ניקי היילי

250px|ממוזער|ניקי היילי מבקרת במנהרות הטרור בעזה בעת ביקורה בישראל, יוני 2017
250px|ממוזער|ניקי היילי בתום פגישת עבודה עם הנשיא ראובן ריבלין, יוני 2017
250px|ממוזער|ניקי היילי עם ראש הממשלה בנימין נתניהו במשרדו, ירושלים, יוני 2017
נימאראטה ניקי היילי (באנגלית: Nimarata Nikki Haley; נולדה ב-20 בינואר 1972) היא פוליטיקאית ודיפלומטית אמריקאית, חברת המפלגה הרפובליקנית, אשר כיהנה כשגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות בשנים 2017–2018. בעבר הייתה מושלת מדינת קרוליינה הדרומית, האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. התמודדה בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024 ופרשה מהמירוץ ב-6 במרץ 2024 כאשר נותרה לבדה מול דונלד טראמפ שניצח אותה בבחירות המקדימות ברוב מוחץ של המדינות.

ביוגרפיה
נולדה בשם נימאראטה ניקי ראנדווה (Nimarata Nikki Randhawa) בקרוליינה הדרומית שבארצות הברית, למשפחה פונג'בית בני דת הסיקיזם מהודו. גדלה בעיירה במברג, בה רבים משכניה היו אפרו-אמריקאים בני המעמד הנמוך. מילדותה, נקראת בעיקר בשמה האמצעי ניקי שפירושו "קטנטנה" בפאנג'בית. אביה אג'יט (Ajit Singh Randhawa) הוא ביולוג, שלמד באוניברסיטה החקלאית של פנג'אב, קיבל מלגה לאוניברסיטת קולומביה הבריטית בקנדה, שם עשה את הדוקטורט שלו, ולאחר מכן, היגר לארצות הברית על מנת לשמש כפרופסור לביולוגיה במכללת וורהיס (Voorhees College) המקומית בקרוליינה הדרומית. אמה ראג' (Raj Kaur Randhawa) היא בעלת תואר שני בחינוך, הקימה עסק משפחתי בתחום המתנות. להיילי שני אחים ואחות.

ב-1994 סיימה תואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת קלמסון שבקרוליינה הדרומית. לאחר מכן הועסקה כרואת חשבון בחברת טיפול בשפכים, ובהמשך כיהנה כסמנכ"לית כספים בחברה המשפחתית העוסקת בטקסטיל וסייעה בהצלחתה.

נשואה למייקל היילי, ואם לשני ילדים. היא נוצרייה פרוטסטנטית וחברה בכנסייה המתודיסטית המאוחדת.

 קריירה פוליטית 
את ההחלטה להיכנס לפוליטיקה קיבלה היילי ב-2003, בעקבות נאום בו ציינה הילרי קלינטון כי הדבר הנכון לעשות הוא להקשיב לרחשי לבך ולפעול לפיהם. מודל החיקוי שלה, לדבריה, היא ראש ממשלת בריטניה לשעבר מרגרט תאצ'ר, שדגלה כמו היילי בהורדת מיסים, הקטנת הוצאות וממשלה מצומצמת ככל האפשר, תוך התערבות מעטה, ככל הניתן בחיי הפרט.

 חברת קונגרס 
ב-2004 התמודדה היילי לראשונה על מועמדות מטעם המפלגה הרפובליקנית למושב מחוז לקסינגטון בבחירות לבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית. המחוז הוא מחוז רפובליקני בדרך כלל ולכן מערכת הבחירות המקדימות הפנימיות של המפלגה הרפובליקנית הייתה החשובה. בסיבוב הראשון של הבחירות הללו, המועמד הרפובליקני המכהן זכה ב-42% מהקולות בעוד היילי הגיעה למקום השני עם 40%. בהיעדר מועמד שזכה ברוב מוחלט של הקולות נערך סיבוב שני אליו עלו רק שני הראשונים מהסיבוב הראשון, ובו היא זכתה ב-55%. היא הדיחה בכך את הנציג שהיה בבית הנבחרים המדינתי במשך 29 שנים. לאחר מכן התמודדה וזכתה ללא מתחרים בבחירות הכלליות עצמן והפכה לאמריקאית הראשונה ממוצא הודי שזכתה בבחירות בדרום קרוליינה. היא נבחרה לקונגרס המדינתי פעמיים נוספות, ב-2006 וב-2008, כאשר בשנים 2006 עד 2010 כיהנה כמצליפת סיעת הרוב.

במהלך שש שנות כהונתה בבית הנבחרים המדינתי תמכה היילי ברעיונות שמרניים בדרך כלל. בין השאר תמכה במתן משכורות למורים, גם לפי התוצאות שהשיגו תלמידיהם ולא רק לפי הוותק בתפקיד, הקטנה מסוימת בזכויות הפנסיה של המחוקקים, הגבלות על מהגרים והגירה לארצות הברית, ובעיקר על מהגרים בלתי חוקיים, העסקתם ועוד.

