סקוט ווקר

סקוט קווין ווקר (באנגלית: Scott Kevin Walker; נולד ב-2 בנובמבר 1967) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל מדינת ויסקונסין בשנים 2011–2019.

ווקר נולד בקולורדו ספרינגס שבקולורדו, וגדל בפליינפילד שבאיווה ובדלוואן שבוויסקונסין. ב-1992 הוא נבחר לאספת המדינה של ויסקונסין כנציג החלק המערבי של מחוז מילווקי. ב-2002 נבחר ווקר לתפקיד מנהל מחוז מילווקי בבחירות מיוחדות שנערכו בעקבות התפטרותו של טום אמנט. הוא נבחר לתקופות כהונה מלאות בתפקיד ב-2004 וב-2008.

ב-2006 התמודד ווקר בבחירות למשרת מושל ויסקונסין, אך פרש מהמרוץ לפני הבחירות המקדימות. ב-2010 הוא התמודד שוב וניצח. זמן קצר לאחר השבעתו ב-2011, משך ווקר תשומת לב ברמה הלאומית כאשר הגיש את הצעת חוק תקציב התיקון של ויסקונסין. החוק הציע ביטול למעשה של משא ומתן קיבוצי לרוב העובדים הציבוריים במדינה. בתגובה קיימו מתנגדי החוק מחאה בקפיטול מדינת ויסקונסין, וחברי הסנאט המדינתי חברי המפלגה הדמוקרטית עזבו את תחומי המדינה מתוך מאמץ למנוע את העברת החוק. אף על פי כן, במרץ 2011 אושרה הצעת החוק. ההתנגדות לחוק הובילה ל-Recall election נגד ווקר, וכך הוא היה הראשון מבין שני מושלים בהיסטוריה של ארצות הברית שניצחו בבחירות מסוג זה, כשהשני היה מושל קליפורניה גאווין ניוסם, שהתמודד ב-2021.

ב-2014 נבחר ווקר לתקופת כהונה שנייה, לאחר שהביס את חברת מועצת החינוך ממדיסון, הדמוקרטית מרי ברק. לאחר השערות בנוגע לשאיפותיו להיבחר לנשיאות ארצות הברית, פתח ווקר במסע בחירות על מועמדות הרפובליקנים בבחירות לנשיאות של 2016, אך פרש מהמרוץ לאחר חודשיים לבד בשל ירידת התמיכה בו בסקרים. ב-2018 התמודד ווקר על תקופת כהונה שלישית, אך נוצח בהפרש קטן על ידי הדמוקרט טוני אוורס.
ראשית חייו
סקוט ווקר נולד בקולורדו ספרינגס שבקולורדו, כבכור מבין שני בניהם של פטריסיה אן "פט" (לבית פיץ'), מנהלת חשבונות, ושל לואלין סקוט "לו" ווקר, כומר בפטיסטי.

ב-1970 עברה המשפחה לפליינפילד, איווה, שם כיהן האב ככומר בכנסייה הבפטיסטית המקומית, ושירת כחבר במועצת העיר. כשהיה ווקר בן עשר, עברה המשפחה לדלוואן שבוויסקונסין, שם המשיך האב בעיסוקו ככומר בכנסייה הבפטיסטית הראשונה של דלוואן. ב-1985 כאשר היה ווקר תלמיד בית הספר התיכון, הוא ייצג את ויסקונסין באימון בחסות הלגיון האמריקאי  למנהיגות וממשל במסגרת ארגון נערי המדינה  בוויסקונסין ושל נערי האומה  בוושינגטון הבירה. בעת השתתפותו באירוע זה הוא פגש את הנשיא רונלד רייגן והצטלם אתו. ווקר ייחס את החוויה לגיבוש העניין שלו בשירות הציבורי. הוא הגיע לדרגה הגבוהה ביותר בתנועת הצופים בארצות הברית, Eagle Scout, וב-1986 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון דלוואן-דריאן.

בסתיו אותה שנה החל ווקר ללמוד באוניברסיטת מרקט. תוך שבועות ספורים הוא היה לחבר סנאט התלמידים והוביל ועדת חקירה על שימוש לרעה לכאורה בכספים על ידי מנהיגי הסטודנטים. באותה שנה הוא התנדב במטה הבחירות למשרת המושל של טומי תומפסון. ב-1988 נוצח ווקר בבחירות לתפקיד נשיא מועצת הסטודנטים. הוא הוביל קבוצה של סטודנטים מתנגדי הזכות להפלה מלאכותית במרקט.

באביב 1990 הפסיק ווקר את לימודיו במרקט ולא השלים את לימודיו לתואר. הוא הסביר את הפסקת הלימודים בקבלת הצעת עבודה במשרה מלאה בצלב האדום האמריקאי.
מחוקק בוויסקונסין
ב-1990, בגיל 22, התמודד ווקר בבחירות על המושב של המחוז השביעי של מילווקי לאספה המדינתית של ויסקונסין. הוא זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית, אך בבחירות הכלליות נוצח על ידי נציגת המחוז המכהנת, הדמוקרטית גוון מור, לאחר שקיבל פחות משליש מהקולות. ב-1993 הוא עבר לווטוסה, פרבר של מילווקי, והתמודד בבחירות מיוחדות במחוז ה-14 השמרני יותר. הוא הביס את הדמוקרט כריס אמנט, בנו של מי שכיהן אז כמנהל מחוז מילווקי, טום אמנט.

במהלך מסע הבחירות, תמך ווקר ברפורמה במערכת הרווחה והתנגד להרחבת התחבורה הציבורית. הוא תמך בהגבלת הוצאות המדינה ואמר שנחוצה רפורמה בחוק בדבר פתרון סכסוכי עבודה עם עובדי הממשל המקומי. ווקר זכה לתמיכת מתנגדי ההפלות בוויסקונסין והעיתון Milwaukee Journal, שהדגיש את דעותיו השמרניות בתחום הכלכלה, את התנגדותו להפלות, את היד הקשה שהוא ביקש לנקוט כלפי הפשיעה, ואת עמדותיו בעד רפורמה ברווחה. ווקר נבחר לכהונתו באספה המדינתית לארבע תקופת כהונה נוספות, וכיהן עד 2002 כאשר נבחר כמנהל המחוז.

בעת כהונתו באספה המדינתית, גילה ווקר עניין בסוגיות המשפט הפלילי, וישב בראש ועדת בתי הסוהר ובראש ועדת בתי המשפט. במשך השנים הללו הוא כיהן גם במספר ועדות נוספות, כולל ועדת הבריאות, ועדת מפקד האוכלוסין והחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה, ועדת המוסדות הפיננסיים וועדת השיכון. כחבר צעיר של הבית, הוא הוביל את חקיקת חוק הזכות לעבוד . ב-1999 הוא קידם הצעת חוק להחמרת הענישה לסוגים מסוימים של פשעים ולביטול האפשרות של חנינה לאחרים. ווקר היה חבר באותה תקופה במועצת החקיקה האמריקאית , וניתן לזקוף לזכותו חלק ניכר מהצלחת הארגון בחקיקה.

ב-2001 קידם ווקר הצעת חוק למניעת ענישתם של רוקחים שסירבו לספק מרשמים לגלולת חירום למניעת היריון. הוא גם תמך בהצעת חוק על פיה נדרשו מצביעים להציג בקלפיות תעודה מזהה עם תמונה. על פי מחקר של שני פרשנים פוליטיים, נחשב אז ווקר לשמרן יותר בהשוואה לכ-90 אחוזים מעמיתיו המחוקקים, ובהשוואה ל-80 אחוזים מחבריו לסיעת הרפובליקנים באספה המדינתית.

