המקלל

המקלל הוא דמות מקראית הנזכרת ב, אשר נענש בסקילה כיוון שקילל את השם, בעת נדודי בני ישראל במדבר. המקרא אינו מזכיר את שמו, אך מציין שהוא היה בנם של אישה ישראלית בשם שלומית בת דברי ואיש מצרי, ומכנה אותו בכינויים סתמיים כגון בן האִישה הישראלית או בן הישראלית, ולבסוף המקלל. בתלמוד ובספרות התורנית הוא מכונה המגדף.

במדרש פתרון תורה מובא שם חיצוני לדמות - "חפישתוק".

 הסיפור המקראי 
סיפור המקלל ממוקם בסוף פרשת אמור, לאחר דיני הדלקת הנרות במקדש ועריכת לחם הפנים. המקרא מספר שבנם של שלומית בת דברי ממטה דן ושל "איש מצרי", התקוטט עם איש ישראלי (שגם אביו מישראל), ובמהלך הריב קילל את שמו של האל. הוא הובא אל משה, והונח במאסר עד שה' יודיע מה לעשות עמו. ה' הורה למשה להוציא את המקלל אל מחוץ למחנה, שהשומעים את הקללה יסמכו את ידיהם על ראשו, ולאחר מכן יסקלו אותו כל העם, ומשה והעם קיימו את הציווי. דברי ה' למשה קובעים שכל מי שמקלל את האל יענש בסקילה, וכוללים גם את דיני חובל באדם או בבהמה.

 בפרשנות המסורתית 
ברש"י מובא שאמו של בן הישראלית - שלומית בת דברי ממטה דן - הייתה אשה זונה שנהגה לפטפט עם כל אחד, ויש שאמרו שאותו איש מצרי התחפש כבעלה ועיבר אותה בעת שחשבה שאכן זה בעלה, ובמדרש הובא שאביו המצרי חמד את אימו והטריד את נריה (שהיה בן בנו של דן בן יעקב) בעלה לצאת לעבודת פרך בלילה ומצא ההזדמנות לאנוס את שלומית.

במדרש אחר נכתב שבעלה של שלומית בת דברי היה דתן, שמאוחר יותר השתמש בכך נגד משה (כפי שמופיע בפסוקים שאחרי זה) ואמר לו: ; וגרם לבריחת משה למדין, שמא יהרגהו פרעה.

בדברי חז"ל ישנה אנלוגיה בין מאבקו של איש הישראלי עם בן הישראלית, להוציאו מן המחנה; לבין מאבקו של רבי עקיבא עם הנצרות בראשית הופעתה, לבטל את השפעתה על ישראל.

 רקע האירוע לפי המדרש 
על פי המדרש, האיש המצרי שראה משה מכה איש עברי היה בעצם אביו של בן הישראלית. המדרש מביא מספר דעות כיצד הרג משה את המצרי.

על פי ההלכה, הנולד לאם ישראלית הוא יהודי, אך ההשתייכות לשבט ולנחלתו היא על פי האב. במדבר חנו בני ישראל לפי השבטים השונים. בן האישה הישראלית ביקש לחנות יחד עם בני שבט דן, אליו השתייכה אמו, אך בני השבט מנעו אותו מכך, שכן אינו ראוי לנחול עמם בארץ. בן הישראלית ערער לבית דינו של משה, ויצא חייב; ועקב כך, החל לקלל את הקב"ה. בחזקוני הובא כי באותו זמן שנהרג אביו הייתה שלומית (האם) מעוברת ממנו.

 זמן האירוע 
יש מאחרים את זמן אירוע המגדף עד אחרי מתן תורה. על רקע ריבו למקום חנייה במחנה, יש שהתקשו מדוע לא יצא המגדף לריב על מקום חנייתו קודם לכן, שהרי סיפור הגידוף התרחש כאשר בני ישראל חנו במדבר סיני, לאחר מתן תורה והקמת המשכן.

ויש מקדימים את עת האירוע לאותה תקופה של המקושש שהיה עוד לפני מתן תורה.

 כשרותו לבוא בקהל 
יש שהביאו ראיה ממעשה בן הישראלית שמי שאמו יהודיה ואביו גוי נחשב כממזר וכן נכתב בתוספתא: . גם בתלמוד הובאה דעה דומה בשם רבי יהודה הנשיא, וכן דעתם של רבי יוחנן, וגם ריש לקיש אבל להלכה מותר לו לבוא בקהל, אלא שלפי חלק מהפוסקים לכהן אסור לישא בת שכזו. השולחן ערוך פוסק שהיא 'פגומה לכהונה' ולמעשה נוהגים להימנע מנישואים כאלו לכתחילה.

לקריאה נוספת
 זאב ויסמן, עם ומלך במשפט המקראי, פרק חמישי: מקומו של העם בביצוע גזרי דין מוות, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 1991, עמ' 175–183.

קישורים חיצוניים
 לשאלת "מיהו יהודי?" "בן אשה ישראלית" או "בן איש מצרי"? | מחבר: פרופסור מיכאל קרונאלדי אתר דעת.
הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר ויקרא
קטגוריה:אישים בתנ"ך ששמם אינו מצוין
קטגוריה:מעמדות ויוחסין ביהדות
קטגוריה:סיפורי ספר ויקרא
קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר: אישים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג
קטגוריה:פרשת אמור