נזמית לופתת

נִזְמִית לוֹפֶתֶת (שם מדעי: Lamium amplexicaule) היא צמח עשבוני חד-שנתי, ולעיתים דו-שנתי, רחב תפוצה עולמית ורב-גוני, ממשפחת השפתניים. זהו מין נמוך שגובהו לרוב 7 עד 15 ס"מ. בחלקו העליון של הגבעול ערוכים עלים נגדיים הלופתים את הגבעול, ומכאן שם המין. טרפי העלים עגולים ורחבים, שעירים, מקומטים ושקועים לאורך העורקים, ושפתם משוננת בשיניים מעוגלות.
ממוזער|פרחים של נזמית לופתת למטה פקעית פרח
בעת הפריחה מתנשאים מעל העלים ומעל הגביעים באופן בולט פרחים דו-שפתניים בצבעי ורוד-סגול עז. לפרחים צינור כותרת ישר, דקיק וארוך במיוחד. מבנה הכותרת מקנה לפרח מראה ייחודי, המזכיר ראש של זוחל או יצור מיתולוגי קטן: השפה העליונה קמורה וקצרה, ואילו השפה התחתונה בולטת ונושאת לעיתים כתמים סגולים המשמשים נתיבי צוף ללוע הפרח. בחלק מן הפרחים מתקיימת תופעת רבייה ייחודית ונדירה יחסית בעולם הצומח: הפרחים נותרים סגורים ובהם מתבצעת האבקה עצמית סמויה (קליסטוגמיה).

נזמית לופתת היא מין רחב תפוצה, שמוצאו באזורים הממוזגים של אירופה, מערב–מרכז אסיה וצפון אפריקה, והוא התאזרח בהיקף נרחב ביבשת אמריקה ובאזורים נוספים של העולם הממוזג. בישראל תפוצתה בעיקר באזורים הגשומים, והיא חודרת גם לצפון הנגב ולמרכזו. היא גדלה בגינות, בשדות, בצדי דרכים ובבתי גידול מופרעים. פריחתה נמשכת מדצמבר ועד אפריל, מתחילה בראשית החורף ושיאה באביב המוקדם.

 טקסונומיה סיסטמטיקה ותת-מינים וזנים 
ממוזער|נוף הצמח של נזמית לופתת
ממוזער|מראה של נזמית לופתת
על פי נתוני POWO, נזמית לופתת (Lamium amplexicaule) היא מן המינים הנפוצים ביותר בסוג נזמית ובעלת תחום התפוצה הרחב ביותר, ולאחריה נזמית נזמית לבנת-פרחים (Lamium album) שאינה גדלה בישראל. הסוג כולל כ-32 מינים, שרובם נפוצים באזורי אירואסיה הממוזגת. זהו מין בעל שונות תוך-מינית ניכרת, המתבטאת בקיומם של שני תת-מינים מוכרים וארבעה זנים המתוארים בספרות הטקסונומית. שונות זו באה לידי ביטוי הן בתכונות מורפולוגיות והן בדגמי תפוצה גאוגרפיים של היחידות התת-מיניות.

 תת-מינים 
החלוקה לתת-מינים משקפת בראש ובראשונה הבדלים גאוגרפיים עקביים. תת-המין המאוריטני תואר לראשונה כבר בשנת 1934.