ווקר היה תומך עקבי באיסור על הפלות בעת כהונתו באספה. למעט כמה הצעות חוק שהוגשו כאשר הוא התמודד על משרת מנהל מחוז מילווקי, הוא תמך או היה שותף לתמיכה בכל הצעות החוק בסוגיה למעט שלוש.

ב-2001 וב-2002 התנגדו ווקר ועמיתו לאספה מייקל הבש להעסקתה כעובדת המדינה של כוהנת הדת ג'אמי ויץ', על בסיס אמונתה הדתית כחברת דת הוויקה. ווקר טען שהעסקתה של ויץ' כאשת דת בבתי כלא העלתה "דאגות, הן במישור האישי והן במישור הפוליטי", שכן היא "מאמינה בדת שלמעשה פוגעת באנשים בני דתות אחרות רבות". ווקר והבש לא הצליחו בסופו של דבר להפסיק את העסקתה של ויץ'.
מנהל מחוז מילווקי
ממוזער|250px|ווקר,2009
ווקר נבחר לתפקיד מנהל מחוז מילווקי  בבחירות מיוחדות שהתקיימו באפריל 2002 לאחר שמנהל המחוז הקודם, טום אמנט, התפטר על רקע שערורייה שנגעה לכספי פנסיות. ב-2004 הוא נבחר לתקופת כהונה מלאה לתפקיד, כאשר זכה ב-57 אחוזים מהקולות והביס את מנהל תקציב המדינה לשעבר דייוויד רימר. אף על פי שהמחוז נחשב לליברלי, והתפקיד הוא לא תפקיד פוליטי, התמודד עליו ווקר בגלוי כמועמד רפובליקני. ב-2008 הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת של ארבע שנים, לאחר שהביס את חברת הסנאט המדינתי לנה טיילור עם 59 אחוזים מהקולות. עם כניסתו לתפקיד הוא היה לאדם הצעיר ביותר והרפובליקני הראשון שנבחר למשרה זו, ועד היום הוא הרפובליקני היחידי שנבחר אליה.

ווקר נבחר לתפקיד על בסיס מצע של שמרנות כלכלית, והבטיח לוותר על חלק משכרו האישי. הוא אמר שצעדו זה נתן לו את הסמכות המוסרית לקצץ בתקציב. הוא השיב 60,000 דולר לשנה, כמעט מחצית משכרו, במהלך תקופת כהונתו הראשונה, ו-10,000 דולר לשנה במהלך תקופת כהונתו השנייה.

במהלך שמונה שנותיו של ווקר בתפקיד, התעוררו עימותים עם מועצת המחוז בנוגע למיסים, הפרטת השירותים הציבוריים, איכות הפארקים והבניינים הציבוריים, ומתן השירותים החברתיים. מועצת המחוז אישרה כמה תקציבים על אף הווטו של ווקר, והוא מעולם לא הגיש תקציב עם מס רכוש גבוה יותר בהשוואה לזה שאושר בשנה הקודמת. במהלך תקופת כהונתו בתפקיד הופחת מספר עובדי המחוז ביותר מ-20 אחוזים, והגרעון התקציבי של המחוז בגובה של 3.5 מיליון דולר הפך לעודף תקציבי. בנוסף, הוא קיצץ יותר מ-44 מיליון בהוצאות התקציביות המוצעות באמצעות שימוש בסמכות הווטו שלו וסייע לחסל את רשימת ההמתנה לטיפול ארוך טווח באזרחים ותיקים.
חקירת שחיתות
ווקר מינה את קווין קוואנו, גזבר הסניף המקומי של המסדר הצבאי של לב הארגמן, כחבר בנציבות המחוז לווטרנים. מדי שנה גייס ווקר כספים עבור הווטרנים, שחלקם הועברו למסדר לב הארגמן. ראש הסגל של ווקר, תומאס נרדלי, פנה לווקר בנוגע לכספים שחסרו ב-2009, וווקר הנחה אותו לדווח על כך לפרקליט המחוז. פרקליט המחוז לא פעל באופן מידי, אך מאוחר יותר פתח בחקירה סמויה. קוואנו וארבעה אחרים נעצרו בחשד לגניבת כספים. הוא הורשע ונשפט ל-21 חודשי מאסר.

טים ראסל, שהועסק על ידי ווקר בכמה תפקידים, היה מעורב באותה חקירה. בינואר 2012 הוא הואשם, ובנובמבר אותה שנה הוא הודה באשמה על כך שהעביר יותר מ-21,000 דולר לחשבונו האישי. ב-2010, שנתו האחרונה של ווקר כמנהל המחוז, היה ראסל סגן ראש הסגל שלו ומנהל הדיור של המחוז. בפרשה זו לא הואשם ווקר בדבר.

מושל ויסקונסין
מערכות הבחירות
בחירות 2006
בפברואר 2005, כשעוד כיהן כמנהל מחוז מילווקי, פתח ווקר את מסע הבחירות שלו לתפקיד מושל ויסקונסין בבחירות 2006. ב-24 במרץ 2006 הוא פרש מהמרוץ, לאחר מסע בחירות שנמשך כ-14 חודשים, בציינו קשיי מימון כסיבה לכך. הוא העביר את תמיכתו לעמיתו הרפובליקני, מארק גרין, שניצח ללא יריבים שהתמודדו מולו בבחירות המקדימות של הרפובליקנים, וווקר לקח חלק פעיל במסע הבחירות שלו כולל בבחירות הכלליות. בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 2006 נוצח גרין על ידי המושל המכהן, הדמוקרט ג'ים דויל. על אף הפסדו של גרין, זכה ווקר, בזכות תמיכתו בו, בהגדלת הפופולריות שלו בקרב חברי המפלגה בוויסקונסין, שהציבה אותו כמועמד המוביל לקראת הבחירות של 2010.
בחירות 2010
ממוזער|250px|ווקר בליל הניצחון בבחירות המקדימות, 2010.
בהמשך צבר ווקר תמיכה, כאשר קיבל תוצאות טובות בסקרי הבדיקה שנערכו בקרב משתתפי ועידות המפלגה המדינתיות שהתקיימיו ב-2007 וב-2008. בסוף אפריל 2009 הוא הכריז על מועמדותו, לאחר כמה חודשים שבהם הוא הציג את נושאי מסע הבחירות שלו להפחתת מיסים וצמצום ההוצאות בפני קהלים של המפלגה הרפובליקנית ברחבי ויסקונסין. הוא מתח ביקורת על התקציב של 2009–2011 ותיאר אותו כגדול מדי עבור כלכלת המדינה האיטית. ב-2009 וב-2010 סייע ארגון אמריקאים למען שגשוג להעלות את הפרופיל של ווקר במדינה, והזמין אותו לנאום באירועים ובעצרות שלהם בוויסקונסין. בוועידת הרפובליקנים של ויסקונסין, שנערכה ב-22 במאי 2010, זכה ווקר לתמיכת המפלגה לאחר שקיבל 91 אחוזים מקולות הנציגים. ב-14 בספטמבר הוא ניצח בבחירות המקדימות לאחר שקיבל 59 אחוזים מכלל הקולות מול 39 האחוזים שקיבל חבר בית הנבחרים שלעבר מארק ניומן.

