מסע ארוך אל תוך הלילה

מסע ארוך אל תוך הלילה הוא מחזה אמריקאי מאת יוג'ין או'ניל.
דרמה ריאליסטית משפחתית, הנטועה עמוק בביוגרפיה האישית של המחזאי, ומטפלת בנושאים מורכבים של התמכרות, תקשורת, בדידות ורגשות-אשם.
המחזה נחשב ליצירת-המופת של או'ניל – זוכה פרס נובל לספרות (והמחזאי האמריקאי היחיד המחזיק בתואר זה) – זיכה את מחברו באחד מארבעת פרסי הפוליצר שלו, והועלה בעשרות הפקות ברחבי העולם.

תקציר העלילה
המחזה מגולל את סיפורה של משפחת טיירון וקורותיה בבית-הקיץ שלה במשך יום ולילה אחד באוגוסט 1912 – החל משעות הבוקר ועד לשעות ה"קטנות" של הלילה. מבעד לשיחות טעונות ונוקבות בין הדמויות צפים ועולים אירועי העבר והצללים הרודפים את בני המשפחה בהווה: טיירון האב, שחקן שייקספירי בדימוס; מרי האם, המכורה קשות למורפיום; ג'יימי הבן הגדול, אלכוהוליסט הולל ושחקן כושל; ואדמונד הבן הצעיר, בעל נפש של משורר, והוא גם בן-דמותו הביוגרפית של המחזאי. הסודות הנחשפים במרוצת היממה וההתעמתויות הקשות שהם מעוררים בבית, ממוססים אט אט את התמונה המשפחתית האידילית לתוך שבר אישי ובינאישי בלתי-הפיך – עד לסוף המר.

 על המחזה 
"מסע ארוך אל תוך הלילה" הוא מסע אל העבר הביוגרפי של משפחת המחזאי, וכדברי האם מארי, זהו לאמיתו של דבר מסע אל ההווה, בעוד שההווה הוא גם העתיד.The past is the present, isn't it? It's the future too. We all try to lie out of that but life won't let us, in: Long journey into the night, Act 2, Scene 2 כל אחד מארבעת אנשי המשפחה הוא או היא, בעלי אישיות ייחודית ובדידות משלו, אך הקשר המשפחתי החזק כובל אותם לגורל אחד, והם בורחים אל האלכוהול והסמים הממכרים שמשכיחים להם את הקשיים ומאפשרים להם להתעלם מהם. "וכי מי זה רוצה לראות את החיים כשאפשר להתעלם מהם?!" אומר אדמונד, הבן הצעיר, שהוא בעצם בן דמותו של המחזאי.עזרא זוסמן, "מסע ארוך אל תוך הלילה בהבימה", דבר, 11 בנובמבר 1960

האשמה העיקרית נופלת בהכרח על אמריקה הקפיטליסטית. טיירון האב השחקן המצליח מכר את כישרונו האמנותי ויצירתו לאיל הכסף אותו הוא עובד באדיקות ובקמצנות ראויה לשמה. מארי, האם היפה והמרשימה מתמכרת בעזרת המורפיום לעולמה הקודם בבית הספר של המנזר, לנגינתה המצטיינת על הפסנתר, ובעיקר לבית הילדות האידיאלי שהיה לה בראשות אב מעריץ ומפנק. שני הבנים נותנים ביטוי מובהק לדקדנטיות שפשטה אז באירופה בראשית המאה העשרים, הבכור מצטט את אוסקר ווילד והצעיר את ניטשה ובודלר, ושניהם מובטלים ומכורים לשתייה המרה, כאביהם. בין האחים מתבטאים לחילופים רגשות אהבה מתמסרת לצד רגשות קנאה בוערת.

המחזה, כותב המשורר ומבקר התיאטרון עזרא זוסמן, אינו חף מכשלים בימתיים כמו מונולוגים ארוכים, ווידויים טרחניים שחוזרים על עצמם ואפילו מזוכיזם חושפני, אך אין להתעלם מהלהט הנפשי והמוסרי של המחזאי שהפך את במת התיאטרון "לבמת בית-דין של הנפשות הנידונות למשפט".

