השולמית

הַשּׁוּלַמִּית היא דמות מקראית, שמה או כינויה של הנערה בשיר השירים. שמה מופיע פעמיים ב ולפני השם מופיעה ה"א הידיעה: הַשּׁוּלַמִּית, בַּשּׁוּלַמִּית.

זיהוי שמה ומוצאה
בתרגום השבעים מופיע שמה של השולמית: השונמית. נראה כי זו מסורת המזהה את הדמות באבישג השונמית וזאת מתיאורה ב: . פרשנות זו מתיישבת עם זיהוי העיר שונם. כיום נשתמר השם "סולם", כשם הכפר הערבי המזוהה עם העיר המקראית. באונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה מציין אב הכנסייה, כי שמה של העיר שונם הוא גם שולם. ראב"ע בפירושו לשיר השירים, טוען כי מוצאה הוא מהעיר שָׁלֵם (): 

פירוש זה תואם להופעתן של דמויות נוספות במגילה כ'בנות ירושלים'. לדעת אליהו עסיס ואחרים, היות שבראש המילה מופיעה ה"א הידיעה אין זה אלא כינויה. ניתן גם לזהות בשמה דמיון צלילי לשם שלמה.

תיאור דמותה
השולמית היא דמות ראשית במגילה. היא הדוברת ברוב המגילה. השולמית מדברת אל אחיה, אל בנות ירושלים ואל הנער ואילו הנער האוהב מדבר רק אליה. כמו כן רוב השירים במגילה מתארים את גופה של הנערה. דו-שיח בין בני זוג אוהבים ותיאורי גוף מופיעים גם בספרות השירית הקדומה.
ב, השולמית מתארת את עצמה בקצרה בנימה המתנצלת על המראה שלה: . בתיאור צבע גופה התמודדו רבים מהפרשנים. צבע עורה השחור הוא כתוצאה של שיזוף ולא צבע עורה הטבעי. על כך כתב רשב"ם: 

תיאור הנערה מופיע במגילת שיר השירים גם מפי הנער האוהב:

תיאור הנערה בשיר השירים המופיע ב מושר בפי הנער האוהב. התיאור לדעת עסיס וחוקרים אחרים הוא המשכו של : מִי זֹאת, עֹלָה מִן-הַמִּדְבָּר, כְּתִימְרוֹת, עָשָׁן; מְקֻטֶּרֶת מֹר וּלְבוֹנָה, מִכֹּל אַבְקַת רוֹכֵל.

בפסוקים אלו מתאר הנער את הנערה כיפה ומושלמת. הנער מתאר את גופה מלמעלה למטה מהעיניים, ועד לחזה. מטרת התיאור לעורר את תשוקתה של השולמית. התיאור המופיע בשיר השירים הוא תיאור של אישה זקופה ועל כך כתב רש"י בפירושו לשיר השירים: 

במגילה מתוארת הנערה כנועזת והיא זו שיוזמת את הדו-שיח בינה לבין הנער האוהב. היא אף לועגת לנער ולאחיה מספר פעמים (). דברי הנערה מעידים על חוכמתה. בדבריה מראה הנערה כי היא שווה לנער במעמדה ואולי אף עולה עליו.
250px|ממוזער|שמאל|שיר השירים,  ציור מעשה ידי גוסטב מורו משנת 1853
במגילה מתוארים חלומות רבים וכולם הם חלומות הנערה.

מנקודת מבט ספרותית נראה כי דמותה של השולמית שלמה בהרבה מדמותו של הדוד. במרכז המגילה עומדת השולמית, ובכך מצטרפת המגילה לספרים אחרים במקרא, שהדמות הראשית בהם היא אישה, כדוגמת רות ואסתר.

פרשנות
 במחקר 
לדעת ברנר, השיר על השולמית הוא פארודיה גברית על שיר ואצף (ז'אנר המתאר את יפי הגוף). לדבריה, ההומור הופך את הארוטיקה למשהו משפיל, למעשה לפורנוגרפיה.Brenner, A. Come Back, Come Back, The Shulamite (Song of Songs 7, 1-10), A Parody of the Wasf Genner, A Feminist Companion of The Song of Songs, A Brenner (ed.), Sheffield, 1993, pages 234-257

 בפרשנות חז"ל 
לפי פשוטו של מקרא, באהבת הנער לנערה, אין כל מסר דתי. לדעת פרשנים רבים המגילה מתארת את היחסים שבין ה' - הדוד במגילה, ל"כנסת ישראל" שהיא הנערה. בין יהודים לנוצרים בפרשנות המקרא על גישת חז"ל מתבססת אמרתו המפורסמת של רבי עקיבא: "כל הכתובים קודש, ושיר השירים קודש קודשים" (משנה, ידיים ג, ה). מפרשים רבים ראו במשמעות המילולית של הספר אלגוריה, שלפי השקפתם, היא יחסי האהבה של ה' לעמו ישראל. גם תיאור גופה של הנערה זוכה לפירוש אלגורי בידי חז"ל, שְׁנֵי שָׁדַיִךְ רומזים לשיטתם למשיח בן דוד.
לפי גישת המדרש יש שיויון בין המינים. כך גם שיר השירים רבה: "בכל השירים או הוא מקלסן או הם מקלסין אותו...ברם הכא הן מקלסים אותו והוא מקלסן. הוא מקלסן 'הנך יפה רעייתי".
בפרשנות נוצרית
לפי הפרשנות הנוצרית סיפור מגילת שיר השירים מתאר את היחסים בין ישו והכנסייה.

