Crew-1, כחלק ממשלחת מס' 64 לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא מחזיק בתואר שני בהנדסת מערכות מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. נשוי לדיונה, ואב לארבע בנות.

כריסטינה קוק
מומחית משימה כריסטינה קוק היא מהנדסת במקצועה. שימשה בעבר כמנהלת תחנת סמואה האמריקנית במנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי. היא נבחרה כאסטרונאוטית לנאס"א בשנת 2013 וטסה בשנת 2019 לתחנת החלל הבינלאומית בטיסת סויוז MS-12 כחלק ממשלחת מס' 59 לתחנת החלל הבין-לאומית. היא מחזיקה בשיא השהייה הרצופה לאישה בחלל - 328 ימים. היא בעלת תואר ראשון בפיזיקה ותואר שני בהנדסת חשמל מאוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית.

ג'רמי הנסן
מומחה משימה ג'רמי הנסן הוא פיזיקאי. היה בעברו טייס קרב בחיל האוויר המלכותי הקנדי ואקוונאוט. הוא נבחר כאסטרונאוט לסוכנות החלל הקנדית בשנת 2009 ומשימת ארטמיס 2 תהיה טיסת החלל הראשונה שלו. מחזיק בתואר ראשון במדעים מהמכללה המלכותית הצבאית של קנדה.

צוות גיבוי
תפקיד אסטרונאוט מומחה משימה  אנדרה דאגלס, נאס"א מומחה משימה  ג'ני גיבונס, סוכנות החלל הקנדית

ב-22 בנובמבר 2023 נבחרה ג'ני סידיי-גיבונס מסוכנות החלל הקנדית לשמש כגיבוי של ג'רמי הנסן וב-3 ביולי 2024 נבחר אנדרה דאגלס מנאס"א כגיבוי של כל אחד משלושת האסטרונאוטים של נאס"א במשימה.

משימה
282px|ממוזער|שמאל|דיאגרמה המציגה את תוכנית משימת ארטמיס 2 ואת מסלולה
תוכנית המשימה של ארטמיס 2 היא לשלוח ארבעה אסטרונאוטים בחללית אוריון אל טיסת יעף שתחלוף מסביב לירח ותחזור לכדור הארץ. אוריון תשוגר על גבי משגר ה-SLS אשר ישלח את השלב העליון של המשגר ובו החללית אוריון למסלול סביב כדור הארץ. בהיותו במסלול, יערכו מספר תמרונים שיעלו באופן הדרגתי את גובהו של המסלול ומהירותה של החללית עד הגעה למסלול לווייני גבוה. בהגעתם למסלול לווייני גבוה, תינתק אוריון מהשלב העליון של המשגר ותערוך תמרונים שיתופעלו באופן ידני על ידי האסטרונאוטים במטרה להבטיח את כשירותה של החללית. בסיום משימות אלו תבצע אוריון תמרון נוסף במהלכו תפעיל את המנוע של תא השירות של אוריון על מנת להשלים תמרון מעבר ירחי ולשלוח אותה אל כיוון הירח במסלול חזרה-חופשית (free-return trajectory), מסלול שבו אוריון תחזור באופן טבעי לכדור הארץ אחרי הקפת הירח, בעזרת כוח המשיכה של כדור הארץ בלבד מבלי צורך בתמרונים משמעותיים נוספים.

שיגור
ארטמיס 2 תשוגר על ידי המשגר Space Launch System מכן השיגור 39B במרכז החלל קנדי שבפלורידה. שתי דקות ו-9 שניות מרגע השיגור, כאשר המשגר ועליו החללית אוריון נעים במהירות של 5,100 קמ"ש ונמצאים בגובה של 48 קילומטרים, ינותקו שני מאיצי הצד (SRB) מהמשגר וייפלו למימי האוקיינוס. כדקה לאחר מכן תסיים מערכת המילוט של החללית אוריון את תפקידה ותינתק מהחללית. שמונה דקות ו-3 שניות מרגע השיגור, כאשר נמצא המשגר בגובה של 156 קילומטרים ונע במהירות מסלולית של 28,500 קמ"ש, ידומם שלב הליבה את ארבעת מנועי ה-RS-25 שבבסיסו ומספר שניות לאחר מכן ינותק מהשלב העליון וייפול למימי האוקיינוס. השלב העליון של המשגר (ICPS), אשר הוכנס על ידי שלב הליבה למסלול אליפטי מוארך סביב כדור הארץ, יגיע בנקודת האפוגיאה שלו במסלול לגובה של 2,200 קילומטרים. לשם השוואה, פי חמישה מגובהה של תחנת החלל הבינלאומית.

שהייה במסלול סביב כדור הארץ ובדיקות מערכתיות
בעודם במסלול ראשוני סביב כדור הארץ, יתנתקו כריסטינה קוק וג'רמי הנסן ממושביהם ויבדקו את תקינותם של מערכות המים, השירותים וכיבוי האש. אם כל המערכות תקינות, השלב העליון (ICPS) יבצע "תמרון העלאת פריגיאה" ובו יפעיל לראשונה את מנועו היחיד (RL10) בבעירה שתימשך 30 שניות, כמעט 50 דקות אחרי השיגור, כשהוא נמצא בנקודת האפוגיאה של המסלול ויעלה את גובה הפריגיאה של המסלול מ-27 קילומטרים ל-185 קילומטרים. בלי תמרון זה, השלב העליון והחללית לא יישארו במסלול יציב וינחתו בחזרה לכדור הארץ.

