יוסף שם-טוב (וטרינר)

ד"ר יוסף (סינטו) שם-טוב (א' שבועות תרל"ט, 28 במאי 1879 – כ"ה בתמוז תשכ"ז, 2 באוגוסט 1967) הוא הרופא הווטרינר העברי הראשון שהשתקע בארץ ישראל, ממונה על הלשכה הווטרינרית במחוז ירושלים בתקופה העות'מאנית ורופא וטרינר ממשלתי בירושלים בתקופת המנדט הבריטי עד פרישתו לגמלאות ב-1935.

 קורות חייו 
נולד למשפחת יוסף בסֶרֶס שבצפון יוון. בן זקונים, אח לאחד-עשר אחים ואחיות. ב-1896, לאחר סיום הלימודים, תחילה בבית-הספר היסודי בעיר הולדתו ואחרי כן בגימנסיה כי"ח בעיר המחוז סלוניקי, נתקבל שם-טוב–סינטו ללימודים בבית-הספר הממלכתי הגבוה לווטרינריה באיסטנבול. מוסד מדעי זה נוסד אך שנים ספורות קודם לכן, ושפת הלימוד המרכזית בו הייתה צרפתית. שם-טוב ואחד-עשר חבריו למחזור השמיני נבחרו מקרב מועמדים מכל רחבי האימפריה העות'מאנית. הממשלה מימנה את שכר הלימוד והמחיה שלהם במשך ארבע השנים, בתנאי פנימייה, תמורת התחייבותם לשירות ממשלתי בהמשך דרכם. עם סיום לימודיו בשנת 1900 הוצב לעבודה בערי השדה ועבד בעיקר בביעור מחלות מידבקות בבעלי-חיים. תחילה, למחצית השנה באדריאנופול, ואחר כך, למשך כשלוש שנים, במאניסה שבנפת סמירנה, שם פעל לעצירת מגֵפת דֶבֶר הבקר, מחלה נגיפית קטלנית שהשתוללה באנטוליה. לריפוי בהמות שנדבקו בה הזריק שם-טוב נסיוב אשר הופק במעבדות המכון הבקטריולוגי האימפריאלי באיסטנבול. כאשר נתקל במקרי מחלה שלא הגיבו לטיפול המקובל, ניסה מינונים שונים של הנסיוב עד להצלחת הריפוי. את ממצאיו החדשניים סיכם ופרסם בצרפתית – אחת משש השפות שבהן שלט.
שמאל|ממוזער|300px|ד"ר יוסף שם-טוב מזריק נסיוב לפרה בכפר סילואן, 1904
בשנת 1904 נשלח שם-טוב לארץ ישראל לטפל באותה מחלה מגפתית אשר פגעה בעדרי הסולטאן. אלה הוחזקו בשלוש חוות בארץ בסביבות חברון ועזה, ולפיכך קבע את מקום מגוריו בחברון וממנה יצא על סוסו למסעותיו לעדרים ולכפרים הנגועים. שם-טוב גילה שמקור המחלה בבקר שהובא ארצה מאדריאנופול ולא, כפי שסברו, ממצרים ומסודאן. הבקר הנגוע הגיע מחוף יפו לשוק הבהמות בלוד, ומשם – לרחבי הארץ. שם-טוב הצליח לעצור את התפשטות המחלה באמצעות הטלת הסגרים ובידוד בהמות חולות, על פי כללי תורת האפידמיולוגיה. בבהמות יקרות-ערך טיפל באמצעות הנסיוב. בגיליון יום שישי, 3 ביוני 1904 של "השקפה" – עיתונו של אליעזר בן-יהודה – פורסמה מודעה כלהלן: "תודה. אני חושב לחובה לי להגות את תודתי והכרת טובה להאדונים ד"ר שם-טוב יוסף וד"ר עלי ראסיס, רופאי בהמות, שטרחו והשתדלו לרפא את בהמותיי שנחלו ממחלת הדבר של הבהמות ויצילו אחת עשרה בהמות. ברגשי כבוד, אלטר ברנבלום". בתוך כשלוש שנים הושלמה הדברת המחלה באזורנו. שלמה דורי, ממנהיגי ענף הרפת בארץ, מציין כי בארץ ישראל "קם אי בריא בים של חולי" כתוצאה ממעשיו של שם-טוב.

בעקבות הצלחתו התמנה ד"ר שם-טוב על ידי הממשלה לתפקיד הרופא הווטרינר המחוזי. בין לבין נשא שם-טוב לאישה את ססיליה (זיסל), בתם של בעלי הבית שבו התגורר בחברון – אלתר ריבלין, יליד רוסיה, מנכבדי העדה האשכנזית, נציג היהודים במועצת העיר חברון, ואשתו חסיה ריבלין, ילידת חברון. הזוג הצעיר עקר לירושלים והתגורר ברחוב החבשים, שם נולדו ילדיהם. עם נישואיו שינה במעט את שמו משם-טוב (סינטו) יוסף ליוסף שם-טוב.

במשרתו הממשלתית החדשה עסק שם-טוב, בין היתר, בפיקוח על השחיטה מבחינת ההיגיינה של הבשר ובמניעת מחלת הכלבת, שהגיעה בשנים מסוימות (בעיקר ב-1912) לממדים מגפתיים. ב-1909 היה אחד ממייסדי אגודת צער בעלי-חיים בירושלים ועבד בה "שלא על מנת לקבל פרס". העיתון "אלקֻדס" כותב בגיליונו מיום 14 במרץ 1913 דברי שבח על פועלו: "רופא-הבהמות של האגודה, ד"ר סינטו מתמסר לעבודתו במסירות רבה. הוא וחברי אגודת צער בעלי-חיים עושים מאמצים רבים כדי להקל על סבלן וטרחתן של הבהמות... יגמול האל כפועלם". ד"ר שם-טוב היה שותף פעיל בהקמת בית חולים לבעלי-חיים (בשטח בריכת הסולטאן שלרגלי הר ציון). בית החולים הזה נסגר בעת מלחמת העולם הראשונה, אבל חזר לפעול אחרי כן בפיקוחו של ד"ר שם-טוב.

