חגית שחל

חגית שחל (נולדה ב-15 בדצמבר 1950) היא ציירת ואמנית הדפס ישראלית.

ביוגרפיה
אביה, משה שחל, עלה לארץ-ישראל מפולין לבדו כנער פעיל בבית"ר לפני מלחמת העולם השנייה. אמה, מינה שחל, עלתה לארץ מפולין כילדה קטנה. אביה של חגית שחל היה עורך דין במקצועו, ואמה הייתה מורה במקצועה. חגית שחל נולדה בתל אביב וגדלה בתל אביב וברמת חן, רמת גן. בנערותה ובשנות העשרים לחייה למדה והרבתה לעסוק ולהופיע כמוזיקאית ג'אז. בשלב מסוים בחרה להתמקד בתחום האמנות החזותית.
בשנים 1969–1972 למדה אמנות באקדמיה החופשית בהאג שבהולנד. היא שבה לישראל בשנת 1972 ומאז מתגוררת ועובדת בתל אביב.ממוזער|להיות הבת של סילביה, 2014, תחריט יבש, גודל מלא: 40/60
ס"מ, מתוך התערוכה "גרייס קלי מרחוב אוליפנט", גלריה משרד בתל
אביב.למדה ליתוגרפיה והדפס רשת אצל האמנית אלימה בשנים 1977–1978. עברה שתי השתלמויות תחריט בסדנת Crown Point Press, בסן פרנסיסקו בשנים 2010 ו-2012.

בשנים 1989–1991 עבדה כמאיירת עבור רשת הטלוויזיה ABC News, היא איירה משפטים שעניינו את התקשורת הזרה בישראל. בשנים 1991–1996 עבדה כמאיירת בבתי משפט עבור ערוץ 2 בטלוויזיה הישראלית. במסגרות אלה הנציחה את משפט דמיאניוק ואת משפטו של יגאל עמיר. בשנת 1992–2000 עבדה כמאיירת עבור העיתון ידיעות אחרונות, במסגרת זו איירה את עמודי השער של המוסף לשבת. האדם הראשון שציירה במוסף לשבת היה דן בן אמוץ, היא ציירה את המחזאי חנוך לוין. היא ציירה דיוקנאות של פוליטיקאים ישראלים כמו אריה דרעי, אהוד ברק, דוד לוי, בנימין נתניהו, אביגדור ליברמן, חיים רמון לצד דמויותיהם של פוליטיקאים מהזירה העולמית כמו ביל קלינטון, נאסראללה, מילושוביץ', המלך חוסיין ועוד.

החל משנת 1975 היא מלמדת ציור ורישום במסגרות שונות. לימדה בבית הספר לאמנות קלישר בתל אביב, בבית-ספר מימד לאמנות חזותית בתל אביב, באגודת הציירים והפסלים בתל אביב, בסדנת ארסופ ברשפון, ובסטודיו שלה בתל אביב.

הייתה בין מקימי ארגון אימפקט, עמותת הארגון המקצועי של האמנים הפלסטיים בישראל, שהוקם בשנת 2000, והייתה בו חברת ועד עד שנת 2008.

בשנת 2015 הצטרפה לעמותה לחקר אמנות נשים ומגדר בישראל שיסדה ד"ר רות מרקוס, ונבחרה לחברה בוועד המנהל.

חגית שחל נשואה ואם לבן. מתגוררת ברמת אביב. ממוזער|Chair near Window, 2013, מונוטייפ, 40/30 ס"מ.

יצירתה
לאחר סיום לימודיה ושובה לארץ, עבודותיה של חגית שחל היו מופשטות ומושגיות. מאוחר יותר, החלה לצייר דימויי חפצים ואנשים השאולים מתוך עולמה וסביבת המחיה המיידית שלה כשהם מופקעים מסביבתם הטבעית ונשלפים מהאנונימיות שלהם.ממוזער|Flat Dress, 2012, תחריט אקווטינטה, שעווה רכה, 20/18 ס"מ.
במקביל ולאורך כל תקופת עבודתה, היא עוסקת בציור דיוקנאות.
כאמנים רבים אחרים, חוזרת גם חגית שחל אל הדיוקן העצמי שוב ושוב במהלך תקופות היצירה השונות, במין מסע מורכב של עיסוק במהות, זהות, הלכי-רוח ומצבי נפש.