 תת-המין הטיפוסי (Lamium amplexicaule subsp. amplexicaule) הוא צמח עשהוי חד-שנתי או ד-שנתי הנפוץ והרחב ביותר, ותחום תפוצתו חופף למעשה את תחום תפוצתו הכולל של המין. הוא נפוץ באזורים הממוזגים של אירואסיה, וכן במקרונזיה ובאזורים ממוזגים במזרח אפריקה עד אתיופיה. תת-מין זה הוא היחיד המיוצג בצמחיית הבר של ארץ ישראל, והוא גם התאזרח מחוץ לתחום תפוצתו הטבעי. הוא הוכנס והתבסס ברחבי אמריקה הצפונית והדרומית, וכן באזורים אחדים באוקיאניה (ובהם ניו זילנד וטסמניה), באיים סוב-קוטביים וסוב-אנטארקטיים, ובחלקים מצפון האוקיינוס השקט והאזורים הבוראליים.
 תת-מין מאוריטני (Lamium amplexicaule subsp. mauritanicum) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתיים שמוגבל בתפוצתו לאזורים הממוזגים של צפון-מערב אפריקה, בעיקר במרוקו ובאלג'יריה.

 זנים 
ממוזער|תקריב של נזמית לופתת
במסגרת תת-מין טיפוסי של נזמית לופתת תוארו מספר זנים, הנבדלים זה מזה בעיקר בפרטים מורפולוגיים של העלים והפרחים ובתפוצה גאוגרפית אזורית. הזנים המוכרים כיום הם:

 זן אליפיני (L. amplexicaule var. aleppicum) הוא צמח עשבוני חד-שנתי שתפוצתו משתרעת מדרום-מזרח טורקיה דרך עיראק, איראן ולבנון–סוריה; בישראל הוא גדל ברום החרמון ומוכר בשם זן ארם-צובא.
 נזמית לופתת זן בורנמילרי (L. amplexicaule var. bornmuelleri) הוא צמח עשבוני חד-שנתי שתפוצתו במערב אסיה; בתחום המדינות: טורקיה, לבנון–סוריה, עיראק, איראן. תוארה לראשונה למדע בשנת 1982
 נזמית לופתת זן משוננת (L. amplexicaule var. incisum) הוא צמח עשבוני חד-שנתי שתפוצתו משתרעת מיוון ועד צפון-מערב איראן דרך טורקיה ועיראק אל טרנס קווקז וגם עד לבנון–סוריה.
 נזמית לופתת זן מזרח-אירופה (L. amplexicaule var. orientale) הוא צמח עשבוני חד-שנתי שתפוצתו משתרעת ממזרח אוקראינה ועד מזרח ומערב רוסיה האירופית ודרומה; תוארה לראשונה למדע בשנת 1989.

 בית גידול ותפוצה 
היא נפוצה בכל ישראל ובמיוחד באזורים הרריים, ובבתות. בישראל תפוצתה בחבל הים-תיכוני מן החרמון בצפון ועד צפון הנגב, ובית גידולה בגינות, בשדות, בצדי דרכים ובמקומות המופרעים על ידי האדם.

נזמית לופתת היא מין של האזור הממוזג. תחום תפוצתה הטבעי משתרע באירואסיה הממוזגת, וכולל גם את מקרונזיה וכן אזורים ממוזגים במזרח אפריקה עד אתיופיה. תת-מין טיפוסי (L. amplexicaule subsp. amplexicaule) הוא הנפוץ והרחב ביותר, ותחום תפוצתו חופף למעשה את תחום תפוצתו הכולל של המין; לעומתו תת-המין המאוריטני (subsp. mauritanicum) מוגבל לצפון-מערב אפריקה, במרוקו ובאלג'יריה. מחוץ לתחום תפוצתה הטבעי התאזרחה נזמית לופתת באזורים נרחבים, ובראשם אמריקה הצפונית והדרומית, וכן במספר אזורים באוקיאניה ובאיים אחדים.

בישראל נפוצה נזמית לופתת בחבל הים-תיכוני, מן החרמון בצפון ועד צפון הנגב. בית גידולה אופייני למקומות מופרעים בידי האדם: גינות, שדות, צדי דרכים ושטחים עשירים בחנקן, והיא נחשבת למין מלווה אדם מובהק.

