שריה בן נריה

שְׂרָיָה בֶּן נֵרִיָּה היה משרי צדקיהו מלך יהודה.

שריה, בנו של נריה ונכדו של מחסיה, היה ככל הנראה אחיו של ברוך בן נריה ואם כך אבי סבו היה חלקיה.

במקרא נזכר תפקידו של שריה כ"שר מנוחה". לדעת פרשני המקרא כוונת הדבר היא שהיה מביא אל המלך את האנשים הרוצים לתת לו מתנה וכך גם בתרגום השבעים ובתרגום יונתן. או שהכוונה שהיה עם המלך בזמן מנוחתו. במדרש נכתב על שריה שהיה נביא, והתלמוד אומר כי התנבא בסוף ימיו, בימי שיבת ציון.

בספר ירמיה נזכר שריה, לאחר שירמיה כותב על ספר אחד את כל נבואות הזעם על בבל, הוא פונה אל שריה המלווה את צדקיה המלך כשהלך לבבל, ומורה לו לקרוא בבבל את הספר, ולאחר שיסיים, שיקשור אבן על הספר, ויזרוק אותו אל נהר פרת. לסיום מורה ירמיה לשריה לומר לאחר הטלת הספר למים;

.

 ממצאים ארכאולוגיים 
ב"בית הבולות" שבעיר דוד נמצאה בולה (חותמת) ועליה הכיתוב בן שתי השורות . הארכאולוגים יגאל שילה ופרופ' נחמן אביגד הסיקו כי מדובר בחותמו של שריה בן נריה. במקום נמצאו גם בולות של שני אחיו, ככל הנראה -  ("הסופר", בכתיב חסר), ו.

קישורים חיצוניים
יגאל שילה, אוצר של טביעות-חותם ישראליות על בולות מעיר דוד, מתוך כתב העת קדמוניות
שריה בן נריה באתר התנ"ך
הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר ירמיהו
קטגוריה:אישים בתנ"ך המוזכרים במקורות חיצוניים
קטגוריה:יהודי המאה השישית לפנה"ס