ג'ודי שיקגו

ג'ודי שיקגו (באנגלית: Judy Chicago; נולדה ב-20 ביולי 1939) היא אמנית יהודייה-אמריקאית. נודעת באמנות הפמיניסטית שלה שבוחנת את תפקידן של נשים בתרבות ובהיסטוריה.

שיקגו ידועה בעיקר בעקבות עבודות המיצב שלה על לידה ויצירת דימויים הבוחנים את תפקיד הנשים בהיסטוריה ובתרבות 'ארוחת הערב' (The Dinner Party) היא היצירה הידועה ביותר שלה. ניתן למצוא אותה במרכז האומנות הפמיניסטית אליזבט א. סקלר (Elizabeth A. Sackler Center for Feminist Art) במוזאון ברוקלין. היצירה חוגגת את הישגי הנשים בהיסטוריה ונחשבת ליצירת האומנות הפמיניסטית הראשונה. פרויקטים אחרים כוללים 'שמיכת כבוד בינלאומית', 'לידה', 'משחק כוחות' ופרויקט השואה.

בשנות ה-70 טבעה שיקגו את המונח "אמנות פמיניסטית" ובשנת 1971 יזמה את תוכנית האומנות הפמיניסטית הראשונה בארצות הברית, באוניברסיטת פרנסו (Frenso) בקליפורניה, ובכך הכינה את התשתית לחינוך באומנות פמיניסטית. שנה לאחר מכן אצרו מרים שפירו ושיקגו במשותף את התערוכה "בית נשים" (Womanhouse), בבית מוזנח בהוליווד. במיצב היו מעורבות עבודות של 28 אמניות.

שיקגו היא אומנית פמיניסטית, מדריכה לאומנות וסופרת. עבודותיה הופיעו בתערוכות רבות בארצות הברית, בקנדה, באסיה, באוסטרליה ובניו זילנד. ספריה הופיעו בתרגום במדינות רבות. היא זכתה בפרסים רבים ובמספר עיטורי דוקטור של כבוד מאוניברסיטאות שונות. בשנת 2012 זכתה בפרס מפעל חיים ביריד האומנות של פאלם ספרינג. עבודותיה מעוררות מחשבה, מאתגרות והדימויים שלה מעוררים מחלוקת.

שיקגו נכללה, בשנת 2018, בין 100 האנשים המשפיעים ביותר בכתב העת – Time.

בשנת 2018 השתתפה בסרט הדוקומנטרי של נטפליקס "פמיניסטיות: מה הן חשבו?"

 קורות חייה 
ג'ודי שיקגו נולדה בשיקגו בשם יהודית כהן (Judith Cohen). היא החלה לצייר בגיל צעיר והמשיכה ליצור במשך כל זמן לימודיה בבית הספר ואף הצליחה, בשנת 1960, לקבל מלגה ללמוד אומנות באוניברסיטת לוס אנג'לס (UCLA). היא סיימה את לימודי המאסטר שלה בשנת 1964.

שיקגו גדלה במשפחה שהאמינה בשוויון זכויות לנשים, דבר שהיה לא רגיל בתקופתה, והחלה להטמיע זאת בפעילות הפוליטית שלה כבר בלוס אנג'לס, שם עיצבה פוסטר לאיחוד הלאומי למען קידום אנשים צבעוניים (NAACP) ואף כיהנה כמזכירת האיחוד. בזמנה באוניברסיטה יצרה שיקגו מספר עבודות בהן נראו אברי מין גבריים ונשיים, הדבר נאסר עליה אך הם הפכו למוטיב קבוע בעבודותיה.

בשנת 1959 פגשה את ג'רי גורוביץ ונישאה לו בשנת 1961. כשנתיים מאוחר יותר הוא מת בתאונת דרכים ולאחר שגם אביה מת, שינתה שיקגו את שמה מתוך בחירה להתנתק מהמוסכמות הגבריות של מתן שמות. את שם משפחתה "שיקגו" בחרה לעצמה על שם עיר הולדתה.

בראשית הקריירה שלה עבדה כמורה לציור במספר אוניברסיטאות. בשנת 1965, הציגה את עבודתה בתערוכה ראשונה שלה בגלריה של רולף נלסון בלוס-אנג'לס, והייתה אחת מארבע הנשים היחידות שלקחו בה חלק. בשנת 1967 ניסתה את ידה באומנות ביצועית והשתמשה בזיקוקי דינור ובפירוטכניקה כדי ליצור את העבודה "אוטוספרה" בניסיון לרכך ולעשות את המרחב לנשי יותר. בשנת 1973 יסדה את Womanhouse - תערוכה פמיניסטית בלוס אנג'לס שהציגה לראשונה את המבט הנשי באומנות, ובשנת 1979 יזמה את התוכנית הפמיניסטית הראשונה בארצות הברית.

