חוק ההרכב המוגדר

חוק ההרכב המוגדר, הקרוי לעיתים חוק פרוסט הוא חוק מדעי בכימיה לפיו בתרכובת כימית מסוימת יישמר תמיד יחס קבוע בין מסת היסודות השונים, ללא קשר למקור התרכובת או כיצד היא הוכנה. לדוגמה, חמצן (בעל מספר אטומי 8) מהווה כ-8/9 ממסת כל דגימה של מים טהורים, בעוד מימן (בעל מספר אטומי 1) מהווה את ה-1/9 הנותרת. 

חוק ההרכב המוגדר עשוי להיראות מובן מאליו לכימאי המודרני, כיוון שהוא מהווה את הבסיס להגדרת התרכובת הכימית. בשלהי המאה ה-18, עם זאת, רעיון התרכובת הכימית לא פותח דיו, וחוק זה היווה חידוש של ממש. 

יחד עם חוק היחסים המרובים (חוק דלטון), חוק ההרכב המוגדר מהווה את הבסיס לסטויכיומטריה, התחום העוסק בכמויות וריכוזי חומרים המשתתפים בתגובות כימיות.

היסטוריה
הכימאי הצרפתי ז'וזף פרוסט הציע לראשונה את החוק בעקבות ניסויים שערך בין השנים 1798 ו-1804, כפי שניסח ב-1806:

חוק ההרכב המוגדר עשוי להיראות מובן מאליו לכימאי המודרני, כיוון שהוא מהווה את הבסיס להגדרת התרכובת הכימית. בשלהי המאה ה-18, עם זאת, רעיון התרכובת הכימית לא פותח דיו, וחוק זה היווה חידוש של ממש. למעשה, כאשר הוצע לראשונה היה שנוי במחלוקת ורבים התנגדו לו, ביניהם עמיתו הצרפתי של פרוסט, קלוד לואי ברטולייה, שטען כי ניתן לשלב יסודות בכל יחס. קיומו של דיון זה מראה כי באותה עת ההבחנה בין תרכובת לתערובת לא הובנה לגמרי.

חוק ההרכב המוגדר השתלב היטב עם התורה האטומית שג'ון דלטון החל לקדם ב-1803, והסבירה כי החומר מורכב מאטומים בודדים, קיים סוג אטום אחד לכל יסוד, והתרכובות עשויות משילובים של סוגי אטומים שונים ביחסים מוגדרים. רעיון מוקדם אחר, הקשור לנושא, הוא השערת פרוט, של הכימאי האנגלי ויליאם פרוט, לפיה אטום המימן הוא היחידה האטומית הבסיסית. מהשערה זו נגזר כלל המספר השלם, לפיו המסות האטומיות הן מכפלות שלמות של מסת אטום המימן. כלל זה נדחה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-19, לאחר מדידות מדויקות יותר של מסה אטומית, בפרט על ידי ינס יאקוב ברצליוס. בין השאר, מצא ברצליוס כי המסה האטומית של כלור היא פי 35.45 ממסת אטום המימן, עובדה הסותרת את כלל המספר השלם. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוסברה סתירה זו בקיומם של איזוטופים; המסה האטומית של כל איזוטופ נפרד קרובה מאוד למספר שלם, בהתאם לכלל. בטבע, יסודות רבים, בהם כלור, מופיעים כתערובת של מספר איזוטופים (במשקלים 35 ו-37, עבור כלור), ולכן המסה הנמדדת היא למעשה ממוצע של האיזוטופים השונים.

תרכובות לא-סטויכיומטריות
אמנם חוק ההרכב המוגדר היה שימושי מאוד ביסוד הכימיה המודרנית, אך הוא אינו תקף לכל מקרה. קיימות תרכובות לא-סטויכיומטריות בהן הרכב היסודות משתנה מדגימה לדגימה. לדוגמה, בתחמוצת ברזל מסוג wüstite מצויים בין 0.83 ל-0.95 אטומי ברזל לכל אטום חמצן, ועל כן בין 23% ל-25% חמצן לפי מסה. הנוסחה האידיאלית לתרכובת זו היא FeO, אולם אתרים פנויים בגביש מפחיתים את היחס לפחות מ-1 ל-1. באופן כללי, המדידות שביצע פרוסט לא היו מדויקות דיין כדי לגלות סטיות מסוג זה.

כמו כן, ההרכב האיזוטופי של יסוד יכול להשתנות לפי מקורו, וכך תרומת יסוד מסוים למסת תרכובת עשויה להשתנות מדגימה לדגימה. עובדה זו מסייעת, למשל, לזיהוי מקורם של חפצים הנמצאים בחפירות ארכאולוגיות - ההרכב האיזוטופי של מתכת בכלי זכוכית, לדוגמה, יכול להצביע על מקור חומרי הגלם ששימשו לייצורו.

קישורים חיצוניים


הערות שוליים

קטגוריה:סטויכיומטריה
קטגוריה:כתיב כימי
קטגוריה:חוקים מדעיים