 מושלת 
בנובמבר 2010 התמודדה בבחירות לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית וזכתה ברוב של 51% מקולות המצביעים. החלה לכהן בתפקיד ב-12 בינואר 2011 והייתה בכך האישה הראשונה בתפקיד זה במדינתה והצעירה ביותר מבין המושלים שכיהנו אותה עת בארצות הברית כולה. ב-2012 כתבה את האוטוביוגרפיה שלה - Can't Is Not an Option: My American Story ("לא יכולה" אינה אופציה: הסיפור האמריקני שלי), שיצאה לאור בהוצאת סנטינל. בנובמבר 2014 נבחרה לתקופת כהונה שנייה.

היילי זכתה בתמיכתם של תנועת מסיבת התה ושל שרה פיילין במהלך הבחירות ב-2010 ובתמיכתו של מיט רומני במהלך הבחירות ב-2014. בשתי מערכות הבחירות התמודדה עם הערות גזעניות וסקסיסטיות מצד יריביה ותומכיהם.

כמושלת שמרנית תמכה היילי בחקיקה להגבלת הפלות במדינה.

בעקבות פיגוע הירי בצ'ארלסטון פעלה, כנגד דעת הקהל במדינתה, להסרת דגל הקונפדרציה מבניין הממשל בדרום קרוליינה. חודש לאחר מכן אושר הדבר בבית המחוקקים של המדינה ברוב של מעל שני שלישים.

היילי נבחרה לשאת את נאום התגובה לנאום מצב האומה של נשיא ארצות הברית ברק אובמה ב-2016. בנאום ביקרה את מדיניותו הכלכלית של אובמה ואת התרחבות הוצאות הממשלה. את הרפורמה שנעשתה בשירותי הבריאות הגדירה כאסון, וציינה כי יש להגן על החוקה האמריקאית ובכלל זה גם על התיקון השני העוסק בזכות האזרחים לשאת נשק.

 שגרירת ארצות הברית באו"ם 
ב-23 בנובמבר 2016 הכריז הנשיא הנבחר דונלד טראמפ כי היא המועמדת שבחר לכהן כשגרירה באומות המאוחדות. מינויה אושר ב-24 בינואר 2017 בסנאט ברוב של 96 תומכים מול 4 מתנגדים, ולמחרת הושבעה לתפקיד על ידי סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס.

ב-9 באוקטובר 2018 הודיעה היילי לנשיא טראמפ כי תעזוב את תפקידה בסוף השנה. היא פרשה מהתפקיד ב-31 בדצמבר 2018.

 מועמדות לנשיאות ארצות הברית 
ב-14 בפברואר 2023 הכריזה רשמית על מועמדות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2024.

בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית התמודדה היילי במטרה לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית לבחירות לנשיאות. היא האחרונה שנשארה במרוץ נגד דונלד טראמפ, שניצח כמעט בכל המדינות שבהן התקיימו בחירות נכון למרץ 2024, פרט לוושינגטון די. סי.. ב"סופר טיוזדיי", שהתקיים ב־5 במרץ 2024, נוצחה היילי ב־14 מתוך 15 מדינות, כשהיא זוכה רק במדינה אחת, ורמונט. לאחר מכן הודיעה על פרישתה מהמירוץ.

בנובמבר 2024, לאחר ניצחונו בבחירות, הודיע הנשיא הנבחר דונלד טראמפ כי היילי ומייק פומפאו לא יכהנו בממשלו החדש.

 יחסה למדינת ישראל ולעם היהודי 

היילי היא תומכת גדולה ומובהקת של מדינת ישראל ואף הגנה עליה הן בקונגרס ובאו"ם והן בתקשורת וברשתות החברתיות.

כמושלת, קרוליינה הדרומית הייתה המדינה הראשונה בארצות הברית שהעבירה חוק נגד ה-BDS. החוק המדובר התיר לגופים ציבוריים להתקשר עם גופים עסקיים רק אם הסכם ההתקשרות אוסר על אותם עסקים להחרים ישויות שלמדינה יש סחר חופשי עימם.

כמושלת, נבחרה היילי לשאת את נאום התגובה לנאום מצב האומה של נשיא ארצות הברית ברק אובמה ב-2016. בנאום ביקרה את הסכם הגרעין עם איראן בציינה כי על ארצות הברית להגיע להסכמים בינלאומיים אותם יחגגו בישראל וימחו נגדם באיראן ולא להפך.

