מות משה

מות משה מתואר ב ומהווה למעשה את האירוע האחרון לפני כניסתם של בני ישראל לארץ כנען. טרם פטירתו נתן משה לשבטים את ברכתו.

על פי הדעה העיקרית בחז"ל משה נולד ונפטר ביום ז' באדר. יום זה הוכרז על ידי ממשלת ישראל כיום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע, ומשה נחשב ל"חלל היהודי הראשון שמקום קבורתו לא נודע."

איסור הכניסה לארץ ישראל
משה נפטר בגיל מאה ועשרים שנה, על סף הכניסה לארץ. טרם מותו, עמד משה על הר נבו, והאל הציג בפניו את הארץ המובטחת והבהיר שמשה לא יוכל לדרוך על אדמתה:

 ההודעה המוקדמת על מותו של משה ומיקומה במקרא 
הציווי על מות משה מופיע ב ושוב ב. הפרשנים נדרשים לשאלת הכפילות ושאלת מיקומה של ההודעה על מותו של משה בספר במדבר, למרות שהמשיך לפעול לאחר מכן.

תשובה אחת של פרשנים היא "אין מוקדם ומאוחר בתורה" - הציווי לא נמצא במקומו. תשובה נוספת היא שהציווי נאמר בספר במדבר אך הכוונה לבצעו היא מאוחר יותר סמוך למות משה (רמב"ן). תשובה שלישית היא שהציווי על מותו של משה נאמר בזמן הזה, כי הוא מהווה הקדמה למינוי יהושע.

אברבנאל מוסיף שמשה לא נצטווה לעלות להר כדי שימות מיד, אלא זהו רמז לכך שהוא הולך למות בקרוב. ולכן ה' רוצה שהוא יתמיד לעלות להר ולראות את הארץ משם. "עֲלֵה אֶל הַר הָעֲבָרִים הַזֶּה… כַּאֲשֶׁר נֶאֱסַף אַהֲרֹן אָחִיךָ" (הרמיזה - ) לעומת הפסוק "וּמֻת בָּהָר אֲשֶׁר אַתָּה עֹלֶה שָׁמָּה" (המיתה - ) שבפסוק זה משה אכן נצטווה למות..

מקום קבורתו

במקרא לא פורט בבירור מי קבר את משה וישנן מספר דעות על כך במסורת חז״ל, א': אלוהים קבר אותו. ב': משה קבר את עצמו. ג': מלאכים קברו אותו בשנית. ככתוב, מקום קבורתו לא נודע בדיוק, ועל כך נתנו חז"ל סיבות שונות בתלמוד ובמדרש.

במערת המכפלה
למרות העולה מן המקרא, שמשה נקבר במקום לא ידוע בעבר הירדן, ישנה מסורת יהודית שהוא הועבר לקבורה במערת המכפלה. ב"ספר התמונה" – ספר קבלי מתקופת המאה ה-13 והמאה ה-14 המיוחס לרבי נחוניה בן הקנה ולרבי ישמעאל, תנאים מהמאה ה-1 והמאה ה-2 לספירה – נכתב: , כלומר, שבמערת המכפלה נקברו "חמשה זוגות" - עשרה אנשים.

בפירוש הספר, המיוחס למקובל מתקופת הראשונים נכתב:

ומבאר, שמשה הועבר ונקבר שם על ידי מלאכים.

במאמר 'ולא ידע איש' תועד מחקר מקיף על הנושא. בסוף המאמר סיכם את דעותיהם של חז"ל, ראשונים, ואחרונים שמשה קבר את עצמו (או אלוהים) בעבר הירדן ולאחר מכן הועבר על ידי מלאכים דרך מחילה שעברה מקברו שבעבר הירדן למערת המכפלה שבחברון או שעבר הוא בעצמו, ושם נקבר על ידי מלאכים או על ידי אלוהים וקבורתו נפרדת מקברי האבות והאמהות, אלא במערת אדם וחוה יחד עם אשתו ציפורה. ונקראו שני זוגות אלו (אדם, חוה, משה וציפורה) "נסתרות".

עלייה לשמיים
לדברי החוקרים יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן, ישנם רמזים למסורת קדומה על כך שמשה כלל לא מת, אלא עלה השמיימה. עדות למסורת זו נמצאת בספרו של יוסף בן מתתיהו, "קדמוניות היהודים":
.

גם בתלמוד הבבלי הובאה דעה דומה לזו "ויש אומרים: לא מת משה, כתיב הכא: וימת שם, וכתיב התם: ויהי שם עם ה', מה להלן עומד ומשמש, אף כאן עומד ומשמש.

גדולתו של משה
הפסוקים האחרונים של התורה מסכמים את פעילותו של משה והתורה מקפידה לציין כי משה היה הנביא הגדול מכולם. זאת בשל הניסים שביצע, ובעיקר בשל העובדה שראה את האל פנים מול פנים:

בני ישראל התאבלו על מותו של המנהיג הנערץ במשך 30 ימים. את מקומו של משה תפס יהושע בן נון, ובכך הסתיים פרק המסע לארץ המובטחת ומתחיל פרק כיבוש הארץ מידי העמים היושבים בה.

מדרש פטירת משה

מדרש פטירת משה הוא  המתאר בפירוט רב את מעשיו האחרונים של משה ומותו, שבהם נכחו המלאכים והאלוהים.

לקריאה נוספת
 יעקב בלידשטיין, עצב נבו: מיתת משה במדרשי חז"ל, הוצאת תבונות תשע"ו.

 קישורים חיצוניים 

 יעקב ישראל סטל, 'ולא אתקריתי בשום סבין קדמאין' לפִענוח דברי משה רבינו קודם מיתתו, סגולה, גיליון 6 תשרי תש"פ.

 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:סיפורי התנ"ך
קטגוריה:נסים בתנ"ך
קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר: אישים
קטגוריה:פרשת וזאת הברכה
קטגוריה:אירועים בחודש אדר
קטגוריה:משה