טבילת ישו

טבילת ישו היא אירוע המוזכר בברית החדשה, שבו הטביל יוחנן המטביל את במי נהר הירדן, ולאחר מכן ירדה עליו רוח הקודש. ישו היה כבן שלושים באירוע זה, שסימן את ראשית פעילותו הציבורית.

תיאור הטבילה בבשורות
בבשורות הסינופטיות
שלוש הבשורות הסינופטיות – הבשורה על-פי מרקוס, וכן מתי ולוקאס שמושפעות ממנה – מתארות את אירוע הטבילה באופן דומה.

תחילה מוצגת דמותו של יוחנן, כהן סגפן שהטיף לחזרה בתשובה וקרא לטבילה "לִסְלִיחַת חֲטָאִים". המונים שמעו לקריאתו וטבלו על ידו בנהר הירדן, ומכאן כינויו "יוחנן הַמַּטְבִּיל". יוחנן ראה בעצמו את ה, עליו התנבא ישעיהו בתנ"ך, ובהתאם לא התיימר להיות משיח, אלא מבשר למישהו חזק ממנו העתיד לבוא, .

יום אחד בא ישו, מבני משפחתו של יוחנן, גם הוא להיטבל:

מתי () מתאר את האירוע באופן כמעט זהה למרקוס, ובנוסף מציין דו-שיח בין ישו ליוחנן, שלא מופיע בבשורות האחרות: לדבריו, בתחילה יוחנן ניסה להניא את ישו מלהיטבל, ואמר שהוא עצמו צריך שישו יטביל אותו ולא להפך, אך ישו השיב ליוחנן: , ויוחנן התרצה והטביל אותו. גם לוקאס () מתאר את הטבילה בצורה דומה למדי, אך תיאורו מתייחד בכך שרוח הקודש ירדה על ישו "בִּדְמוּת גּוּף" (σωματικῷ), וזאת לאחר שהתפלל.

לאחר הטבילה פנה ישו למדבר, , שם התנסה בפיתוייו של השטן. יוחנן נכלא על ידי המלך הורדוס אנטיפס, ולאחר מכן אף הוצא להורג.

בבשורה על-פי יוחנן
הבשורה על-פי יוחנן לא מתארת את טבילתו של ישו במפורש, אך היא מתייחסת לאירוע בעקיפין (בפרק הראשון בה), בצורה שונה משלוש הבשורות האחרות.

יוחנן המטביל, שתואר כ, נשלח "לִטְבֹּל בַּמַּיִם", ואכן היה מטביל בבית עניה שמעבר לירדן. כאשר נציגי הפרושים שאלו אותו מדוע הוא עושה זאת, השיב להם יוחנן כי:

למחרת בא ישו אל יוחנן, ויוחנן קרא לו , והכריז כי ישו הוא אותו האיש "אֲשֶׁר הָיָה לְפָנָי" שעליו דיבר ביום הקודם, וכי כל מטרתן של ההטבלות שערך הייתה כדי לזהותו. יוחנן אמר גם שראה את רוח הקודש, , ולבסוף אף העיד כי ישו הוא בן האלוהים.

גם ביום שלאחר מכן קרא יוחנן לישו "שה האלוהים", ולמשמע דבריו עזבו את יוחנן שני תלמידיו, ביניהם אנדראס הקדוש (זהותו של התלמיד השני לא נחשפה, אך יש המשערים שזהו יוחנן כותב הבשורה בעצמו), והלכו אחרי ישו. כתוצאה מכך נוצר קשר בין ישו לבין פטרוס (אחיו של אנדראס), פיליפוס (שכנם של אנדראס ופטרוס), ונתנאל , שהיו לחסידיו הראשונים של ישו.

זמן ומקום הטבילה
לוקאס הביא אקספוזיציה לפני סיפור הטבילה, הנותנת מידע לגבי הזמן והמקום בו התרחש:

אם סופרים את "מַלְכוּת טִיבַרְיוֹס" החל מה-17 בספטמבר 14, אז העניק לו הסנאט הרומי את התואר "אוגוסטוס", הרי שיוחנן החל להטביל בשנת 29 לספירה, וטבילת ישו לא יכלה להתרחש קודם לכן. עם זאת, ידוע גם כי ישו היה באותו זמן , ומאחר שהוא נולד עוד בחייו של הורדוס הגדול (שמותו מתוארך לשנת 4 לפני הספירה), רבים סבורים שהטבילה התרחשה, למעשה, מוקדם יותר, ובהתאם מקדימים את ראשית מלכותו של טיבריוס (שאכן כיהן כפרינקפס עוד בחייו של קודמו, אוגוסטוס קיסר).
ממוזער|250px|שרידי אתר טבילה עתיק בבית עברה, שהקימו נוצרים בתקופה הביזנטית מתוך אמונה כי שם נטבל ישו
לוקאס, ככתוב דלעיל, לא ציין היכן בדיוק הוטבל ישו: אם יוחנן בא וקרא לטבילה "בְּכָל־כִּכַּר הַיַּרְדֵּן", הרי שלכאורה טבילתו יכלה להתקיים בכל מקום בנהר. מרקוס כתב ש, מה שמצמצם את האפשרויות לחלקו הדרומי והצחיח של הירדן, אך עדיין לא נותן מקום מדויק; אך בבשורה על-פי יוחנן, לאחר תיאור שיחתו של יוחנן המטביל עם נציגי הפרושים, נכתב כי:

במאה ה-3 זיהה התאולוג אוריגנס את בית עניה שמעבר לירדן עם בית עברה (Βηθαβαρά) שבפראיה, אשר הוזכרה בתנ"ך בתור בֵּית בָּרָה, ומוכרת כיום בשם הערבי אל-מע'טס (المغطس). למעשה, יש אף גרסאות של הברית החדשה בהן בפסוק דלעיל כתוב "בית עברה" (Βηθαβαρά) במקום "בית עניה" (Βηθανίᾳ). לימים הוקמו כנסיות במקום, וגם בקאסר אל-יהוד שמולו בגדה המערבית, והזיהוי מקובל על רוב הנוצרים.

חשיבות הטבילה בנצרות

הטבילה היא אחת מחמש אבני הדרך החשובות בחייו של ישו שספרי הבשורה מתייחסים אליהן, לצד ההשתנות, הצליבה, התחייה ועלייתו השמיימה. רוב הזרמים בנצרות רואים בטבילתו של ישו אירוע מכונן ובסיס לטקס הטבילה הנוצרי. בנצרות האורתודוקסית מציינים את הטבילה ב-6 בינואר, חג ההתגלות. בכנסייה הקתולית, בכנסייה האנגליקנית, בנצרות הלותרנית ובמספר זרמים נוספים בנצרות המערבית מציינים את החג בשבוע שלאחר מכן, כחג טבילת האדון.

הטבילה הייתה במשך מאות שנים נושא פופולרי באמנות הנוצרית במערב ובפרט בציור, והיא המקור לתיאורה של רוח הקודש בנצרות בדמות יונה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ישו