שיקגו היא תוצר של התנועה לשחרור האישה של שנות ה-60 וה 70 בחוף המערבי של ארצות הברית והיא נלחמה כדי שיראו בה אומנית שווה בין שווים. על אף חששה היא השתמשה בצורות אבסטרקטיות דמויות אברי מין והביעה את רגשותיה ורצונותיה דרך יצירותיה.

בשנת 1974, החלה שיקגו לחקור את נושא הנשים בהיסטוריה כדי שתוכל ליצור את עבודתה הידועה ביותר 'ארוחת ערב'. השימוש העצום באמצעי מולטימדיה שונים מסמל את ההיסטוריה של הנשים בעולם המערבי. העבודה הופיעה בשש עשרה תערוכות, בשש ארצות וזכתה לביקורים של יותר ממיליון צופים.

יצירות אמנותיות
מסיבת ארוחת ארוחת הערב
ממוזער|ארוחת ערב
מסיבת ארוחת הערב הוא מיצב אמנות גדול שיצרה שיקגו בין השנים 1974 ל-1979. זוהי יצירת המופת של שיקגו שנמצאת כעת במוזיאון ברוקלין. שיקגו עבדה על יצירה זו במשך חמש שנים בעלות של $250,000.

היצירה היא סמל לאומנות פמיניסטית ומייצג 1,038 אומניות, פעילות, אלילות וקדושות מעונות בהיסטוריה הנשית – יש בה 39 מקומות ישיבה ועוד 999 שמות נשים על הריצפה עליה ניצב השולחן. השולחן המשולש מחולק לשלושה חלקים שכל אחד מהם באורך של בערך 15מטר. בכל חלק יש מקום לשלוש עשרה נשים כמספר המסורתי של מכשפות במפגש, ופי שלושה ממספר היושבים סביב שולחן הסעודה האחרונה. המפות על השולחן תפורות במסורת הנשים בזמנו.

בפרויקט השתתפו מעל 400 איש, בעיקר נשים. ההשראה ליצירה באה מחוויה אישית ששיקגו חוותה כאשר מצאה את עצמה באירוע שבו שלטו גברים אף על פי שהיו בו נשים רבות שיכלו לתרום. בעבודה הבליטה שיקגו את חשיבות הנשים שמהן בדרך כלל מתעלמים ונתנה כבוד ותודה ללוחמות למען זכויות נשים. אף על פי שמבקרים רבים חשו שהעבודה שטחית והיא פשוט מציגה "וגינות על הצלחת", המסר הפמיניסטי שביצירה כבש את הקהל.

בראיון רדיופוני שנתנה שיקגו בשנת 1981, אמרה שהתגובות המאיימות ומלאות השינאה שקיבלה בעקבות העבודה הביאו אותה לסף התאבדות והיא חשה כחיה פצועה. היא החליטה לעבור להתגורר בקהילה כפרית קטנה והעבירה לחבריה את הטיפול בצד האדמיניסטרטיבי של עבודתה, בעוד היא התמקדה בכתיבת הספר Embroidering Our Heritage שמתעד את הפרויקט. היא ציינה עוד שגורלה כאומנית קשור בהחלט בגורלה כחלק מהמין הנשי וכמוה גם נשים אחרות מסוגלות להגיע ליותר.

לידה
הפרויקט "לידה" של שיקגו, שנמשך חמש שנים (1980–1985), עוסק בנושא שכמעט לא זכה להתייחסות באמנות המערבית. הפרויקט חוגג את תפקידה של האישה כאם, ובכך רצתה שיקגו למלא חסר של דימויי לידה בעולם האומנות. המיצב מפרש את סיפור הבריאה שבספר בראשית ומתמקד ברעיון שאל זכר ברא אדם מבלי לערב את האישה. בפרויקט השתתפו כ-200 נשים מארצות הברית, קנדה, וניו זילנד שעבדו על 100 לוחות בטכניקות שונות כמו שמיכות טלאים, מקרמה, ורקמה. הפרויקט מעוצב בצורה המאפשרת הצגת חלקים שונים ממנו בתערוכות שונות. הפרויקט מאתגר ומציג את האופן שבו כולנו באים לעולם. מטרתו להחדיר בצופה את ההבנה על מה שכרוך בתהליך הלידה והמאמץ הפיזי הכלול בו. יש לו חשיבות מיוחדת על רקע מאבק על זכותן של נשים לשלוט על גופן.

 פרויקט השואה 
פרויקט השואה של שיקגו (Holocaust Project: From Darkness into Light) הוקם בין השנים 1985 – 1993 ונעשה בשיתוף פעולה עם בעלה הצלם דונלד וודמן (Donald Woodman) שלו נישאה בשנת 1985.