התכנים שעובדו נשמרים והם יחזרו ויופיעו לאחר מכן בציוריה השונים.

בשנים האחרונות, לאחר שהחלה לעסוק באמצעי רישום שונים ובטכניקות שונות של תחריט והדפס, גילתה כי טכניקות אלו מרתקות אותה, או כדבריה - "שואבות" אותה, ולכן בתערוכות האחרונות היא מציגה בעיקר עבודות על נייר. שחל היא אמנית הדפס מעולה ורשמת רגישה ומיומנת ומתמקדת בעיקר בדמות הנשית על היבטיה השונים. הדבר ניכר בתערוכותיה האחרונות: "נדוניה", גלריה שטרן, 2010;
"מבעד ליופי", בית האמנים תל אביב, 2010; "Double
Trouble", גלריה אפרטארט תל
אביב, 2011; "גרייס קלי מרחוב אוליפנט", 2015 ו"קריפ", קיר
אמן במקום לאמנות, תל אביב, 2015. הדמויות הנשיות ששחל מציירת או רושמת מהוות מעין
דיוקן פסיכולוגי שלה, גם אם אינן מתארות באופן מימטי של פניה.

דמות
האישה הפתיינית מופיעה למשל בסדרת חיתוכי לינוליאום Double
Trouble, שבה הציגה נשים בתנוחות שונות שכולן
מבוססות על תנוחות "נשיות" פתייניות כאשר רוב הדימויים מזכירים קטלוגים
של אביזרי מין או צילומים פורנוגרפיים, בהם הנשים לבושות בפרטי לבוש מיני ופתייני, כדוגמת נעלי עקב - סטילטו, מגפי עור, מחוכים, גרבי רשת וחלקי לבוש המזכירים אביזרי מין סאדו-מאזו.
ממוזער|Good Blue, 2001, שמן על בד, 110/120 ס"מ, מתוך התערוכה "אורנמנטים", הוצגה בגלריה נלי אמן, תל אביב.
לעומת
דמות האישה הפתיינית, בתערוכה "גרייס קלי מרחוב אוליפנט" עסקה שחל בדמויות ובדימויים
הקשורים לילדותה: "המורה אביגיל"; "להיות הבת של...";
"דיוקן אבי" ו"מאהבים נמוגים". ההדפסים עשויים בטכניקות של תחריט יבש, מונוטייפ, מונופרינט, אקווטינטת סבון ותצריבים. "להיות הבת
של..." היא סדרה של דמויות נשים שונות שהיוו עבור שחל "אימהות רוחניות" ומקור השראה, כל אחת מהן חלוצה בדרכה: קוקו שאנל, המלכה פאביולה,
סימון דה בובואר, פרידה קאלו, אנני לייבוביץ. אלה דמויות שהכירה בילדותה מצפייה
בקולנוע ובמגזינים. לתוך הסדרה שחל "מגניבה" את עצמה בתחריט "להיות הבת של עצמי", אלא שמול הנשים הגאות והייצוגיות דמותה של שחל שפופה ומכונסת
לתוך עצמה, פניה וחזה מוסתרים על ידי שיער ראשה.

בסדרת
התצריבים שהפכו לספר אמן, "המורה אביגיל", שחל משחזרת זיכרונות ילדות,
את דמות המחנכת מכיתה ג' בבית הספר אוליפנט בתל אביב, מין גרייס קלי, שאותה היא העריצה
בגלל אישיותה והופעתה המהודרת, על המלתחה העשירה והאביזרים שנלוו אליה. כמי שגדלה בבית שדגל בצניעות וראה בכל אלה סממנים בורגניים, שחל הייתה מחכה כל בוקר לראות מה
תלבש המורה היום. היא בוחנת אותה דרך היבטים שונים, החל מהדמות עצמה ותנוחותיה השונות, דרך מלבושיה, וכלה באביזרים נשיים, כגון "שמלה מתנפנפת עם תחתיות שלוש
שכבות", חצאיות צרות עם שסע מאחור, סרטים וקישוטים שונים, נעלי עקב - בדרך
כלל נעלי סטילטו ועוד. לדבריה, "פריטי הלבוש שאני מציירת אינם שלי: השמלות הן אלה שבהן חשקתי פעם, הנעלים הן אלה שלא נעלתי. הם בגדר דיוקן עצמי, פרידה מפנטזיה, מהדברים שעליהם ויתרתי, או שכבר לא יהיו לי".