נזמית לופתת דגלה ממרגלות החרמון ועד אזור מגדל-שמס ברום 1300 מטר גדלה נזמית לופתת. מעל רום 1300 מטר, ככל שעולים בגובה בחרמון, הפרטים של נזמית לופתת נעשים קטנים וצפופים, אברי העלים וגם הפרחים נעשים קטנים יותר ואחוז הפרחים הקלייסטוגמיים גדל.

 מאפיינים מורפולגיים 
נזמית לופתת היא צמח עשבוני חד-שנתי, ים-תיכוני, נמוך (10 עד 30 ס"מ), מסתעף מבסיסו, מקריח (בשונה מאשבל) או שעיר ובעל שערות פשוטות. בכל תפרחית נפתחים פרחים אחדים בלבד, והפריחה אינה בו-זמנית. לעיתים חלק מן הפקעיות נותרות סגורות, והכותרת אינה מתארכת מעבר לגביע; בפרחים אלה מתבצעת האבקה עצמית סמויה (קליסטוגמיה).

הגבעולים רְבוּעִים ולרוב זקופים. העלים נגדיים ופשוטים. העלים התחתונים בעלי פטוטרות, והעליונים יושבים ולופתים את הגבעול (זוג העלים הנגדיים חובק את הגבעול), ואינם שונים בצורתם ובגודלם משאר עלי הגבעול. טרפי העלים עגולים ורחבים, מקומטים ושקועים לאורך העורקים; פני הפטוטרות מכוסים בשערות פשוטות וקצרות, ושפת הטרפים משוננת בשיניים שוות זו לזו ומעוגלות בראשן.

הפרחים ערוכים בתפרחיות (דורים מדומים) היושבות במפרקים העליונים של הגבעול, בחיקם של זוגות עלים נגדיים. הדורים ערוכים לאורך חלקו העליון של הגבעול, אך עקב קיצור המרווחים בין המפרקים הם יוצרים מראה של תפרחת צפופה בראש הגבעול. העלים שבחיקם יושבות התפרחיות הם עלי גבעול רגילים, הדומים לעלי הגבעול האחרים, ולעיתים ארוכים מן התפרחית ובולטים החוצה. בכל תפרחית 4 עד 20 פרחים שאינם נפתחות בו-זמנית.

הפרחים דו-מיניים ודו-שפתניים בבירור ואורכם 20 עד 30 מ"מ ואורך צינור הפרח 10 עד 12 מ"מ. הפרחים חסרי חפיות (bracteoles), כלומר אינם נושאים עלים זעירים בבסיס כל פרח. לעיתים הפרחים אינם נפתחים, והאבקה מתבצעת בתוך הפרח (קליסטוגמיה).

הגביע דמוי צינור או פעמון, אינו דו-שפתני, משתייר ומתפרה. הגביע, שאורכו 5 עד 7 מ"מ, בעל 5 עורקים (בשונה מנפית) ו-5 שיניים מחודדות, שוות זו לזו בצורתן. אורך כל שן גדולה מרוחבה.

הכותרת דו-שפתנית בבירור, ולרוב סגולה (ארגמן כהה) ולעיתים רחוקות לבנה. צינור הכותרת ארוך מאוד ומורחב בפתאומיות בחלקו העליון כעין שק או זפק; הוא בולט מאוד מן הגביע ואינו מכיל טבעת שערות (בשונה מאשבל). השפה העליונה דמוית כובע, שעירה באופן בולט, תמימה או מפורצת. השפה התחתונה פרושה ובעלת 3 אונות, קירחת, וצבעה ורוד בהיר עם נקודות ורודות כהות (נתיבי צוף). האונות הצדדיות קצרות מאוד ודמויות שיניים או מעוגלות; האונה האמצעית משונצת מאוד בבסיסה (הולכת ומצטַרֶרֶת כלפי הבסיס), ולעיתים מחולקת לשתי אונות בקצה.