כחלק ממצע הבחירות שלו, אמר ווקר שהוא ייצור 250,000 משרות בתקופת כהונתו הראשונה באמצעות תוכנית שתכלול הפחתת מיסים עבור עסקים קטנים, קיצוצים במס רווח הון, וקיצוצים במס ההכנסה. הוא הציע לקצץ בשכר ובהטבות של עובדי המדינה כדי לסייע לממן את קיצוצי המיסים הללו. מבקריו טענו שהצעותיו יסייעו רק לעשירים ושהקיצוץ בשכר עובדי הציבור ישפיע לרעה על שירותי המדינה. מנגד, טענו תומכיו של ווקר שהקיצוצים במיסים לעסקים ימריצו את הכלכלה וייצרו עוד משרות.

ווקר ציין שהוא יסרב לקבל מענק של 810 מיליון דולר ממחלקת התחבורה של ארצות הברית לבניית קו רכבת מהיר בין מדיסון לבין מילווקי, שכן הוא האמין שעלות התפעול של הקו עבור המדינה תגיע ל-7.5 מיליון דולר לשנה ושהוא לא הוכח כרווחי. צעדו זה היה על אף ההצעות של ראש עיריית ויסקונסין ומנהל מחוז דיין לסייע לספוג עלויות שהמדינה הייתה עשויה לקחת על עצמה. בהמשך בוטל המענק וחולק בין מדינות אחרות. מהלך זה עלה למדינה לפחות 60 מיליון דולר בשיפוצים במערכת הרכבות שהיו אמורות להיות מכוסות על ידי הממשל הפדרלי.

סוגיות חברתיות היו גם הן חלק ממסע הבחירות. ווקיר הצהיר שהוא תומך תמיכה מלאה באיסור על הפלות מלאכותיות ושהוא מאמין שיש להגן על החיים משלב ההתעברות ועד המוות הטבעי. הוא התנגד להפלות, כולל במקרים של אונס או גילוי עריות. הוא תמך בחינוך מיני רק במסגרת הנישואין בבתי הספר הציבוריים והתנגד לשירותי מרפאות במימון המדינה שיספקו אמצעי מניעה ובדיקות למחלות מין עבור בני נוער מתחת לגיל 18 ללא הסכמת ההורים. הוא תמך בזכות הרוקחים לסרב לספק מרשמים לאמצעי מניעה על רקע השקפה מוסרית או דתית. הוא תמך גם במחקר בתאי גזע בוגרים, אך התנגד למחקר בתאי גזע עובריים.

כמתנגד לנישואים של זוגות מאותו המין, התנגד ווקר לחוק שאפשר לזוגות חד-מיניים להירשם במחוזות המדינה כדי להנות מהטבות, כמו זכויות ביקור בבתי חולים. בהמשך הוא הצהיר שעמדתו לגבי נישואים חד-מיניים לא הייתה יותר רלוונטית, שכן האיסור של ויסקונסין על כך נפסל על ידי בית משפט פדרלי. הוא אמר שאם הוא ייבחר, הוא יחתום על חוק הגירה כפי שנחקק באריזונה, שיאפשר למשטרה המקומית לעצור מהגרים בלתי חוקיים חשודים.

ב-2 בנובמבר 2010, יום הולדתו ה-43, ניצח ווקר בבחירות הכלליות לאחר שזכה ב-52 אחוזים מהקולות, מול מועמד הדמוקרטים טום בארט שקיבל 46 אחוזים. שותפתו למרוץ הייתה רבקה קליפיש, כתבת טלוויזיה לשעבר ממילווקי. ניצחונו של ווקר התרחש בעיצומה של סדרת ניצחונות של הרפובליקנים בוויסקונסין, כשהרפובליקני השמרן, רון ג'ונסון, ניצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית, והמפלגה השיגה רוב בנציגות המדינה לבית הנבחרים של ארצות הברית, באספה המדינתית ובסנאט המדינתי.

בחירות ההחזרה של 2012
לאחר מחאות קשות וממושכות, עמד שיעור אי-שביעות הרצון מווקר ב-2011 על 50 עד 51 אחוזים, בעוד ששיעור שביעות הרצון ממנו עמד על 47 עד 49 אחוזים. המאמצים לעריכת בחירות ההחזרה Recall election נגדו החלו ב-15 בנובמבר 2011.

על פי המדווח, גייס ווקר יותר מ-30 מיליון דולר במהלך בחירות אלו, כשחלק משמעותי מהם הגיע מחוץ למדינה. פרשנים טענו שהסכומים שגויסו "שיקפו את החשיבות הלאומית ששתי המפלגות הגדולות ראו במאבק על בחירות החזרה". במרץ 2012 הודיעה מועצת האתיקה הממשלתית של ויסקונסין שנאספו יותר מ-900,000 חתימות תקפות לטובת עריכת בחירות חזרה, הרבה מעל ה-540,208 החתימות הנדרשות.

בפברואר ביקש מטה הבחירות של ווקר זמן נוסף לאימות החתימות, בטענה שכ-20 אחוזים מהחתימות לא היו תקפות. הדמוקרטים טענו שגם אם יתעלמו מ-20 אחוז מהחתימות, עדיין הושגו יותר מ-180,000 מעל המינימום הנדרש. מנהל התקשורת של הדמוקרטים בוויסקונסין, גרים זילינסקי, טען שוויקר "דוחה את הבלתי נמנע". ב-17 בפברואר דחה שופט בית המשפט של מחוז דיין, ריצ'רד ניס, שחתם על העתירה לבחירות ההחזרה, את בקשתו של ווקר לזמן נוסף. ב-30 במרץ פסקה מועצת האתיקה פה אחד שבחירות ההחזרה יתקיימו. הבחירות, שבהן עמדו לבחירה הן ווקר והן סגניתו קליפיש, נקבעו ל-5 ביוני 2012.

במהלך הבחירות המקדימות של הרפובליקנים לקראת הבחירות, קיבל ווקר 626,962 קולות. בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, כל המועמדים יחדיו קיבלו 670,278, כשהמנצח, טום בארט, קיבל 390,109 קולות. ב-5 ביוני ניצח ווקר בבחירות ההחזרה כאשר גרף 1,335,585 קולות (53.08 אחוזים) מול 1,164,480 קולות (46.28 אחוזים) שקיבל בארט. הייתה זו הפעם השלישית בלבד בה נערכו במדינה כלשהי בארצות הברית בחירות החזרה. ווקר היה המושל הראשון בארצות הברית שניצח בבחירות מסוג זה.

עד לסוף מערכת הבחירות, עלה בידו של ווקר לבנות רשת לאומית של תורמים וקבוצות תמיכה של שמרנים שתמכו בו. כמעט 300,000 איש תרמו למסע הבחירות שלו, וביחד הסתכמו התרומות בכ-37 מיליון דולר. שני שלישים מהתרומות הגיעו מחוץ לוויסקונסין. ווקר, או הדעות השמרניות שהוא תמך בהן, זכו לתמיכה מצד תורמים שמרנים וקבוצות כמו מייקל גרב, דיאן הנדריקס, מוסד ברידלי, מייסד מכון מחקר המדיניות של ויסקונסין ומכון מקלבר, ודייוויד ה. קוץ' וצ'ארלס קוץ', המייסדים של אמריקאים למען שגשוג.
בחירות 2014
|ממוזער|250px|ווקר בליל הניצחון בבחירות הכלליות של 2014.
במערכת הבחירות השלישית בה התמודד ווקר תוך ארבע שנים, הוא ניצב מול מול הדמוקרטית מרי ברק. ארגוני העובדים של ויסקונסין, שסייעו בארגון בחירות ההחזרה של 2012, תרמו כספים למסע הבחירות של ברק. מנגד, קיבל ווקר סיוע ממספר תורמים שמרניים. הסקרים לאורך רוב המרוץ היו צמודים, ואף אחד מהמועמדים לא הסתמן כבעל סיכויים בטוחים לניצחון בטוח. יום הבחירות התקיים ב-4 בנובמבר 2014, וווקר ניצח בהפרש של 6 אחוזים מהקולות.

