מעברות הירדן

מַעְבְּרוֹת הַיַּרְדֵּן הם אזורי מים רדודים בנהר הירדן שבהן ניתן לחצות ברגל את הנהר. בימים עברו, לאורך רוב ימות השנה, היו מי הירדן עמוקים ואי אפשר לעוברם מצד לצד, אלא רק במקומות שבהן הנהר רדוד ושטפו חלש ביותר.

במקרא ובתלמוד
מעברות הירדן נזכרים בסיפור המרגלים ששלח יהושע ליריחו ב. ליד יריחו נמצאים חמישה מקומות בהם אפשר לחצות את הירדן ובחמישה מקומות אלו רדפו אחרי המרגלים ששלח יהושע. לעומת זאת, כאשר בני ישראל עברו את הירדן ממזרח למערב, כדי להיכנס לארץ כנען, פסקה זרימת המים בירדן בדרך נס ולא נזקקו למעברות הירדן.

למעברות נודע ערך רב מבחינה צבאית. במקרא נזכרת כמה פעמים תפיסת המעברות כדי למנוע מהאויב לנוס כמו בסיפור גדעון בו נזכרת חסימת המעברים על ידי בני אפרים, כדי למנוע מצבא מדין לברוח:

מצודת דוד בפירוש לפסוק זה כותב: 

פשיטות המדיינים על ארץ כנען נעשו דרך מעברות הירדן. הם חדרו פנימה לתוך צפון הארץ בתחילת המאה ה-12 לפנה"ס.

כמו כן נזכרות המעברות בסיפור אהוד בן גרא כאשר נחסמה דרכו של צבא מואב לאחר שאהוד בן גרא הרג את עגלון מלך מואב ב, לכידת מעברות הירדן מנעה מצבא מואב להימלט חזרה לארצו ולשקם את הצבא. ובסיפורו של יפתח הגלעדי ב, נחסמה דרכם של האפרתים.
אליהו הנביא הכה את מי הירדן באדרתו לפני שעלה בסערה השמיימה, והמים נסוגו, והוא ביחד עם אלישע עברו את הירדן בחרבה ().
על פי חז"ל נדרש המאמין, הרואה את מעברות הירדן לברך "שעשה ניסים לאבותינו במקום הזה".
בתקופת המשנה היו ספינות ששמשו לחציית הנהר. הספינה שמוזכרת בתלמוד כ"ספינת הירדן" () היא כנראה אחת מספינות אלו. על ספינה זו נאמר:

האתר בית עברה מזוהה עם המקום בו הטביל יוחנן המטביל את ישו הנוצרי (יוחנן א', כ"ח), אך מקום הטבילה המקובל על הנוצרים נמצא ליד יריחו.

 מהתקופה הרומית עד המאה ה-20 
עד לתקופה הרומית לא היו גשרים בארץ ישראל והמילה גשר אינה מוזכרת בתנ"ך, חציית הירדן התבצעה רגלית בקיץ בעיקר ובמקומות שבהם אין הירדן עמוק והזרימה בו חלשה. בתקופת השלטון הרומי יחידת הצבא שהופקדה על המעברים הייתה הקוהורטה הכרתית השנייה.

השימוש במעבורות לחציית הירדן נמשך גם בתקופה הרומית כאשר בתקופה הביזנטית בארץ ישראל מופיע סוג חדש של מעבורת, ספינה הקשורה לחבל שמתוח משני צִדי הירדן, הנוסעים היו נכנסים לספינה והספינה הייתה ככל הנראה נגררת מצד אחד של הנחל לצד שני, במפת מידבא מופיעות שתי מעבורות כאלו על גבי הירדן, סוג כזה של מעבורות נעלם במהלך ימי הביניים והופיע שוב בעת החדשה.

בנוסף נבנו ככל הנראה לראשונה בתקופה זו גשרים על גבי נהר הירדן. בשנת 1183 פלש סלאח א-דין בראש צבאות ערב דרך מעברות הירדן ונלחם עם הצלבנים.

המעבורות המשיכו לשמש כאמצעי העיקרי לחציית הירדן במהלך התקופה הערבית והטורקית, למעשה עד לסוף המאה התשע עשרה לא היו גשרים תקינים על גבי הירדן דרומית לכנרת וכל התעבורה בין שתי גדות הירדן התקיימה במעבורות, גם כאשר נבנו גשרים על פני הירדן, בתקופה של שלטון מרכזי חזק וכחלק ממערכת דרכים אימפריאלית המשיכו המעבורות לשמש לתעבורה מקומית.

ממוזער|חציית הירדן במעבר דמיא על ידי הכוחות האוסטרלים-ניו זילנדיים, מלחמת העולם הראשונה|250px
ממוזער|תרגול חציית סער בירדן|250px

 במאה ה-20 
המעבורות המשיכו לשמש במהלך המאה העשרים. במלחמת העולם הראשונה חצה הצבא הבריטי שכלל את הגדודים העבריים את הירדן במעבר אדם (דמיא), אותו מעבר ששימש את פרעה שישק שלושת אלפים שנה קודם לכן, ובמלחמת העצמאות ניסה צבא עיראק לחצות את הירדן במעברה לאחר שנכשל בניסיונו לחצות את הירדן בגשר שליד קיבוץ גשר.

אחרי מלחמת ששת הימים ופיצוץ הגשרים שעל הירדן התחילה מדיניות "הגשרים הפתוחים" למעשה ב"מעבורות פתוחות" בין שתי גדות הירדן עד להקמת גשר ביילי על ידי צבא ירדן בתמיכת ישראל. בנוסף לגשרים שהיו קיימים, שימשו גם מעברות אחרות למעבר בני אדם, סחורות ואמצעי לחימה. בין הבולטים שבהם: אום צוץ – ממזרח למחולה ואום שורט – ממזרח לנערן שנזכרים בשיר של להקת השריון "שריונים 69":

מאותה תקופה ועד היום שימשו המעבורות כמרכיב מרכזי בתכנונים צבאיים ותפקידם הופיע גם בשירו של חיים חפר, "יש לי אהוב בסיירת חרוב":

השימוש במעברות לחציית סער של הירדן למשימות צבאיות המשיך לתוך המאה ה-21 ואפילו בתאריך מאוחר כמו בשנת 2012 המשיך צה"ל לתרגלו.

בשנת 2017 הגיעה למקום לראשונה קבוצת מתנדבים בראשותו של עוזי דיין לקאסר אל יהוד אשר בפאתי יריחו. עוזי דיין הציע לחזור לקרוא למקום בשמו העברי – מעברות הירדן.

בשנת 2018 הגיעו למקום בתאריך י' בניסן יותר מ-1,000 איש וערכו טקס לזכר מעבר בני ישראל את הירדן לארץ ישראל.

הערות שוליים

*
*
ירדן
קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:הכנרת