ערפה

עׇרְפָּה היא דמות מקראית משנית המופיעה במגילת רות. ערפה הייתה אשתו המואביה של כיליון, בנה של נעמי, שלו נישאה בעת שמשפחת נעמי שהתה במואב. כאשר שבה נעמי לארץ יהודה לאחר מותם של בעלה ושני בניה, נפרדה ערפה מנעמי ושבה אל משפחתה שבמואב. רות, כלתה האחרת של נעמי, סירבה להיפרד ממנה והתלוותה אליה בדרכה ליהודה. ערפה נזכרת ב בשני פסוקים ( ו).

במקרא
250px|ממוזער|שמאל| רות מצטרפת לנעמי וערפה חוזרת לארצה, ציור מעשה ידי ויליאם בלייק, משנת 1795

ערפה נזכרת בתחילת את מגילת רות. סיפור המעשה, המתרחש בתקופת השופטים, מציג משפחה הכוללת את ראש המשפחה אלימלך, את אשתו נעמי ואת שני בניהם מחלון וכליון. הארבעה, תושבי בית לחם שביהודה, היגרו למואב בשל רעב שהשתרר בארץ. במואב מת אלימלך, ובניה של נעמי נשאו להם נשים מבנות המקום, ששמותיהן ערפה ורות. כעבור כעשר שנים מתו גם מחלון וכליון. לנעמי נודע כי הרעב ביהודה תם והיא פנתה לשוב לארצה. נעמי הפצירה בכלותיה, ערפה ורות, לחזור לבית הוריהן תוך שהיא מברכת אותן שיזכו להינשא שוב. שתי הכלות סירבו בתחילה, אך לאחר הפצרותיה והזהרותיה של נעמי, נפרדה ממנה ערפה בעוד רות נשארה עמה.

 שמה 
לפי חז"ל שמה בא לה כי הפנתה עורף לנעמי. יאיר זקוביץ טוען כי אין כל ביטחון, שהמחבר המקראי ביקש להציג שם בעל משמעות (ראו: שמה ודמותה של ערפה על פי ספרות האגדה), בניגוד לשמות הבנים מחלון וכיליון, שמתפרשים בדרך כלל על פי סופם של הבנים, מלשון מחלה וכליה. לשיטתו, לערפה ניתנה הזדמנות להציג את עצמה ולפעול בפני הקורא. מעבר לכך הביטוי: הָפַךְ יִשְׂרָאֵל עֹרֶף, מציין במקרא נסיגה בפני אויב, או בריחה. לשיטתו, צירופים מקראיים אלה אינם עולים בקנה אחד עם יחסו של המחבר לערפה. יש המסתייעים בשפות שמיות עתיקות להסבר גיזרונו של השם: באוגריתית "ערפת" משמעה עננים, וגם באכדית קיימת מילה דומה. אף ייתכן שהשם הוא מואבי וגזרונו ומשמעו אינם ידועים. על פי חז"ל, שמותיהן של הדמויות במגילת רות הם שמות המעידים על אופיין, כך למשל, חז"ל דורשים כי שמות בעליהן של עורפה ורות הם יואש ושרף, על פי הנאמר בספר דברי הימים א (), ושמותיהם מחלון וכליון מעידים על אופיים.

דמותה בעלילת מגילת רות
ערפה היא דמות משנית בעלילת מגילת רות, כלומר אינה חלק מהסיפור המרכזי העוסק ברות ונעמי.

יש הטוענים כי דמותה היא דמות חיובית, מכמה סיבות: היא מבקשת ללכת עם חמותה, וחוזרת בה רק לאחר הפצרותיה של נעמי. ערפה נושקת לנעמי, אך זו אינה מחזירה לה בנשיקה. הכתוב אינו מציין במפורש כי ערפה עוזבת את נעמי אלא רק רומז לכך בעקיפין. חוקרת המקרא אדל ברלין, משווה את דמותה של ערפה לדמות של ושתי במגילת אסתר; לדעתה, שתיהן אינן מיועדות להיות דמות מרכזית, אולם תפקידן חשוב בכל זאת, כיון שהן משמשות כניגוד לדמות הנשית המרכזית. אמנם ערפה לא הייתה מרושעת או חסרת התחשבות, ובחוזרה למשפחתה היא מילאה אחר הוראותיה של נעמי ועשתה את הדבר ההגיוני ביותר; דמותה משמשת כרקע להבלטת פעולתה של רות כיוצאת מן הכלל. רק בניסיון השלישי מצליחה נעמי לשכנע את ערפה. ערפה הפוחדת מפני המצב במקום יעדן, שבה על עקבותיה ואין בכך שום דבר שלילי. חוקרת הספרות אילנה פרדס טוענת, שהחלטתה של ערפה היא בתחום ההתנהגות והמוסכמות בחברה.