ייצוגה של השולמית בתרבות
באמנות הישראלית בולט השימוש בדמותה של השולמית בשנות ה-20–30 של המאה ה-20. בעבודות של אמנים כאבל פן ואחרים, מופיעה הדמות כאשה מזרחית. באיורי "שיר השירים" (1923) של זאב רבן היא מתוארת לעיתים כדמות בהרמון המלך.

בשירה העברית הפכה השולמית להיות נושא רב השראה. משוררים ויוצרים כדוגמת מתי כספי אשר ללחנו כתבה נעמי שמר את השיר 'שובי השולמית' אודות הנערה האוהבת. השיר הופיע באלבומו של כספי, 'אחד לאחד' משנת 1988. נתן אלתרמן כתב את השיר 'שולמית', שזכה לביצוע לראשונה מפי שושנה דמארי, בהצגה בתיאטרון לי-לה-לו, "כך כתוב בלכסיקון". שיר נוסף בשם "שולמית" אותו ביצעה דאמרי הוא ללחן של אברהם גולדפדן למילים של יחיאל מר. ביצוע ידוע נוסף לשיר הוא של אריק לביא. השיר זכה גם ללחן מאוחר של שם-טוב לוי, באלבום "תוצרת הארץ" של אריק איינשטיין משנת 1984. בפסטיבל הזמר המזרחי בשנת 1981 ביצע הזמר אורי שבח את השיר 'שובי השולמית' למילות . מאיר אריאל הלחין את שירו 'שיר גנוב', המופיע באלבום ירוקות. מילות השיר מהוות ציטוט של , פרט להוספת משפט אחד, אשר מופיע בשיר כפזמון החוזר. למילים על פי המקורות הלחין מאיר נחום את השיר "שחורה אני ונאווה", שזכה לביצוע של שימי תבורי. נתן יונתן כתב שיר בשם "קהלת מביט בשולמית" ובו מפגש מדומיין בין קהלת המקראי לשולמית. במפגש "נפשו יוצאת אליה ונבהלת" ובעקבות כך הוא מוחק אט אט את פרקו האחרון.

בספרה של קריסטין דה פיזאן, ספר החיזיון, דמותה של דה פיזאן מזכירה את דמותה של השולמית. גם הסופר אלכסנדר קופרין בספרו 'Sulamite', קיבל את השראתו מדמותה של גיבורת שיר השירים.
רבים מהציירים כדוגמת גוסטב מורו, אלברט ג'וזף מור, רמברנדט, אבל פן והצייר הגרמני אנסלם קיפר. ידועה גם יצירתו של דנטה גבריאל רוזטי, "האהובה". כל אלה קיבלו השראה מדמותה של השולמית 

"שחורה אני ונאוה" יצירה קולנועית על פי שיר השירים מאת אלה מילך-שריף הועלתה בבכורה במסגרת פסטיבל ישראל.

לפרק בסויטה השמית, יצירתו של אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' חיברה הרקדנית, כלת פרס ישראל ירדנה כהן כוריאוגרפיה, שהיא מקבלת השראה מדמותה של השולמית.
250px|ממוזער|שמאל|השולמית. ציור מעשה ידי אלברט ג'וזף מור

לקריאה נוספת
 אברהם מלמד, היהפוך כושי עורו? האדם השחור כ'אחר' בתולדות התרבות היהודית, בתוך: סוציולוגיה ישראלית ישי רוזן-צבי עורך, כרך ה, חוברת 1 ,2003, עמ' 273–278.
 אילנה פרדס, הבריאה לפי חוה: גישה ספרותית פמיניסטית למקרא, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 1996, עמ' 93–110.
 מרדכי עמר, 'שובי שובי השולמית' : אפר שערה בשירתו של פאול צלאן ובעבודות של אנסלם קיפר ושל אדם ברג, אמנות ישראלית בת-זמננו. (תשס"ו) עמ' 380–391.

קישורים חיצוניים

 מציורי התנ"ך של אבל פן. ציור מעשה ידי אבל פן הרעיה משיר השירים. פסטל. 1950 בקרוב. אתר מקראנט.
 העימות בין השולמית ואחיה – ביקורת חברתית על תופעת ריבוי הנשים ארז וסילבסקי, האוניברסיטה העברית תוכנית 'אמירים'. הבלוג של ד"ר לאה מזור. מקרא רביבים.

הערות שוליים

קטגוריה:שיר השירים
קטגוריה:נשים בספרי הכתובים
קטגוריה:שירה בתנ"ך