או'ניל סיים לכתוב את המחזה ב־1941, אך לא התכוון כלל לפרסם אותו בחייו, והפקיד אותו בידי הוצאת הספרים רנדום האוס, בתוספת הערה שלא יוציאו אותו לאור, אלא רק בתום עשרים וחמש שנים ממותו. ההוצאה כיבדה את הוראתו זו, אך בהוראת אלמנתו של או'ניל פרסמה הוצאת אוניברסיטת ייל את המחזה מיד לאחר מותו.Gelb, Arthur; Gelb, Barbara (2000). O'Neill: Life with Monte Cristo. New York: Applause Books. .

Carlotta Monterey O'Neill Dies; Widow of Playwright Was 82. New York Times, Nov. 21, 1970

הפקות בחו"ל
המחזה הועלה על מיטב בימות העולם ואף הוסרט לקולנוע.
על רשימת השחקנים שגילמו את תפקידי בני המשפחה נמנים: לורנס אוליבייה, סר רלף ריצ'רדסון, ג'ק למון, קתרין הפבורן, ג'סיקה לאנג, ונסה רדגרייב, פיליפ סימור הופמן וקווין ספייסי. השחקנים שגילמו את תפקידי הבנים פרצו לתודעה ו"התגלו" בזכות הפקה זו.

 עיבוד קולנועי 
בשנת 1962 ביים סידני לומט גרסה קולנועית למחזה הזה, בו כיכבו בין היתר קתרין הפבורן, ג'ייסון רוברדס, דין סטוקוול ורלף ריצ'רדסון.

גרסה קולנועית חדשה, בבימויו של ג'ונתן קנט, צולמה ב-2022, ויצאה לאקרנים בשנת 2025. ג'סיקה לאנג ואד האריס בתפקיד ההורים. ובן פוסטר וקולין מורגן כזוג האחים.

הפקות בישראל
 הפקת תיאטרון הבימה משנת 1960 - בהשתתפות חנה רובינא בתפקיד מרי ושלמה בר-שביט בתפקיד אדמונד.
 הפקת תיאטרון הבימה משנת 1975 - בהשתתפות מרים זוהר בתפקיד מרי ושמעון פינקל בתפקיד טיירון.
 הפקת תיאטרון הבימה משנת 1992 - בהשתתפות חנה רוט בתפקיד מרי ורמי דנון בתפקיד טיירון.
 הפקה עצמאית בתיאטרון תמונע משנת 2014 - "מסע של יום ארוך לתוך הלילה" (תרגום מדויק ונאמן לשם המחזה) בבימויו של מאיר בן סימון ובהשתתפות: אברהם סלקטר, עירית שלג, דייוויד לוינסקי, גיא גורביץ ורעות ברדה-לוי. ההפקה עלתה בתיאטרון נחמני (אולם "אנסמבל עיתים") בתל אביב.

 על ההפקה הישראלית האחרונה 
תרגום: אלכס מאלר, מאיר בן סימון;
בימוי: מאיר בן סימון;
עיצוב במה: אדם קלר;
עיצוב תלבושות: רונה משעול;
עיצוב תאורה: עמיחי אלהרר;
מוזיקה: אורי קריב;
במאית משנה: רעות ברדה-לוי
בהשתתפות: אברהם סלקטר, עירית שלג, דייוויד לוינסקי, גיא גורביץ, רעות ברדה-לוי.
למחזה בוצע תרגום מחודש, העושה שימוש מוקפד בשפה העברית "בגובה העיניים"' תוך שמירה על משלבי הדיבור והעומק הפואטי ההולמים את המקור. המחזה הועלה תוך שימוש בשפה סימבולית ודימויים בימתיים רב-חושיים - שמטרתה להנכיח את הדרמה האנושית המטלטלת אודות שבריריותו של התא המשפחתי ונפיצותו של הבית-לא-בית, הרדוף על ידי משקעי העבר ונתון לחולשות הגיבורים.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:מחזות אמריקאיים

קטגוריה:מחזות זוכי פרס דרמה דסק
קטגוריה:זוכי פרס טוני למחזה הטוב ביותר
קטגוריה:זוכי פרס טוני לחידוש הטוב ביותר למחזה
קטגוריה:מחזות זוכי פרס פוליצר: דרמה
קטגוריה:סרטי סידני לומט