לפי הסבר זה, מטרת דמותה של ערפה היא להתעמת עם הדמות המרכזית בסיפור, רות (שעל שמה נקראת המגילה), ולהבליט את אישיותה החיובית של רות, על רקע דמותה של ערפה, המעט חיוורת ממנה. הרב איתן שנדורפי הוסיף שעל רקע ההדדיות שבין ערפה לרות לאורך כל הדרך עד העזיבה של ערפה וחזרתה לבית אביה, הקושי של רות להמשיך לדבוק בנעמי בולט יותר ומגדיל את מעלת המעשה של רות.

הרב יואב אוריאל טוען שאין בדרכה של ערפה כל רע, אך היא נקטה במידת הדין (היושר), על פיו עדיף לה להישאר במואב, ולכן היא לא זכתה למה שזכתה רות, שממנה יצא דוד המלך, כיון שגמלה חסד עם חמותה.

יוסף בן מתתיהו, בספרו "קדמוניות היהודים", רק מתאר ביובש כי  (במולדתה), והסיפור חסר את סצנת הנשיקה והפרידה של ערפה מנעמי.

בספרות האגדה
לפי מדרש רות רבה, ערפה ורות היו שתיהן בנותיו של עגלון מלך מואב. התלמוד מזהה את ערפה עם הרפה, הנזכר במקרא כדמות שמצאצאיה יצאו ענקים פלשתים (). שני שמות אלה, ערפה והרפה, נדרשים שם על דרך גנאי. על בניה הענקים של ערפה-הרפה נאמר שם: "בשכר ארבע דמעות שהורידה ערפה על חמותה זכתה ויצאו ממנה ארבעה גיבורים". עוד נאמר שם: "אמר הקב"ה: יבואו בני הנשוקה (ערפה) וייפלו ביד בני הדבוקה (רות)". הדברים רומזים לדוד המלך, מצאצאי רות, שהרג את גָּלְיָת בקרב בעמק האלה (). המסורת המזהה את ערפה עם הרפה באה לידי ביטוי גם במדרש רות זוטא, המזהה את גָּלְיָת הפלישתי כבנה של ערפה (על פי המקרא, גָּלְיָת הוא מצאצאי הרפה). יאיר זקוביץ מציין כי המסורת אשר מזהה את ערפה עם הרפה מתעלמת מהעובדה שערפה היא מואבייה ואילו בני הרפה הם פלשתים. לשיטתו הזיהוי נובע מהיות בני הרפה המכונים אף הם 'רפאים' () והם תושבי עבר הירדן. במסכת סנהדרין מוזכר גם, שישבי היה בנה של ערפה וגם אותו הרג דוד בעזרת אבישי בן אחותו.

בספרות המודרנית
המעשייה "מגילת ערפה" מאת חיים נחמן ביאליק, המופיעה בספרו "ויהי היום", מתארת את אשר עלה בגורלה של ערפה לאחר הפרידה מנעמי. המעשייה מושפעת מן המדרשים המתייחסים לערפה. על ערפה נכתבו כמה שירים, בהם 'ערפה' של שמואל בס ו'ערפה' של אברהם הוס. גם המשורר היידי איציק מאנגר כתב שיר בשם 'ערפה', שבו העתיק את סיפור העלילה לעיירה היהודית במזרח אירופה (השיר תורגם לעברית על ידי בנימין טנא).

לקריאה נוספת
 יאיר זקוביץ, רות, סדרת "מקרא לישראל", הוצאת מאגנס ועם עובד, 2007.
 עתליה ברנר, אהבת רות, אשר היא טובה לך משבעה בנים, ספריית הפועלים, 1988.
 יוסף רוט-רותם, "על הדמויות המשניות במגילת רות", בית מקרא מט/ג (תשס"ד) .
 אהובה אשמן, תולדות חוה - בנות, אמהות ונשים נוכריות במקרא, הוצאת ידיעות אחרונות, 2008, עמ' 57–58.
 משה גרסיאל, "המבנה הספרותי, התפתחות העלילה ומלאכת הסיפור במגילת רות", בית מקרא כג (תשל"ח), עמ' 444–457 .

קישורים חיצוניים

 ח"נ ביאליק, מְגִלַּת עָרְפָּה . אתר פרויקט בן-יהודה
 גלעד ששון, עיצוב דמותה של ערפה במדרשי חז"ל כבבואתה של רות
 שמואל בס, השיר :'ערפה'
 יעל שמש, קריאה במגילת רות מן הזווית הפמיניסטית
 מגילת ערפה. מהי המגילה שאין קוראים בשבועות? יפה ברלוביץ. האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטים ולחקר המגדר.


 זיוה שמיר, לחדש ימינו כקדם - המניעים לחיבור האגדה "מגילת ערפה" של ח"נ ביאליק, באתר מב"ע (מחקרים בספרות עברית), 25 במאי 2023

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:נשים בספרי הכתובים
קטגוריה:אישים במגילת רות
קטגוריה:גרים בתנ"ך
קטגוריה:אישים ממואב