בחירות 2018
בבחירות של 2018 התמודד ווקר לכהונה שלישית כמושל, ונוצח על ידי המפקח על החינוך הציבורי של ויסקונסין, הדמוקרט טוני אוורס.
כהונתו
ב-3 בינואר 2011 הושבע ווקר כמושל ויסקונסין ה-45. בשבועיים הבאים העביר בית המחוקקים סדרה של הצעות חוק בגיבויו, רובם חוקים לקיצוץ מיסים לעסקים בעלות של 67 מיליון דולר לשנתיים הבאות.

ווקר היה לדמות בעלת הכרה לאומית ושנויה במחלוקת לאחר שהציע את "חוק תיקון התקציב של ויסקונסין"  ב-2011. הצעת החוק, שבסופו של דבר עברה בבית המחוקקים, שינתה באופן משמעותי את תהליכי המשא והמתן הקיבוצי עבור רוב עובדי הציבור בוויסקונסין. מתנגדיו של ווקר פתחו עקב כך בהליכים לבחירות ההחזרה וצברו מספיק תמיכה לעריכת הבחירות ב-5 ביוני 2012, הפעם הראשונה בה אחד ממושלי המדינה התמודד עם בחירות מסוג זה.

במהלך תקופת הכהונה הראשונה של ווקר כמושל, הפך הגירעון התקציבי של ויסקונסין, שעמד על 3.6 מיליארד דולר, לעודף תקציבי. המיסים קוצצו ב-2 מיליארד דולר. יותר מ-100,000 משרות חדשות נוצרו בוויסקונסין.
חוק תיקון התקציב 2011
ב-11 בפברואר 2011 הגיש ווקר את חוק תיקון התקציב של ויסקונסין, שעל פי ההערכות היה אמור לחסוך למדינה 30 מיליון דולר בשנת הכספים הנוכחית ו-300 מיליון דולר בשנתיים הבאות. הצעת החוק קבעה תשלום נוסף של עובדי המדינה והממשל המקומי לטובת תוכניות הביטוח הרפואי שלהם וקרנות הפנסיה שלהם, ובכך ירדו כ-8 אחוזים משכר הנטו הממוצע שלהם. הצעת החוק ביטלה, עבור רוב עובדי המדינה, למעט עובדי בטיחות ציבוריים מסוימים, רבות מהזכויות הקיבוציות שלהם לניהול משא ומתן, למעט משא ומתן על העלאת שכר, וגם אז לא מעל שיעור האינפלציה, למעט אם אושר במשאל עם. על פי הצעת החוק, איגודים מקצועיים חייבים להיבחר מדי שנה כדי להמשך ולייצג את עובדי המדינה, ותשלומי העובדים לא נוכו יותר באופן אוטומטי משכרם לטובת האיגודים. השינויים בחוקי המשא ומתן הקיבוצי לא חלו על חלק מכוחות אכיפת החוק והכבאות.

ב-18 בינואר 2011, ימים ספורים לאחר השבעתו של ווקר, שאלה אותו התומכת שלו דיאן הנדריקס, "האם יש סיכוי שאי פעם נהפוך להיות מדינה אדומה ונהיה מדינה התומכת בזכות לעבוד?", והוא השיב:

לאחר שסרטון שתיעד את השיחה נחשף במאי 2012, אמרו מתנגדיו של ווקר שהוא חשף את כוונתו לפגוע באיגודים המקצועיים במגזר הפרטי ולדבוק בחקיקה למען הזכות לעבוד. ווקר אמר שהוא לא דבק בחקיקה זו ושדבריו להנדריקס התייחסו לאחריותו כמושל להגן על משלמי המיסים מפני האיגודים המקצועיים שהוא האמין שהם היו פתרון מתסכל של הגירעון התקציבי של המדינה.

בהכריזו על החקיקה המוצעת, אמר ווקר שהמשמר הלאומי של ויסקונסין וסוכנויות ממשלתיות נוספות ערוכים למנוע הפרעות לשירותי המדינה. מאוחר יותר הוא הסביר שהמשטר ושירותי הכיבוי לא נכללו בשינויים המוצעים שכן הוא לא יכול היה לסכן את ביטחון הציבור. ווקר ציין שהצעת החוק נחוצה למנוע פיטורים של אלפי עובדי מדינה ושאף אחד לא צריך להיות מופתע מסעיפיו. מנהיגי ארגוני העובדים ומחוקקים דמוקרטים מתחו מיד ביקורת על הצעת החוק, בטענה שווקר מעולם לא ניהל מסע בחירות על חיסול זכויות ניהול המשא והמתן הקיבוצי. בראיון לתקשורת שבוע לאחר מכן אמר ווקר שהוא לא מנסה לשבור את האיגודים המקצועיים, בציינו שעובדי ממשלת ויסקונסין ישמרו על ההגנות שלהם בחוקי השירות הציבורי. הוא אמר שהבקשה מהעובדים לשלם מחצית מהממוצע הלאומי לביטוח רפואי היא בקשה צנועה. ב-14 בפברואר החלו מפגינים למחות נגד הצעת החוק. ביום השישי למחאה, אמרו מנהיגים של שניים מהאיגודים הגדולים שהם מוכנים לקבל סעיפים פיננסיים בהצעת החוק, אך הם לא יסכימו להגבלות על זכויות ניהול המשא והמתן הקיבוצי.

ב-17 בפברואר נסעו כל חברי הסנאט המדינתי מהמפלגה הדמוקרטית לאילינוי השכנה במטרה למנוע את העברת החוק באמצעות מניעת הקוורום הדרוש בסנאט להעברתו. המחוקקים הנעדרים אמרו שהם לא ישובו למדיסון אלא אם כן יסכים ווקר להסיר מהצעת החוק את ההגבלות על זכות המשא והמתן הקיבוצי. ווקר הזהיר שאם חוק תיקון התקציב לא יעבור עד 1 במרץ, המשך המימון מחדש של חובת מדינה בהיקף של 165 מיליון דולר יהיה בסכנה, וקיצוצים נוספים יידרשו כדי לאזן את התקציב.

עד 20 בפברואר כבר השיגו המוחים שליטה פיזית על קפיטול מדינת ויסקונסין. המפגינים גם כיסו את קירות בניין הקפיטול באלפי שלטים תוצרת בית. באותו מועד, אמר אחד מהמארגנים מטעם האיגודים המקצועיים שהשתתף במחאות שהמפגינים ימשיכו "במשך כל הזמן שידרש". מנהיגי איגודים מקצועיים אחרים קראו למורים לשוב לעבודה. ב-26 בפברואר מחו בין 70,000 ל-100,000 מפגינים נגד הצעת החוק במדיסון. אליהם הצטרפו אלפים בבירות מדינות ברחבי ארצות הברית.

