בובאל איילי

בובאל איילי (שם מדעי: Alcelaphus buselaphus) הוא מין אנטילופה בגודל בינוני בסוג בובאל מתת-משפחת בובאלים שבמשפחת הפריים. קרוב רחוק של הגנו. הבובאל חי בעדרים נודדים במישורי אפריקה ויכול לרוץ מהר כדי להתחמק מטורפים כמו אריות וצבועים. הוא ניזון בעיקר מעשבים ונמצא באזורים פתוחים (סוואנות). משקלו הממוצע 125–218 ק"ג ואורכו הממוצע 150–245 ס"מ. יש לו 6 תת-מינים כדלהלן:
בובאל צפוני (A. b. buselaphus) – נכחד. היה נפוץ במרוקו, באלג'יריה, בסהרה המערבית, במאוריטניה, בתוניסיה, בלוב, במצרים, ובתקופה מוקדמת יותר גם בישראל. 
בובאל מערבי (A. b. major), תת-המין הגדול ביותר. מצוי בקמרון, בניגריה, בצ'אד, בניז'ר, במאלי, בבנין, בטוגו, בגאנה, בבורקינה פאסו, בחוף השנהב, בגינאה, בגינאה ביסאו, בגמביה, בסנגל, וכנראה היה קיים בעבר גם במאוריטניה. 
בובאל ג'קסון (A. b. lelwel) מצוי בדרום סודאן, בסודאן, בצ'אד, ב, באוגנדה, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בקניה ובאתיופיה. 
בובאל סוואיני (A. b. swaynei), מצוי כיום באוכלוסיות מבודדות במרכז ובדרום אתיופיה בלבד ובעבר גם בסומליה. 
בובאל טורה (A. b. tura), תת-המין הנדיר ביותר, ועומד על סף הכחדה. מצוי במספרים קטנים בצפון-מזרח אתיופיה ובאריתריאה, ונכחד בצפון-מזרח סודאן. 
בובאל קוקה (A. b. cokii), מצוי בטנזניה וקניה.

 הבובאל בישראל ושכנותיה 
הבובאל הצפוני (A. b. buselaphus) חי בעבר בארץ ישראל, שהיוותה את תחום התפוצה הצפוני ביותר שלו. הוא שכן לאורך מישור החוף, בקעת הירדן, הנגב והערבה. הבובל החל להיכחד מנוף ישראל עוד בתקופת הברונזה ונעלם מאזור מישור החוף וצפון הנגב בתקופת הברזל, ככל הנראה עקב ציד גובר ועקב צמצום שטחי המחיה של הפרסתנים הגדולים. הוא המשיך להתקיים בעמק הערבה ובמדבר הסורי עד לסוף המאה התשע עשרה – ראשית המאה העשרים ומוזכר בכתביהם של טרימסטראם ואהרוני. 

בערבית נקרא "בקר וחש" כלומר בקר הבר. קיימת מחלוקת כיצד נקרא במקרא. יש המציעים כי נקרא "זֶמֶר" במקרא, ויש המציעים כי הוא היחמור.

 בּוּבׇּל באומנות 
ממוזער|לביאה צדה בּוּבׇּל בפסיפס בית האמידים הרומי בלוד
בּוּבׇּל מתואר בפסיפס בית האמידים הרומי בלוד. עיצוב זה של בובאל הוא תיאור יחידאי מבין תיאורי היונקים בפסיפסים מהתקופות הרומית והביזנטית בישראל. בשטיח הצפוני של הפסיפס מצוירות מסגרות משושות, באחת מהן מתוארת לביאה שצדה בּוּבׇּל. העיצוב הוא חלק מתיאורי הטבע המציאותיים הרבים בפסיפס בית האמידים בלוד. דגם הקרניים הגדולות והמעוקלות, העבות בבסיסן והדקות וחדות בקצותיהן מאויר היטב בפסיפס.

 גלריה 

 קישורים חיצוניים 



הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
קטגוריה:בובאלים
קטגוריה:סודאן: יונקים
קטגוריה:בוטסואנה: יונקים
קטגוריה:זמביה: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה המרכז-אפריקאית: יונקים
קטגוריה:יונקים בסוואנה האפריקנית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766