היילי כפרו-ישראלית בדעותיה, הצהירה שבמסגרת פעילותה כשגרירה באו"ם תיאבק בהטיה הבוטה של הארגון נגד ישראל. במהלך תפקידה גינתה בחריפות מספר פעולות והתבטאויות של האו"ם כנגד ישראל, ואף איימה שארצות הברית תשקול את המשך הסיוע הכלכלי לאו"ם אם האפליה נגד ישראל תימשך. היא טרפדה את המינוי של ראש ממשלת הרשות הפלסטינית לשעבר סלאם פיאד לשליח האו"ם ללוב, עזרה לגנוז דו"ח של האו"ם שהאשים את ישראל באפרטהייד, וגרמה בכך גם להתפטרותה של תת-מזכ"ל האו"ם האחראית לאותו דו"ח. היא החרימה את המושב המיוחד של מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם, המתנהל מדי שנה כנגד ישראל. היילי הגנה על הכרזת ירושלים של ארצות הברית, שמכירה רשמית בירושלים כעיר הבירה של מדינת ישראל, ותיארה אותה כ"מימוש רצון העם האמריקאי". היא התנגדה להחלטת העצרת הכללית של האו"ם לגנות את החלטת ארצות הברית והתרתה שארצות הברית תראה בתמיכה בגינוי ביקורת על החלטה ריבונית והבעת זלזול בארצות הברית, דבר שיוביל לקיצוץ הסיוע הכספי למדינות שתומכות בהחלטה ולאו"ם עצמו. ההחלטה עברה ברוב גדול ובתגובה היילי הודיעה כי ארצות הברית תקצץ מתקציב האו"ם 285 מיליון דולר. ביוני 2018 הובילה יחד עם מחלקת המדינה את פרישתה של ארצות הברית ממועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם, בציינה שהמועצה היא מוקד של הפרת זכויות אדם והטיה פוליטית המכוונת בעיקר נגד ישראל. בדצמבר 2018 ציינה היילי באו"ם כי "האנשים שסובלים הכי הרבה מחמאס הם הפלסטינים".

במסגרת מרוץ הבחירות הביעה היילי עמדות פרו-ישראליות מובהקות. במיוחד לאחר הטבח ב-7 באוקטובר 2023, והמלחמה שנכפתה על ישראל נגד החמאס ברצועת עזה.

במאי 2024, ביקרה בישראל והצהירה כי יש להטיל עיצומים על בית הדין בהאג. כמו כן, טענה שאסור לביידן להפקיר את ישראל ואסור למנוע ממנה נשק בהיותה בעלת ברית. לגבי רפיח טענה שאי כניסה משמעותה להשאיר את המחבלים בשלטון. לדעתה, ישראל חייבת למצות את המהלך המלחמתי, שאם לא כן חמאס יחזור ויבצע את הזוועות כפי שראשיו אומרים. כדבריה:"...צריך לגמור אותם, אחת ולתמיד".

בריאיון לרשת ABC האמריקנית אמרה היילי כי התושבים הערביים של עזה צריכים לצאת ממנה. כדבריה: "הפלסטינים היו צריכים ללכת למעבר רפיח ושמצרים תיקח אותם. אבל תמיד אמרתי, שמה שהם צריכים, זה לעבור למדינות פרו-חמאסיות כמו: קטר, איראן וטורקיה".

לאחר מבצע עם כלביא אמרה היילי כי "ישראל נקטה פעולה נחרצת כדי לשים קץ ליכולות הגרעיניות של איראן ולהפוך את אמריקה והעולם לבטוחים יותר. אנו חבים להם חוב של הכרת תודה".

בעקבות ההכרה בספטמבר 2025 של מספר מדינות במערב במדינה פלסטינית, כתבה ניקי היילי: "בריטניה, קנדה ואוסטרליה נכנעות לחמאס בכך שהן דוחפות להכרה במדינה פלסטינית".

הוקרה
2010 - עיטור מסדר פלומטו של דרום קרוליינה
2019 - פרס אירווינג קריסטול
פרס העיתון India Abroad
פרס המכון הרפובליקני הבינלאומי בארצות הברית
פרס הנוצרים המאוחדים למען ישראל
פרס הקר להגנת הדמוקרטיות
פרס מכון האדסון
פרס הפורום של הנשים העצמאיות
פרס UN Watch
פרס מרכז שמעון ויזנטל
פרס המכון האמריקאי ליזמות
2019 - פרס תאודור הרצל של הקונגרס היהודי העולמי
דוקטור לשם כבוד למדעי הרוח של אוניברסיטת קלמסון (2018) ודוקטור לשם כבוד בשירות ציבורי של אוניברסיטת דרום קרוליינה (2015)

קישורים חיצוניים




 ביוגרפיה, באתר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית
 All Her Life, Nikki Haley Was the Different One, הניו יורק טיימס, 13 ביוני 2010



 ג'ון לרנר, The UN and Israel in the Nikki Haley Era, באתר Commentary, אפריל 2019


הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מושלי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מושלות מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:פוליטיקאיות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאים ממוצא הודי
קטגוריה:חברי האספה הכללית של קרוליינה הדרומית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית באו"ם
קטגוריה:מתנצרות
קטגוריה:מתודיסטים
קטגוריה:אישים סיקים
קטגוריה:נשיאות דונלד טראמפ: אישים שפרשו או הודחו
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל דונלד טראמפ הראשון
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קלמסון
קטגוריה:זוכי פרס אירווינג קריסטול
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1972
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972