בהופיעו בתוכנית פגוש את העיתונות ב-27 בפברואר, אמר ווקר שהוא לא מאמין שהאיגודים המקצועיים מנהלים משא ומתן בתום לב כאשר הם מציעים פנסיות וסעיפים לטיפול רפואי בגלל שהאיגודים המקומיים נאלצו להתמודד לאחרונה עם הסכמים עם מועצות החינוך ומועצות הערים שלא כללו תשלום לפנסיות ולביטוח בריאות ושבמקרה אחד, אחד ההסכמים כלל העלאת משכורות. ב-28 בפברואר, הגיש אחד הארגונים הגדולים ביותר תלונה על תנאי עבודה בלתי הוגנים למועצת יחסי העבודה המדינתית, בטענה שווקר חייב לנהל משא ומתן, אך הוא סירב לכך. ב-8 במרץ נחשפו תכתובות מייל מ-28 בפברואר שהראו שווקר ניסה לנהל משא ומתן עם המחוקקים הדמוקרטים, ואף הציע לאפשר כמה זכויות למשא ומתן קיבוצי.

לאחר שלא עלה בידם להגיע לפשרה עם המחוקקים הדמוקרטים, הסירה הנהגת סיעת הרפובליקנים בסנאט כמה סעיפים פיננסיים מהצעת החוק, וכך אפשרה להעביר אותם ללא דרישת הקוורום הרגילה. ב-9 במרץ הצביע הסנאט בעד העברת הצעת החוק ברוב של 18 תומכים ומתנגד אחד. הדמוקרטים נשארו מחוץ לגבולות המדינה ולא השתתפו בהצבעה. למחרת העבירה אספת המדינה (הבית התחתון) את החוק ברוב של 53 תומכים מול 42 מתנגדים. לאחר מכן פרסם ווקר הצהרה בה הוא אמר שהוא "משבח את כל חברי האספה שהגיעו להצבעה, והשתתפו בדיון ובהליך הדמוקרטי". ב-11 במרץ חתם ווקר על החוק. למחרת שבו 14 הסנאטורים הדמוקרטים לוויסקונסין.

בהמשך הוגשה עתירה נגד חוק תיקון התקציב בבית משפט. ב-18 במרץ הוציאה השופטת מריאן סומי צו האוסר על פרסום החוק על ידי מזכיר המדינה כל עוד מתנהל ההליך המשפטי בנוגע אליו. ב-26 במרץ פרסם משרד התיעוד החקיקתי ( Legislative Reference Bureau) את נוסח החוק. בתגובה לכך הבהירה השופטת סומי, שבהתאם לצו שהוציאה, החוק לא יוכל להיחשב כחוק שפורסם רשמית עד לסיום הדיון בו בבית המשפט. באותו יום, פסלה השופטת את החוק לאחר שמצאה אותו נוגד את חוקי המדינה. ב-14 ביוני הפך בית המשפט העליון של ויסקונסין את החלטת השופטת על פיה ופסק שהחוק תקף.

ווקר טען שהחוק "ישמור על מקומות עבודה, יגן על משלמי המיסים, יחולל רפורמות בממשלה ויעזור לאזן את התקציב". הוא הוסיף, "אתם רואים, על אף הרטוריקה הרבה ששמענו במשך 11 הימים האחרונים, הצעת החוק שהגשתי לא איימה על עובדי המדינה, וברור שהיא לא נועדה להילחם בארגוני העובדים. אם היא הייתה כזאת, היינו מחסלים את זכות המשא והמתן הקיבוצי לחלוטין או שהיינו הולכים לאחר איגודי המגזר הפרטי". כחלק מהחיסכון הכספי שייווצר כתוצאה מהשינויים שהגדיר החוק, ציין ווקר את ההפחתה המשמעותית בפרמיות ששולמו לביטוחי בריאות על ידי מועצות חינוך רבות במדינה. השינויים בכללי המשא והמתן הקיבוצי הקלו על מועצות החינוך לשנות את ביטוחי הבריאות ולנהל משא ומתן על פרמיות זולות יותר. ווקר טען שמועצות החינוך של ויסקונסין חסכו סכום של כ-30 מיליון דולר כתוצאה מהשינוי שחולל החוק.
החקירה הסמויה על מימון מסע הבחירות
באוגוסט 2012, החקירה הראשונה, שנפתחה על ידי התובע של מחוז מילווקי, הדמוקרט ג'ון צ'יסהולם, בנוגע לכספים חסרים, הוגשה לבית המשפט בהתבסס על החשד שמסע הבחירות של ווקר תואם באופן בלתי חוקי עם קבוצות שמרניות במהלך בחירות ההחזרה.

השופטת הראשונה שניהלה את החקירה, לשעבר שופטת מחוז קנושה, ברברה א. קלוקה, פיקחה על החקירה שבמסגרתה זומנו 30 עדים והוצאו 5 צווים. היא גם הוציאה צו חיסיון שמשמעותו הייתה שהנחקרים בפרשה היו מנועים על פי חוק מלדבר בפומבי על כל היבט של החקירה. ב-29 באוקטובר 2013 היא פסלה את עצמה מלעסוק בחקירה ללא כל הסבר. מחליפה של קלוקה, השופט גרגורי פיטרסון, ביטל בינואר 2014 כמה צווי זימון, באומרו, "אין שום סיבה סבירה שמראה שהם הפרו את חוקי מימון הבחירות".

ב-16 ביולי 2015 פסק בית המשפט העליון של ויסקונסין ברוב של 4 מול 2 שווקר לא שיתף פעולה באופן בלתי חוקי עם קבוצות שמרניות במהלך מערכת בחירות ההחזרה. בכותבו את פסק דין הרוב, ציין השופט מייקל גייבלמן: "כדי שיהיה ברור, מסקנה זו מסיימת את החקירה הסמויה, שכן התאוריה המשפטית של התובע המיוחד לא נתמכת בהיגיון או בחוק", הוא אמר, "כתוצאה מכך, החקירה סגורה". במרץ 2017 דחה שופט פדרלי תביעה שהוגשה נגד החוקרים בפרשה.
הצעות התקציב
ויסקונסין הייתה צפויה להתמודד עם גירעון תקציבי של כ-3.6 מיליארד דולר בשנת הכספים 2013-2012. מצב זה חייב את איזון התקציב על פי חוקי המדינה. ווקר הציע קיצוץ בתקציב בהיקף של 834 מיליון דולר בסיוע המדינה לחינוך, סכום שהיה 7.9 אחוזים מתוך התקציב הקודם. הוא גם הציע הורדה במימון המקסימלי של 5.5 אחוזים מתוך הסכום שיכלו בתי הספר המחוזיים לקבל מהמדינה מתוך מיסי הרכוש, צעד שהגביל את הסכום שניתן היה להגדיל בו את מס הרכוש כדי לפצות על ההפחתה בסיוע המדינה. התקציב הוריד את מס רווחי ההון של המדינה על השקעות בעסקים. הוא הגדיל את ההוצאה על הבריאות ב-1.3 מיליארד דולר כדי לכסות את העלויות שהלכו וגדלו של תוכנית ה-Medicaid, והגדיל את המימון בתחבורה ב-410.5 מיליון דולר.