ב-1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, גויס שם-טוב בן ה-36 לצבא הטורקי. הוא שירת בארבע שנות המלחמה כרופא-וטרינר צבאי בחזיתות ארץ ישראל (בעזה, יריחו, יסוד המעלה ובגולן) כרופא וטרינר ראשי בבית החולים לגמלים, ושנה אחת שירת בחזית גליפולי. עם תום המלחמה חזר לירושלים, והתחדש מינויו תחת השלטון החדש, הבריטי, כרופא וטרינר ממשלתי. בזיכרונותיו מספר מוסא עלמי בחיבה על מפגשו עם רופא-וטרינר יהודי-ספרדי, דובר ערבית-פלסטינית, שטיפל בו כששבר את צלעותיו בעת ההפלגה מאיסטנבול לארץ ישראל ב-1919.

ביולי 1922 השתתף ד"ר שם-טוב באספת היסוד של הסתדרות הרופאים הווטרינרים העבריים, שנערכה בבית ד"ר יצחק סמסונוב בשדרות בת גלים שבחיפה. מספר המשתתפים באותה אספה – ארבעה.

עוד בימים שקדמו למלחמת-העולם רכש ד"ר שם-טוב חלקת קרקע ממזרח לירושלים, במקום שבו החלה להיבנות ב-1921 שכונת תלפיות. מעשה יוצא-דופן זה מתואר בסיפורו של עגנון "הסימן": "לדור כאן אי אפשר היה, שרחוק הוא המקום מן היישוב ולא היה בו סימן של יישוב ולא שום נפש חיה, חוץ מעוף השמים ומיני שרצים... לגלגו עליו כל הפקחים שבירושלים ואמרו, קבר אותו אדם את מעותיו במדבר". שם-טוב נטע בחלקתו שקדים, הקים עליה סוכת קיץ ולעיתים הביא עמו לשם את אשתו הצעירה ואת ילדיו הרכים. בשובו מן המלחמה שיקם את מטע השקדים שנהרס, ועל הקרקע שרכש נבנו לימים כמה מבתי שכונת תלפיות. משפחת שם-טוב התגוררה שם ברחוב ביתר (שנודע קודם לכן בשם דרך אפרתה, וכיום נקרא רחוב בית הערבה). במלחמת העצמאות נאלצה משפחת שם-טוב לעזוב את ביתה זה, ובהפגזות נפגע המקום והרבה מחפציו ומסמכיו של שם-טוב כלו באש.

ד"ר יוסף שם-טוב פרש לגמלאות מן השרות הממשלתי ב-1935. עד סוף ימיו החזיק ברישיון הממשלתי מס' 1 לעיסוק ברפואה וטרינרית. הוא "האריך ימים וחזה בשיבת ציון ובבניין הארץ, בשגשוג המשק החקלאי ובהגדלה במספר הקולגים הנותנים שרות וטרינרי ענֵף לבעלי חיים". נפטר בשנת 1967, שש שנים אחרי מות אשתו, והוא בן 87 שנים. הניח אחריו את ילדיו, רבקה (1911), מרגלית (1914) ומשה (1916), נכדים ונינים.

שם-טוב נפטר בתל אביב ונקבר בבית העלמין קריית שאול.

 לקריאה נוספת 
 אפיאטרוס (שי-ישעיה גור), "הרופא הוטרינרי הראשון בארץ",  השדה, כרך י"ד (חוב' ט'-י'), יוני 1934, עמ' 542–543
 שי גור, "תולדות העזרה הוטרינרית בארץ ישראל", רפואה וטרינרית, כרך ד' (3), יולי 1947, עמ' 117–118
 דוד מלצר, "ההיסטוריה של הרפואה הווטרינרית בארץ־ישראל בשלהי התקופה העות'מאנית, 1870–1917", עבודת גמר מוגשת כמילוי חלקי של הדרישות לשם קבלת תואר דוקטור לרפואה וטרינרית, בית הספר לרפואה וטרינרית ע"ש קורט, האוניברסיטה העברית ירושלים, 1995
 עמי נריה, רפואה וטרינרית בארץ ישראל – חמישים שנות רפואה וטרינרית, 1917–1967 (עיצוב והפקה: משה מירסקי), תל אביב, גל-אור בע"מ, 2001
 אריה שושן, "הסולטן והרופא הווטרינרי היהודי", מקורות רפואה, רחובות, הוצאת שושנים, 1979, עמ' 181–183

קישורים חיצוניים
 רחל העליון-מזריץ, "הרופא הווטרינרי הראשון בארץ – ד”ר שם-טוב יוסף" בתוך: קול הניצולים – אתר ארגון ניצולי מחנות ההשמדה יוצאי יוון בישראל, גיליון מס' 19, שנה עשירית, ראש השנה תשע”ג, עמ' 21–22
 א' שמשוני, "הראשונים: פרק בהיסטוריה של הרפואה הווטרינרית בישראל", רפואה וטרינרית, כרך 66 (3), אלול תשע"א, עמ' 1–11


הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי בתי ספר של כל ישראל חברים
קטגוריה:וטרינרים ישראלים
קטגוריה:וטרינרים ביישוב
קטגוריה:מייסדי שכונות ירושלים
קטגוריה:יהודים בצבא העות'מאני
קטגוריה:פקידי ממשלת המנדט
קטגוריה:ישראלים ילידי יוון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1879
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1967
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול