נישואי תערובת ביהדות

נישואים של יהודי עם גויה או של יהודייה עם גוי, המכונים נישואי תערובת, נחשבו במשך הדורות לטאבו בקרב יהודים ונתפסים לרוב כאיום משמעותי בשל החשש מהתבוללות.

לפי ההלכה התלמודית, נישואים בין יהודים לגויים אינם תקפים וקיים איסור על יהודים לקיים יחסי מין עם גויים. מי שאיננו יהודי יכול לפי ההלכה להפוך ליהודי על ידי גיור. לכן גיור מוצע לעיתים קרובות כפתרון לזוגות מעורבים, וכהסבר למקרים של נישואי תערובת על ידי גיבורי המקרא.

במקרא
שמאל|ממוזער|300px|"חתונת שמשון", ציור של רמברנדט, 1638. שמשון, בעל השיער הארוך, משוחח עם אורחיו בימין התמונה.
המקור הראשוני להתנגדות ביהדות לנישואי תערובת הוא בספר שמות:

כלומר התורה רואה בנישואים עם הגויים יושבי הארץ סכנה להובלת בני ישראל לעבודת אליליהם, ומטעם זה אוסרת אפילו לכרות ברית עם גויים אלו.

קריאה נוספת להימנעות מנישואי עם בני שבעת העממים יושבי הארץ, המנוסחת באופן דומה, ניתן למצוא בספר דברים:

חכמי התלמוד נחלקו בשאלה האם האיסור המקראי חל רק על שבעת העממים, או שהטעם שניתן לאיסור, "כי-יסיר את בנך מאחרי", מרחיב את 'איסור החתנות' לכל הגויים, ושבעת העממים התייחדו בכך שאסור לבן ישראל להתחתן עימם אפילו לאחר גיור. לפי הדעה הראשונה, האיסור ליהודים להתחתן עם כלל הגויים הוא איסור דרבנן מבית דינו של חשמונאי.

סוגיית נישואי התערובת היא אחת מהסוגיות המרכזית גם בספרים עזרא ונחמיה. הדברים הכתובים בספר עזרא מתאפיינים בניסוח היוצא נגד התופעה באופן חד-משמעי:

בספר נחמיה מסופר על פרשת גירוש הנשים הנוכריות ברטרוספקטיבה ותוך אזכור תקדים שלמה כמלך שחרף צדקותו הוחטא בידי נשיו:

לפי חוקרי מקרא שונים אשר עסקו ביחסו לנישואים בין-דתיים, עמדתו החד-משמעית נגד נישואים בין-דתיים התגבשה רק לאחר גלות בבל ושיבת ציון. לפיהם, הדוגמאות הרבות המובאות מעלה בהן נישואים אלו נתפסים כחטא, מייצגות גישה מחמירה אשר לא אפיינה את החברה הישראלית הקדומה מראשיתה אלא בתקופה מאוחרת יחסית, מקורה בהתמודדות עם חשש ההתבוללות, והיא שהולידה את הגיור כהליך פורמלי.

לפי חנן בירנבוים, למשל, גלות בבל היא שהולידה בחוגים מסוימים של שבי ציון בדלנות לאומית ואף עוינות כלפי נכרים, שהתבטאה, בין היתר, באיסור נישואי התערובת. לדברי משה ויינפלד, בתקופה זו הועמק הפער בין בני ישראל לבני הנכר כתוצאה מהתפתחותה של התנועה הבדלנית, ממנה יצאו עזרא הסופר וסיעתו. לפי ויינפלד תנועה זו פיתחה אידאולוגיה דתית-לאומית קיצונית המבוססת על מדרש הכתובים יותר מאשר על הכתובים עצמם, בסתירה לסובלנותה של היהדות כלפי הנכרים, הבאה לידי ביטוי, לדבריו, בספר ישעיהו:

לפי יאירה אמית, נישואים בין-דתיים וקשרים עם נוכרים היו חלק מחיי היום-יום בתקופות מסוימות, בהן, ככל הנראה, התקיימה סימביוזה בין עם ישראל לעמים הסובבים אותו. כך, למשל, תופעה זו נתפשה כמאפיינת את תקופת ההתנחלות, כפי שניתן ללמוד מן הנאמר בספר שופטים:

אמית מביאה מספר דוגמאות לתקופות נוספות בהן לא הקפידו על איסור נישואי תערובת. כך, למשל: מנישואי שמשון לאישה מתמנה , א-ד)] אפשר ללמוד שמה' נקבע הדבר "כי מה' היא" (שם, 4), נישואי דוד המלך למעכה בת תלמי מלך גשור ()], אינם נחשבים עשיית הרע בעיני ה', וכן גם הופעות של גורמים ממוצא זר בתוך ישראל, כמו: צֶלֶק העמני (), אוריה החתי (שם, לט), ועוד. הבדלים אלה בהתייחסות המקורות לסוגיית הנכרים בכלל ולנישואי התערובת בפרט, זכו להכרה מרכזית כל כך בשדה המחקרי, עד שהפכו לאחד מן הטיעונים המגויסים לצורך הבחנה רעיונית בין מקורותיהם השונים של כמה מהספרים.

גם לפי מחקרה של אמית, חוקי התורה האוסרים על קשרי חיתון עם מי שאינו יהודי, כמו גם הביקורות על נישואים לנוכריות בספר מלכים במקריהם של שלמה () ואחאב ( לט-לג), מקורם בתקופתם של עזרא ונחמיה. תקופה זו הייתה הפעם הראשונה בה הפכה סוגיית איסור נישואי התערובת לעיקרון שיש לאכוף אותו על החברה היהודית וקיבלה ממדים חדשים של עימות גלוי, כפי שמתואר בספר עזרא. אחד המקרים המשקפים תופעה זו יותר מכל הוא מקרה גירוש הנשים הנוכריות, בו מתואר כיצד ביקש עזרא לגרש מהארץ את כל הנשים הקשורות לגברי ישראל דרך נישואי תערובת.

 ממצאים ארכאולוגיים על נישואי תערובת בבבל 
במוזיאון הבריטי נמצאים כמה שטרי נישואין כתובים בכתב היתדות בין יהודאי/ יהודאית לבין בבלי/בבלית. קריאה בהם מציגה חוזי נישואין בין אישה יהודאית ממשפחה עשירה לגבר בבלי מהאליטה המקומית. לדוגמה חוזה נישואין  בין כשאיה, בתו של יהודי בשם עמושה בן אריה לחתן בבלי בשם גוזאנו, בן קיריבטו, ממשפחת האליטה העירונית . 

זאנו, בן קיריבטו, צאצא של ארארו, דיבר אל בל-אובאליט, בן אמושה ואל גודדאדיטו, אמו, כדלקמן: "אנא תן לי את כשאיה, בתך הנערה, לאישה. תהא לי לאישה. בל-אובאליט וגודדדאדיטו, אמו, הקשיבו לו (ונתנו לו את קששאיה, בתם, הנערה, לאישה.

אם תימצא כשאיה עם גבר אחר, היא תמות בפגיון ברזל. אם גוזאנו ישחרר את כשאיה וייקח אישה אחרת על פניה, הוא ישלם לה שש מונות כסף, והיא תוכל לחזור לבית אביה.

הטקסט מציג איש יהודי ששמו היה אומש, ניסוח של המילה הושע, ושמו הבבלי הוא בל-אובאליט שמשמעותו "האל מחייה". שם הכלה כשאיה הוא כמו שמה של אחת מבנות מלך בבל. 

ביהדות בת זמננו
ממוזער|350px|"קורבן הקנאות" (1899), מאת מיקולה פימוננקו. המון יהודי זועם עומד לעשות שפטים בנערה שהתנצרה ונישאה לגוי.
ממוזער|250px|השחקנים מרדית בקסטר ודייוויד בירני, שגילמו זוג יהודי-קתולי מעורב בסדרת הטלוויזיה "ברידג'ט אוהבת את ברני"  ב-1972. הסדרה ירדה לאחר עונה אחת עקב מחאה מצד הממסד היהודי-אמריקני

כמה ממנהיגיה החילוניים של התנועה הציונית התבטאו בשאלת הנישואים המעורבים. כך, למשל, כתב משה לייב ליליינבלום, מראשי תנועת חובבי ציון ברוסיה, לגבי "עם בריא", ש, וראה בשלילת נישואי תערובת ביהדות חלק מחוליי העם היהודי.

במכתב למקס נורדאו, שנישא לגויה, הביע אף בנימין זאב הרצל את עמדתו בעניין זה:

ליאור טל שדה טוען שיש להפריד בין התבוללות לנישואי תערובת. התבוללות היא מצב בו אדם מאבד כל קשר לעמו ולזהותו, אך בנישואי תערובת ניתן, תאורטית, לשמור על קשר לעם ולזהות.
בפועל, מרבית הילדים שגדלים במשפחות מעורבות מחוץ למדינת ישראל, לא מוגדרים על ידי הוריהם כיהודים. פרופסור סרג'ו דלה-פרגולה טוען כי "בשנות ה-90 התחברו לצד היהודי פחות מ-20% מהילדים שנולדו בנישואי תערובת, גם בארצות הברית וגם ברוסיה. הנתונים האלה נוגעים לזהות הילדים על פי הצהרת ההורים". פרופסור גור אלרואי טען בשנת 2016, כי בארצות הברית רק "שליש מהילדים של זוגות מעורבים גדלים בבית יהודי. הולכים לסאנדיי סקול, למחנה קיץ יהודי, הולכים לבית כנסת ומציינים את החגים היהודיים".

בישראל פועלים מספר ארגונים נגד נישואי תערובת וממקדים את עיקר פעילותם נגד נישואים בין ערבים ליהודים, כדוגמת הארגונים להב"ה ויד לאחים.

 ראו גם 
 התבוללות
 נישואים בין-דתיים

 לקריאה נוספת 
 Shaye J. D. Cohen, 1999. The Beginnings of Jewishness. University of California Press, Chap. 8 "The Prohibition of Intermarriage" pp. 241–262. (גרסה מוקדמת יותר של הפרק הופיעה כמאמר ב-Hebrew Annual Review).
 דן ברא״ז, ׳נישואי תערובת׳, בתוך: נגד הזרם: מדוע אני כבר לא דתי, פרדס הוצאה לאור, חיפה 2025, ע״מ 145–162.
 אבינועם רוזנק, זהויות מתנגשות – נישואי תערובת: ניתוח פילוסופי, תאולוגי ומחשבת החינוך, הוצאת כרמל, ירושלים 2023.

 קישורים חיצוניים 



הערות שוליים

קטגוריה:נישואים ביהדות
קטגוריה:מעמדות ויוחסין ביהדות
קטגוריה:גוי (יהדות)
קטגוריה:התבוללות