הצעת התקציב של ווקר לשנת הכספים 2013–2015 הקפיאה את ההוצאה על בתי הספר הציבוריים והידקה את הדרישות למקבלי הטבות תוכנית Medicaid. הוא הציע הגדלה של המימון למאבק באלימות במשפחה, לשירותי בריאות הנפש, להשכלה הגבוהה, ולהכשרה מקצועית. נכלל בהצעה גם קיצוץ של 343 מיליון דולר במס ההכנסה והרחבה של תוכנית בתי הספר בזיכיון.

הצעת התקציב של שנת הכספים 2015–2017 כללה קיצוץ של 300 מיליון דולר בתקציב מערכת האוניברסיטאות של ויסקונסין, במקביל להשארת תקציב בתי הספר הציבוריים והמשך תוכנית בתי הספר בזיכיון. התקציב כלל תוכנית ללקיחת הלוואות בהיקף של 1.3 מיליארד דולר לעבודות ציבוריות בכבישים ובתשתיות, והוצע בו לקיים בדיקות סמים למקבלי הטבות ציבוריות כמו Medicaid ושוברי מזון.
חוק מסמכי זיהוי למצביעים
ב-25 במאי 2011 חתם ווקר על חוק שדרש ממצביעים להציג תעודה מזהה עם תמונה.

ב-13 בדצמבר הגיש האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות עתירה לבית משפט פדרלי לפסול את החוק בטענה שהוא הפר את הזכות החוקתית להגנה שווה תחת החוק. ב-29 באפריל 2014 פסל השופט לין אדלמן את החוק באומרו שהוא מפר את חוק זכות ההצבעה ואת חוקת ארצות הברית.

ביולי 2014 קבע בית המשפט העליון של ויסקונסין שהחוק תקף על פי חוקת ויסקונסין בשתי עתירות נוספות. ב-12 בספטמבר קבע בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית שהחוק ייכנס לתוקף 54 ימים לפני בחירות 2014, ובכך הפך על פיה פסיקה קודמת של בית משפט פדרלי.

ב-9 באוקטובר 2014 נאסר שוב על המדינה ליישם את החוק במהלך הבחירות של אותה שנה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית. ב-23 במרץ 2015 דחה בית המשפט העליון בקשה לצו עיון מחדש, ובכך פסק לטובת החוק החדש של ויסקונסין להצגת תעודה מזהה על ידי מצביעים.
דחיית כספי אובמה קר
בינואר 2012 החזיר ווקר סכום של 37.6 מיליון דולר כספי מענק פדרלי שנועדו להפעלת חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה בוויסקונסין. לדבריו, "עצירת הסגת הגבול של אובמה קר במדינתנו, שהייתה בעלת פוטנציאל להשפעה הרסנית על כלכלת ויסוקונסין, היא בעדיפות עליונה". ווקר דחה מענק בסכום של 11 מיליון דולר למענק פדרלי לשיפור מערכות הבריאות.
חינוך
ב-2 באפריל 2012 חתם ווקר על חוק למימון הערכת מיומנויות הקריאה בגני ילדים כחלק מיוזמה להבטיח שתלמידים נמצאים ברמת קריאה ברמה מעל כיתה ג'. החוק גם יצר מערכת להערכת המורים והמנהלים בהתבסס בין השאר על הישגי תלמידיהם. הוא גם הגדיר שהישגי התלמידים חייבים להתבסס על אמצעי הערכה אובייקטיביים, כולל ביצועיהם במבחנים סטנדרטיים.

ווקר אישר הקפאה של שנתיים בשכר הלימוד במערכת האוניברסיטאות של ויסקונסין בתקציב 2013. ב-2014 הוא הציע הארכה של שנתיים נוספות להקפאה בהתבסס על מאזן התשלומים של המערכת בעודף של מיליארד דולר.

ב-3 בפברואר 2015 הגיש ווקר הצעת תקציב לבית המחוקקים של ויסקונסין, ובה הוא המליץ על הכפפת מערכת האוניברסיטאות של ויסקונסין תחת לניהול "רשות עצמאית", שתנוהל על ידי מועצת נגידים, שכולם ימונו על ידי המושל. הצעת התקציב קראה להפחתה של 13 אחוזים במימון המדינה למערכת האוניברסיטאות.

הצעת התקציב גם קראה לשכתוב של "הרעיון של ויסקונסין" , החלפת מחויבויות האוניברסיטאות ל"חיפוש אחר האמת" במטרה של מוכנות לשוק העבודה. על הצעה זו נמתחה כלפי ווקר ביקורת רחבה, ובתחילה הוא תלה את השכתוב של הרעיון של ויסוקונסין ב"טעות ניסוח". בהמשך דווח שממשל ווקר התעקש כלפי בכירי אוניברסיטת ויסקונסין שיבטלו את הרעיון של ויסקונסין, עקרון מוביל של אוניברסיטאות המדינה במשך יותר ממאה שנה. לאחר מכן הודה ווקר שבכירי מערכת האוניברסיטאות התנגדו להצעה ואמרו ששינויים אלו לא יהיו נושא לדיון.
הפלות
ב-2011 חתם ווקר על תקציב ששלל מימון להורות מתוכננת. ב-2013 הוא חתם על חוק שחייב נשים שמבקשות לבצע הפלה מלאכותית לעבור בדיקת אולטרה סאונד כדי שהרופאים יראו להן את דמות העובר. באותה שנה הוא גם חתם על חוק שדרש ממבצעי הפלות בוויסקונסין לקבל הרשאות לכניסה לבתי חולים במרחק של לא פחות מ-30 מילים. ב-2015 הוכרז החוק כנוגד את החוקה על ידי בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית. בית המשפט מצא שאין הצדקה רפואית לדרישות כאלו ואמר "שלא ניתן להתייחס ברצינות לצעדים כאלו לשיפור בריאות הנשים". ביוני 2016 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין "בריאות האישה הכוללת נגד הלרשטדט" , ופסל את סעיף רשות הכניסה לבתי החולים ומגבלות דומות, במוצאו שהם נגדו את החוקה כמטילות "עומס מיותר" על הנשים. יום לאחר מתן פסק הדין סירב בית המשפט לשמוע את עתירת ממשל ווקר על החלטת בית המשפט הפדרלי השביעי, בהתירו את הגדרת האי-חוקתית על כנה. ווקר האשים את "בית המשפט האקטיביסטי" על כך שקבע שהחוק נוגד את החוקה.

ב-20 ביולי 2015 חתם ווקר על חוק שאסר על הפלות לאחר השבוע ה-20 להריון, "למעט כאשר חיי האם נמצאים בסכנה מידית".
חקיקת הזכות לעבוד
ב-2012, בהקשר ל"חוק הזכות לעבוד" , אמר ווקר לכתבים בכינוס מדינתי של הרפובליקנים ש"הוא לא יגיע לשולחני. ...בכוונתי לעשות כל שבכוחי כדי להבטיח שהוא לא יתקיים, שכן נקודת המיקוד שלי היא שהאיגודים המקצועיים במגזר הפרטי הגיעו באופן גורף לשולחן כדי להיות השותפים שלי לפיתוח הכלכלי". בעת שניהל את מסע הבחירות שלו לכהונה שנייה ב-2014 שב ווקר ואמר שאין לו תוכניות לקדם את חוק הזכות לעבוד בהתמקדות על איגודי העובדים במגזר הפרטי.