בסיום ההקפה הראשונה, כשעה ו-48 דקות מרגע השיגור, כאשר תגיע החללית אוריון לנקודת הפריגיאה החדשה, יפעיל השלב העליון של המשגר את מנועו בבעירה ארוכה שתימשך בערך 15 דקות ויציב את החללית במסלול לווייני גבוה (High Earth orbit) שיגיע בנקודת האפוגיאה שלו למרחק של 70,000 קילומטרים מכדור הארץ ובו הקפה שלמה סביב כדור הארץ תימשך 23.5 שעות. תמרון זה בעצם יאיץ את החללית למהירות שהיא מעט מתחת למהירות הנדרשת עבור השלמת תמרון מעבר ירחי. בסיום הבעירה ידומם השלב העליון את מנועו, החללית אוריון תינתק ממנו וטייס המשימה ויקטור גלובר ייקח שליטה ידנית על החללית ויערוך במשך כשבעים דקות סדרת תמרונים שנקראת "Proximity Operations Demonstration" במטרה להבטיח את כשירותה של החללית במהלכם יסובב את החללית ויתקרב עד לכדי מרחק של 9 מטרים מהשלב העליון. בסיום תרגול זה תתרחק החללית אוריון מהשלב העליון אשר יסיים את חלקו במשימה ויפעיל את מנועו פעם אחרונה בבעירה שבה יחדור לאטמוספירת כדור הארץ וייפול למימי האוקיינוס.

החללית אוריון תמשיך להקיף את כדור הארץ ו-13 שעות ו-44 דקות אחרי השיגור, יפעיל תא השירות של אוריון את מנוע ה-AJ-10 שבבסיסו בתמרון העלאת פריגיאה שנועד להעלות את גובה המסלול של החללית סביב כדור הארץ.

תמרון מעבר ירחי
בסיום שתי ההקפות סביב כדור הארץ, 25 שעות ו-37 דקות אחרי השיגור, יפעיל תא השירות של אוריון את מנועו וישלים תמרון מעבר ירחי שישלח את החללית לכיוון הירח. תמרון זה יהיה קצר מאחר שאת רובו של התמרון ביצע השלב העליון של המשגר כ-24 שעות קודם לכן כשהאיץ את אוריון למסלול לווייני גבוה ולמהירות הדרושה. התמרון המדויק שתבצע אוריון ישלח אותה למסלול חזרה-חופשית (free-return trajectory) שיאפשר לה לחזור באופן טבעי לכדור הארץ אחרי הקפת הירח, בעזרת כוח המשיכה של כדור הארץ בלבד מבלי צורך בתמרונים משמעותיים נוספים. בימים הבאים תבצע האוריון תיקוני מסלול מינוריים והאסטרונאוטים יבצעו משימות שונות וביניהן בדיקת התקשורת עם רשת החלל העמוק של נאס"א.

טיסת יעף סביב הירח
ביום הרביעי למשימה תיכנס החללית אוריון לתחום ההשפעה הירחי, אזור שבו כוח המשיכה של הירח על החללית גדול יותר מכוח המשיכה של כדור הארץ. ביום השישי תחלוף אוריון סביב הירח. בנקודה הקרובה ביותר שלה לירח, אוריון תהיה במרחק של 6,500 קילומטרים מהצד הרחוק של הירח. משימת ארטמיס 2 תשבור את שיאה של משימת אפולו 13 ותהפוך לטיסת החלל המאוישת הרחוקה ביותר מכדור הארץ.

חזרה לכדור הארץ ונחיתה
בארבעת הימים שבהם תעשה אוריון את הדרך חזרה לכדור הארץ תערוך החללית מספר תיקוני מסלול על מנת להבטיח חדירה מדויקת לאטמוספירה. 33 דקות לפני הנחיתה, ייפרד תא השירות של אוריון המכיל את מערכות ההנעה מתא הצוות של אוריון בו נמצאים האסטרונאוטים ויסיים את חלקו במשימה. 13 דקות לפני הנחיתה אוריון תחדור לאטמוספירה במהירות של 40,000 קמ"ש בחדירה לא-בליסטית המכונה גם "כניסת דילוג" (skip-entry) אשר מתפרסת על שני שלבים של האטה ואשר נועדה לדייק את נקודת הנחיתה ואף לחשוף את האסטרונאוטים שישהו בה לפחות כוחות G מאשר אלו שהופעלו על האסטרונאוטים במשימות אפולו. כאשר תגיע אוריון לגובה של 11 קילומטרים מפני השטח של כדור הארץ, יחל הליך פריסת מצנחי הבלימה שבסופו יאט את אוריון למהירות של כ-30 קמ"ש ולפגיעה במימי האוקיינוס השקט מול חופי סן דייגו, שם יחולצו על ידי חיל הים האמריקאי. המשימה מתוכננת להימשך עשרה ימים מהשיגור ועד הנחיתה.

קישורים חיצוניים

 איתי נבו, האנושות חוזרת לירח, 29 בינואר 2026, אתר מכון דוידסון לחינוך מדעי

הערות שוליים

קטגוריה:תוכנית ארטמיס
קטגוריה:משימות לחקר הירח
קטגוריה:תוכנית החלל האמריקאית
קטגוריה:2022 בארצות הברית