באמצע שנות השמונים פנתה שיקגו מנושאים הקשורים לזהות נשית לחקר האון הגברי ולחקר חוסר אונים. היא החלה לחקור יחד עם בעלה, הצלם דונלד וודמן את שורשיהם היהודיים דרך למידה על השואה. הם חקרו נושאים כגון קורבנות, דיכוי, חוסר צדק ואכזריות אנושית. שיקגו כללה גם נושאים על איכות הסביבה, הרג הילידים באמריקה והמלחמה בווייטנאם ונגעה בנושאים שיש בהם דילמות מוסריות.

הפרויקט כולל שש-עשרה עבודות גדולות עשויות מגובלן, וויטרז', מתכת, עץ, צילום, ציור ותפירה. התצוגה מסתיימת עם זוג יהודים החוגג את השבת. העבודות נפרשות על 900 מטר מרובעים והוצגו לראשונה בשיקגו בשנת 1993. כיום רוב החלקים נמצאים במרכז השואה בפיטסבורג, פנסלבניה.

לדבריה של שיקגו, הפרויקט עוצב כמסע אל תוך חשכת השואה ויציאה אל האור והתקווה. זהו מסע אינטלקטואלי, פיזי ורגשי שהיא ובעלה עברו בעבודתם על הפרויקט והוקם באמונה שהניסיון להבין את השואה, ככל שהוא מכאיב, יכול להוביל להבנה רבה יותר של העולם בו אנו חיים. תקוותם של שיקגו ובעלה הייתה שבאמצעות הפרויקט יביאו שינוי בתודעת האנושית כך שאפשר יהיה ליצור עולם טוב יותר.

 מידע נוסף 
בשנת 1978 הקימה שיקגו את ארגון האומנות הנשית Through the Flower שלא למטרת רווח. מטרת הארגון לחנך את הציבור על חשיבות האומנות והוא מהווה גם כלי להדגשת הישגי נשים ולהמשך התוכנית הפמיניסטית שיזמה שיקגו באוניברסיטת פן. דרך הארגון ממשיכה שיקגו ליצור ולשמר את עבודותיה.

בשנת 1994, החלה שיקגו לעבוד על היצירה Resolutions: A Stitch in Time והמשיכה לעבוד עליה במשך שש שנים. העבודה הוצגה במוזיאון האומנות והעיצוב בניו-יורק בשנת 2000.

בשנת 1996, עברו שיקגו ובעלה דונלד וודמן לגור במלון בלן בניו-מקסיקו ואוסף הספרים שלה על ההיסטוריה הנשית והתרבות נמצא באוניברסיטת ניו-מקסיקו. שיקגו זכתה לתארים שונים ורבים והיא ממשיכה להציג בתערוכות שונות עד היום. היא יוצרת וחוקרת דרכים, כוונים ונושאים חדשים ומשתנים בעבודותיה.

שיקגו ווודמן נישאו בשנת 1985 ולקראת יום הנישואים ה-25 שלהם יצרה שיקגו, בשנת 2010, את העבודה 'חידוש הכתובה'.

שיקגו מתשמשת בעבודותיה בשיטות שונות החל מפירוטכניקה, בניית סירות, ציור בטכניקת ספריי. היא עושה שימוש בצבעים ובחומרים שונים כגון פיברגלס, מתכות, צבעי פורצלן וויטראג' בפסלים שלה ובמיוחד בעבודותיה המאוחרות יותר. החל משנת 2003 שיקגו החלה לעבוד גם בזכוכית.

לשיתוף פעולה עם אומנים אחרים יש חלק נכבד בעבודותיה של שיקגו, ביצירות ארוחת הערב, לידה, פרויקט השואה נעשו בשיתוף עם מאות מתנדבים.

לשיקגו יש אוספים קבועים במוזיאונים שונים ברחבי העולם, כולל המוזיאון הבריטי, המוזיאון ברוקלין, קרן גטי ועוד.

 ספרים שפרסמה 
 The Dinner Party: A Symbol of our Heritage. Garden City, NY: Anchor Press/Doubleday (1979). .
 with Susan Hill. Embroidering Our Heritage: The Dinner Party Needlework. Garden City, NY: Anchor Press/Doubleday (1980). .
 The Birth Project. New York: Doubleday (1985). .
 Beyond the Flower: The Autobiography of a Feminist Artist. New York: Penguin (1997). .
 Kitty City: A Feline Book of Hours. New York: Harper Design (2005). .
 Through the Flower: My Struggle as a Woman Artist. Lincoln: Authors Choice Press (2006). .
 with Frances Borzello. Frida Kahlo: Face to Face. New York: Prestel USA (2010). .
 Institutional Time: A Critique of Studio Art Education. New York: The Monacelli Press (2014). .

 קישורים חיצוניים 






הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:פמיניסטיות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:אמניות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:אמניות סיבים
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:יהודים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פמיניסטים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1939
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1939