מרגע שהופעלה יוזמת החוק בבית המחוקקים המדינתי, הצהיר ווקר: "לא שיניתי את דעתי על כך. זה רק לא נמצא בסדר עדיפות מבחינתי. אך אם הם יעבירו את החוק בשבועיים הקרובים, וזוהי מטרתם, אני אחתום עליו". ב-9 במרץ 2015 חתם ווקר על החוק והפך אותו לחוק הזכות לעבוד של ויסקונסין. החוק התייחס לאיגודים המקצועיים של עובדי המגזר הפרטי ושל עובדי המגזר הציבורי.

שלושה איגודים מקצועיים, כולל ה-AFL-CIO, הגישו כתוצאה מכך עתירה כדי שהחוק יוגדר כנוגד את החוקה. במרץ 2015 דחה בית המשפט את בקשת האיגודים המקוצועיים להשעות את החוק עד לבירור העתירה. לאחר מאבק משפטי ממושך, פסק בית המשפט הפדרלי בשיקגו ב-2017 שחוק הזכות לעבוד של ויסקונסין תקף ובך שם קץ להליכים המשפטיים בנוגע לחוק.
תאגיד הפיתוח הכלכלי של ויסקונסין
ב-2011 יצר ווקר את תאגיד הפיתוח הכלכלי של ויסקונסין  - WEDC, כישות ציבורית למחצה שתחליף את מחלקת הסחר של המדינה, ושמטרתו לתמרץ יצירת משרות בוויסקונסין. דוח מ-2013 של ועדת הביקורת של בית המחוקקים ציין שהארגון נתן כמה "מענקים, הלוואות וזכויות במס לכאלו שקיבלו אותם ללא זכות, למיזמים לא כשירים, ובסכומים שעלו מעבר לכל מגבלה". דווח גם שהארגון "לא קיים בעקביות את חובות הפיקוח על התוכנית הנדרשות בחוק כמו פיקוח על הביצועים המפורטים בחוזים של מקבלי ההטבות". על פי דיווח של הרדיו הציבורי של ויסקונסין "הסוכנות נגועה בניהול כושל ועלו שאלות לגבי מתן הלוואות מבלי לבדוק כראוי את המקבלים".

ביוני 2015 דווח שהתאגיד העניק 124 מיליון דולר בשנים 2011–2013 ללא בדיקה רשמית. בהתבסס על 27 מענקים שניתנו בתקופה זו, נוצרו 2,100 משרות מתוך תחזית של 6,100. 62.5 מיליון דולר הוענקו לחברת קול'ס  כדי שתיצור 3,000 משרות כחלק מהרחבת המטה שלה, אך רק 473 משרות נוצרו. 18 מיליון דולר הוענקו לחברת המטוסים קסטרל שהייתה אמורה ליצור 665 משרות אך יצרה 24 משרות בלבד. 15 מיליון דולר ניתנו לתאגיד פלקסוס כדי שייצור 350 משרות, אך הוא לא יצר אף לא משרה אחת. ביולי 2013 אימץ התאגיד מדיניות חדשה שדרשה סקירות כתובות לכל התוכניות שקיבלו מענקים. לדבריהם, עד יוני 2015, נוצרו בעקבות מדיניות זו 760 משרות.

בפברואר 2015 הגיש ווקר את תקציב המדינה שבו הוצאו כל פקידי הממשל הנבחרים מהמועצה. צעד זה כלל את ווקר עצמו שלא כיהן יותר כיושב ראש התאגיד.
הסכם פוקסקון
ווקר אישר חתימת הסכם עם היצרן הטאיוואני פוקסקון להקמת מפעל במאונט פלזנט שבוויסקונסין. כחלק מההסכם קיבלה פוקסקון סובסידיות שנעו בין 3 ל-4.8 מיליארד דולר, ששולמו במרווחים כאשר החברה עמדה במטרות מסוימות, ושהיו הסובסידיות הגדולות ביותר שניתנו אי פעם בתולדות ארצות הברית לחברה זרה. בתמורה נאמר שפוקסקון תקים מפעל בשווי של 10 מיליארד דולר שבראשיתו אמור להעסיק 3,000 עובדים ושבהמשך מספרם יגיע ל-13,000. כלכלנים רבים הטילו ספק באפשרות שהתועלות של העסקה יעלו על עלויותיה. משרד החקיקה הפיסקלית הבלתי מפלגתית של ויסקונסין העריך שמפעל פוקסקון לא יחזיר את ההשקעה בו עד 2043, ושהערכה זו היא האופטימית ביותר. אחרים ציינו שפוקסקון טענה קודם לכן טענות דומות שלא יושמו בנוגע ליכולותיה ליצור משרות במקומות אחרים.

פוקסוקון שאפה למקם מפעל באזור הימות הגדולות, שכן נדרשת לה גישה לכמות גדולה של מים. שאר המדינות השוכנות לחופי הימות הגדולות לא היו מעוניינות להציע לה הצעה כה נדיבה כמו ויסקונסין

בתחילה, נקבעו הסובסידיות על 3 מיליארד דולר, כך שכל משרה שתיווצר תעלה למדינה 231,000 דולר (על סמך הערכה של 13,000 משרות). עלות המימון המדינתי של הסובסידיות הייתה גבוהה מהמימון השנתי של מערכת האוניברסיטאות של ויסקונסין ושל מערכת הכליאה המדינתית. הערכות אחרות בנוגע לגובה הסובסידיות הגיעו ל-4.8 מיליארד דולר, ומשמעות הדבר שהעלות למשרה אחת (על פי 13,000 משרות) יהיה יותר מ-346,000 דולר. בתלות במספר המשרות שייווצרו, עלות יצירת משרה לא תעלה על יותר ממיליון דולר.

ווקר פטר את החברה מתקנות הסביבה של ויסקונסין בנוגע לגופי המים. ווקר וממשל דונלד טראמפ שינו את מגבלות זיהום האוויר באזור המפעל, ודחו התנגדויות של סגל הסוכנות להגנת הסביבה. הוערך שהמפעל יוסיף באופן משמעותי לזיהום האוויר באזור. שוחרי איכות הסביבה מתחו ביקורת על ההחלטה לאפשר לפוקסקון לשאוב 7 מיליון גלונים של מים מדי יום מימת מישיגן. הקצאת השטח של כ-4 מילים מרובעים (10 קמ"ר) הנדרשים להקמת המפעל התאפשרה בין השאר על ידי אילוץ בעלי הקרקעות למכור אותן במחיר קבוע תחת איום של הפקעה.

ב-2018 העביר ממשל ווקר סכום של עד 90 מיליון דולר במימון כבישים מקומיים בהקשר למפעל פוקסקון. בית המחוקקים של ויסקונסין העניק לפוקסקון זכויות משפטיות מיוחדות במסגרת מערכת המשפט המדינתית.
העברת הסמכויות לממשל הדמוקרטי הנכנס
זמן קצר לאחר הפסדו בבחירות של 2018, הביע ווקר תמיכה בהצעה של הרפובליקנים בוויסקונסין לרסן את סמכויות הממשל הדמוקרטי הנכנס במהלך תקופת הברווז הצולע. בדצמבר אותה שנה הוא חתם על חקיקה ששללה סמכויות מהממשל הדמוקרטי הנכנס. הממשל הנכנס הודיע שהוא יקרא תיגר על החקיקה בבית המשפט. ב-2010 הביע ווקר התנגדות לניסיונות להעביר צעדי חקיקה במהלך תקופת הברווז הצולע לפני השבעתו כמושל. עתירה רשמית נגד החקיקה הוגשה ב-10 בינואר 2019 על ידי הארגונים הדמוקרטים בבית המשפט של מחוז דיין.