תערוכות
 תערוכות יחיד נבחרות
 1975 עבודות על נייר, גלריה דבל, ירושלים.
 1983 - עבודות חדשות, גלריה שרה לוי, תל אביב.
 1984 - פורטרטים, גלריה תת-רמה, תל אביב.
 1984 - פורטרטים, גלריה JEAN-PIERRE LAVIGNES, פריז.
 1985 - ציורים, בית האמנים בירושלים.
 1985 - ציורים, גלריה שרה לוי, תל אביב.
 1987 - עבודות חדשות, גלריה גורדון, תל אביב.
 1988 - רישומים, גלריה שרה לוי, תל אביב. ממוזער|Pedicure, 2009, שמן על בד, 70/60 ס"מ, מתוך התערוכה "נדוניה", גלריה שטרן, תל אביב.
 1992 - ציורי שמן, ארסופ, גלריה לאמנות, רשפון, טקסט: גדעון עפרת (קטלוג).
 1993 - אורנמנטים, גלריה נלי אמן, תל אביב.
 1997 - ציורי שמן, גלריה נוה צדק, תל אביב, טקסט: טליה רפופורט (קטלוג).
 2000 - עבודות חדשות, גלריה שרה ארמן, תל אביב.
 2003 - פרנצ' מניקיור, גלריה שרה ארמן, תל אביב.
 2006 - רואה ונראה, מונטיפיורי - גלריה לאמנות, ת"א, אוצרת: אירית לוין (קטלוג).
 2008 - ישראל בדיוקנאות, המוזיאון הלאומי לאמנות של סלובקיה, ברטיסלאבה, אוצרת: טניה שטרנזון (קטלוג).
 2008 - קרטוגרפיה ; קנ"מ 6.2:1, קיר אמן - על חזית בית האמנים, תל אביב, אוצר: ניר הרמט.
 2009 - מי ומי, מיקי תירוש – גלריה לאמנות, לונדון.
 2010 - מבעד ליופי - חגית שחל ואילונה אהרון, בית האמנים, תל אביב, אוצרת: אירית לוין.
 2010 - נדוניה. מקורות השראה, גלריה שטרן, תל אביב, אוצר: ניר הרמט (קטלוג).ממוזער|My Studio with Cat, 2009, פחם על נייר, 70/100 ס"מ, מתוך התערוכה "וריאציות על סטודיו", גלריה דן, תל אביב.
 2011 - Double Trouble, גלריה אפרט. ארט, תל אביב, אוצרת: רותם ריטוב.
 2015 - קריפ, קיר אמן, מקום לאמנות בקרית המלאכה, תל אביב, אוצר: ניר הרמט.
 2015 - גרייס קלי מרחוב אוליפנט, גלריה משרד בתל אביב, תל אביב, אוצרת: אירית לוין, (קטלוג).
 2017 - נשים קטנות, בית האמנים, תל אביב. אוצר: ניר הרמט
 2018 - אַי פִיל פְּרִיטִי, מקום לאמנות בקרית המלאכה, תל אביב, אוצר: ניר הרמט
 2018 - יום שישי ה-13, מקום לאמנות בקרית המלאכה, תל אביב
 2019 - למה את לא מחייכת, הגלריה העירונית, רעננה, אוצרת: אורנה פיכמן, (קטלוג).
תערוכות קבוצתיות נבחרות:

קישורים חיצוניים


אי פיל פריטי - חגית שחל, כתבת וידאו

זיוה קורט, חגית שחל, "אַי פִיל פְּרִיטִי"

 ד"ר רות מרקוס - הרקע הפראי של חגית שחל, בערב רב
 אליסיה שחף על התערוכה Double Trouble
 התערוכה נדוניה - חגית שחל. מקורות השראה, בפורטל הישראלי לאומנויות


 שחל חגית - "רואה ונראה", בגלריה לאמנות מונטיפיורי
 קישור לספר אמן "המורה אביגיל"
 אתר הסדנאות של חגית שחל
 חגית שחל באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
 גלית חתן, "דיוקן עצמי מאפשר לי להתניע את עצמי מחדש" – ריאיון עם חגית שחל

הערות שוליים

קטגוריה:אמניות ישראליות
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:רמת אביב: אישים
קטגוריה:מוזיקאיות ישראליות
קטגוריה:מוזיקאי ג'אז
קטגוריה:מייסדות עמותות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950