האבקנים שמספרם 4 אינם חבויים בצינור הכותרת, אך הם חבויים תחת השפה העליונה ואינם בולטים מתוך הכותרת, או בולטים במעט בלבד. זוג האבקנים האחורי קצר מן הזוג הקדמי (בשונה מנפית). המאבקים שעירים. הצלקת דו-אונתית (אונות עמוד השחלה שוות זו לזו).

הפרי מסוג מפרדת בעלת 4 פרודות, שכל אחת אחת מהן עטופה בנפרד בקטע של שחלה ובעלת 3 מקצועות חדים וקטומים (לא מעוגלים, בשונה מאשבל) בראשן. הפרודות הבשלות נפוצות בדרך כלל יחד עם הגביע המשתייר והמתפרה, שמתקשה לאחר ההבשלה, ולועו נסגר על ידי טבעת שערות.

 פנולוגיה 
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר וקמלה בהדרגה עד אמצע מאי.

הפריחה מתחילה בסוף נובמבר ונמשכת לאורך חודשי החורף ועד תחילת מאי.

הפירות מופיעים כבר באמצע דצמבר, והפצת הפירות הבשלים מתרחשת מאמצע פברואר ועד אמצע יוני.

 שלושה סוגי האבקה 
בנזמית לופתת קיימת תאימות עצמית, כלומר לגרגרי האבקה יש יכולת לנבוט על גבי הצלקת של פרח בעל אותו מטען גנטי ולהפרות את הביציות שבשחלה. תאימות זו מאפשרת קיומה של האבקה עצמית בצד האפשרות להאבקה זרה כתוצאה מפעילות מאביקים. משך חיי הפרח קצר יחסית ונע בין 1.6 ל-2.4 ימים; עם זאת, הודות לפתיחה ההדרגתית של הפרחים ולמשך החיים הארוך של הצמח כולו, מתאפשרת האבקה גם בתנאי החורף הקשים.

בנזמית לופתת קיימים שני טיפוסי פרחים (פתוחים וסגורים) ושלושה מסלולי האבקה: שני מסלולי האבקה מתרחשים בפרחים פתוחים, ואחד בפרחים סגורים. בפרחים הפתוחים מתרחשות הן האבקה זרה והן האבקה עצמית, בעיקר בידי דבורי בר גדולות, זבובים ממשפחת הבומביליים, פרפרים ודבורים בינוניות שלשונן ארוכה; האבקה בידי דבורי דבש, שלשונן קצרה, נדירה יותר.

מסלול ההאבקה השלישי הוא האבקה עצמית סמויה (קליסטוגמיה), המתרחשת בפרחים סגורים. בתפרחית אפשר להבחין בשני טיפוסים של פקעיות פרח (ניצנים) - כאלה שבהם הכותרת זעירה ואחרים שבהם היא גדולה. הגדולים יתפתחו לפרחים דו-שפתניים באורך 20 עד 30 מ"מ. הזעירים אינם נפתחים. בפרחים אלה, שגודלם 2 עד 5 מ"מ, הכותרת קצרה וקמורה, דמוית כיפה קטנה וסגולה שסוגרת את פתח צינור הגביע ואינה בולטת מבין שיניו. בפרח הקליסטוגמי אין צוף, והאבקנים והצלקת מקופלים ומהודקים זה לזה, מבשילים בו-זמנית ומתבצעת בהם האבקה עצמית.

נמצא כי שיעור הפרחים הסגורים הבשלים מינית (קליסטוגמיים) מותנה בתנאים הסביבתיים: הוא גבוה יותר בתחילת עונת הגשמים מאשר באביב, ועולה עם הירידה בטמפרטורות נמוכות ועלייה בגובה הטופוגרפי. ככל הנראה, בתנאי חורף הרריים גשמים תכופים עלולים להרטיב את האבקה ולפגוע בחיוניותה, ואילו רוחות וטמפרטורות נמוכות מפחיתות את פעילות המאביקים.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ארץ ישראל: שפתניים
קטגוריה:פרחים ורודים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753