הבחירות לנשיאות של 2016
ממוזער|ווקר בוועידת המפלגה הרפובליקנית הארצית, 2016.
בסוף ינואר 2015 הקים ווקר ארגון פטור ממס על פי סעיף 527 לחוק מס ההכנסה בשם "התחייה האמריקאית שלנו" (Our American Revival) לצורך "סיוע להפצת מסריו והבטחת מימון פעילויותיו", שאותם תיאר הוושינגטון פוסט כמועילים לבניית הרשתות הפוליטיות ומערכות התרומה לקראת התמודדותו לנשיאות. בפברואר אותה שנה תיאר אותו טריפ גבריאל  מהניו יורק טיימס כמי ש"נכנס במהירות לדרג העליון של מועמדים סבירים במרוץ הרפובליקני לנשיאות". ב-20 באפריל, באירוע גיוס תרומות עבור המפלגה הרפובליקנית במדינת ניו יורק, אמר איש העסקים והנדבן דייוויד קוץ'  לתורמים שהוא ואחיו, שמפקח על אחד מהארגונים הפוליטיים הפרטיים הגדולים ביותר בארצות הברית, מאמינים שווקר יוכל להיות מועמד הרפובליקנים.

לאחר הצהרה שנויה במחלוקת של רודי ג'וליאני, סירב ווקר להשיב לשאלה אם הוא מאמין שהנשיא ברק אובמה אוהב את אמריקה או שהוא נוצרי אמיתי, בציינו שהוא לא יודע שהפטריוטיזם של הנשיא אובמה מוטל בספק.

ביוני עשה ווקר צעד נוסף לקראת מערכת הבחירות לנשיאות כאשר הוא הקים את ועדת מסע הבחירות הפדרלית testing-the-waters. מהלך זה אפשר לו לגייס תרומות פדרליות תוך כדי שהוא בדק אפשרות להתמודד על הנשיאות.

ביולי, לאחר שעוזרו של ווקר אמר שהוא יכריז בקרוב על מועמדותו, הכריז ווקר על מועמדותו באמצעות הרשתות החברתיות, בבוקר 13 ביולי, ובאחר הצהריים באותו יום הוא נאם באירוע רשמי בווקשה.

ווקר, שהחל את מסע הבחירות שלו כמועמד מהשורה הראשונה לאחר מה שנחשב לאירוע "פורץ דרך" באספות הבחירה באיווה בינואר, ראה את מעמדו יורד בהדרגה בהתקרב קיץ 2015. בפרק זמן זה חלה ירידה במעמדו הן בסקרים והן בהיקף גיוס התרומות. ב-6 באוגוסט הוא ההשתתף בעימות הבחירות הראשון בבחירות המקדימות בקליבלנד, אוהיו. הופעתו בעימות נראתה כנאותה, ללא תשומת לב רבה שניתנה אליו בשל התשובות הקצרות לשאלות שהופנו אליו ושהגבילו את זמן השידור שלו. זמן קצר לאחר העימות, הודה ווקר שהוא היה זקוק ליותר זמן שידור, אך גם הזכיר שיהיו עוד עימותים ושהוא הצליח בשינוי הוויכוח על השאלה מי הוא המועמד שיוכל להביס את הילרי קלינטון בבחירות הכלליות. בסקר שפורסם ב-20 בספטמבר על ידי CNN, בעקבות העימות הרפובליקני השני שהתקיים בספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן, נחשף שהפופולריות של ווקר בקרב מצביעים רפובליקנים ירדה לפחות מאחוז.

ב-21 בספטמבר 2015 השעה ווקר את מסע הבחירות שלו וביקש משאר המועמדים לעשות כמוהו, כדי שהמפלגה תוכל להתלכד סביב מועמד חלופי לדונלד טראמפ. כמי שנחשב בתחילה כמועמד מוביל, סבל מסע הבחירות של ווקר משתי הופעות חסרות ברק בעימותים ומחוסר יכולת להעלות את הפרופיל שלו בהשוואה לשאר מועמדי המפלגה.

ב-29 במרץ 2016 הודיע ווקר על תמיכתו במועמדותו של טד קרוז. לאחר שטראמפ היה למועמד בעל סיכויים גבוהים במאי אותה שנה, הצהיר ווקר שהוא יתמוך בטראמפ כמועמד הרפובליקנים, באומרו שטראמפ יהיה נשיא טוב יותר מאשר הילרי קלינטון. ב-8 ביוני הסיר ווקר את תמיכתו בטראמפ, לאחר שזה האחרון כינה את השופט גונזלו פ. קוריאל משוחד נגדו בשל מוצאו המקסיקני. בעוד שהוא עדיין טען שטראמפ יהיה בחירה טובה יותר בהשוואה לקלינטון, ציין ווקר שטרמאפ עדיין לא נבחר כמועמד המפלגה ושהוא מעדיף שטראמפ יחזור בו מאמירותיו נגד השופט לפני הוועידה הארצית של המפלגה.

ווקר גם סייע בהכנתו של מי שכיהן אז כמושל אינדיאנה והמועמד לתפקיד סגן הנשיא מייק פנס לקראת העימות שלו נגד הסנאטור מווירג'יניה ומועמד הדמוקרטים לתפקיד סגן הנשיא, טים קיין, שנערך ב-4 באוקטובר 2016.

לאחר סיום כהונתו
ביולי 2019 אמר ווקר לעיתון Milwaukee Journal Sentinel שב-2021 הוא יהיה נשיא YAF, ארגון סטודנטים שמרני. הוא גם אמר לעיתון שתפקיד זה יוציא מכלל אפשרות את התמודדותו למשרה ציבורית בשנים הבאות, כלומר התמודדות לסנאט או למשרת המושל בבחירות 2022.

ב-17 ביולי אותה שנה מינה הנשיא טראמפ את ווקר למועצת הנאמנים של מרכז המחקר הבינלאומי על שם וודרו וילסון במכון סמית'סוניאן.
חיים אישיים
מאז 1993 נשוי ווקר לטונט ווקר , ולשניים שני בנים, אלכס ומאט. המשפחה חברה בכנסיית מדוברוק, כנסייה אוונגליסטית בווטוסה שהיא כנסיית בת של כנסיית אלמברוק שבברוקפילד הסמוכה. טונט עובדת במחלקת הפיתוח של איגוד רפואת הריאות האמריקאית.

במהלך עונות הקיץ בשנים 2004–2009, בעת שכיהן כמנהל מחוז מילווקי, הוביל ווקר מסע אופנועים ברחבי ויסקונסין והמדינות השכנות. המסע אורגן במטרה למשוך אנשים למחוז מילווקי. הוא מחזיק בבעלותו אופנוע הרלי-דייווידסון.

ב-2013 פרסם ווקר את הספר "לא מאוים: הסיפור של המושל והאתגר של האומה", שנכתב בשותפות עם מארק ת'יסן, על התנסויותיו במהלך בחירות ההחזרה של 2012 והבחירות של 2014, שבשתיהן הוא ניצח.

קישורים חיצוניים


 סקוט ווקר באתר אגודת המושלים הלאומית 
 סקוט ווקר באתר The Political Graveyard 








הערות שוליים

קטגוריה:מושלי ויסקונסין
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של ויסקונסין
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-2016
קטגוריה:עובדי IBM
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מרקט
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1967