משה פלס

משה פלס (סטמפל; 20 ביולי 1933 – 19 בספטמבר 1968) היה מראשוני הצנחנים, בעל עיטור העוז. היה סגן מפקד חטיבה 55 במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, והניף את דגל מדינת ישראל על הכותל המערבי. נהרג במרדף בבקעת הירדן ב-1968 בהיותו מפקד גדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50).

 קורות חייו 
משה פלס, שנודע בכינויי סטמפלה, נולד בפולין ב-20 ביולי 1933 לצבי ורושה סטמפל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטה משפחתו לברית המועצות, ושם גדל.

בשנת 1947, בגיל 14, עלה עם משפחתו לארץ ישראל, התגורר ברמת גן והיה פעיל בשומר הצעיר. במלחמת העצמאות השתתף כנער במסגרת הגדנ"ע. בשנת 1951 התגייס לצה"ל והצטרף לנח"ל. אחרי קורס קצינים נשלח לחטיבת הצנחנים ומונה למפקד מחלקה במסגרת פלוגה ד בפיקודו של מוטה גור.

בשנים הבאות השתתף ברוב פעולות התגמול שביצעה החטיבה ובכללן פעולת עזה. במבצע אלקיים ב-1955, בו פוצצה תחנת המשטרה המצרית בחאן יונס, גילה כישרון ותושייה כאשר מפקדו, מוטה גור, נפצע. מטען חומר הנפץ שנועד לפרוץ את שערי המבנה לא התפוצץ ומשה זינק מתוך הזחל"ם שלו, פרץ אל הבניין ואף על פי שנפצע פעמיים המשיך לפעול והתמיד במשימתו לטהר את הבניין ולהכינו לפיצוץ. על לחימתו בפעולת חאן-יוניס צוין לשבח על ידי הרמטכ"ל דאז, משה דיין. בשנת 1975 הומר הצל"ש שקיבל לעיטור העוז.

לאחר מבצע קדש, בו לחם, מונה למפקד פלוגת סיור בערבה.

במהלך שירותו הגיע פלס לדרגת סגן-אלוף ומונה לסגן מפקד חטיבה 55, חטיבת המילואים של הצנחנים שמפקדה היה מוטה גור. בתפקיד זה השתתף במלחמת ששת הימים בקרב על ירושלים. הוא פיקד על הכוח שכבש את הר הבית והכותל המערבי.

לאחר המלחמה התמנה למפקד גדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50). ב-19 בספטמבר 1968, במהלך תקופת המרדפים בבקעת הירדן, פיקד פלס על כוח מרדף אחרי חוליית מחבלים בנחל בזק (וואדי שובאש) שבבקעת הירדן. פלס, וחמישה לוחמים נוספים, בהם סגנו, רב-סרן , נפגעו מאש החוליה ונהרגו. פלס ושנים מן ההרוגים הנוספים נטמנו בבית העלמין הצבאי בקריית שאול בהלוויה רבת משתתפים.

 הנצחתו 
על שמו מחנה פלס שבבקעת הירדן.

לזכרו כתב המשורר דן בירן, חברו הטוב מאז הפריצה לעיר העתיקה, את השיר "שיר על רעי", המבוסס על קינת דוד ליהונתן ושאול. זאת, מכיוון שהקרב בו נהרג פלס התחולל בשיפולים המזרחיים של הר הגלבוע). השיר בוצע על ידי הגבעטרון באלבום "גוונים" שיצא בשנת 1978.

 חיים אישיים 
לו ולאשתו, דליה לבית צינבוי היו שני בנים.

 לקריאה נוספת 
 מרדכי גור, "פלוגה ד'", תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשל"ז 1977.
 אורי מילשטיין, המסתערים ראשונה, תל אביב: רמדור, 1969.
 יהודה הראל, המרדף של הצנחנים, תל אביב: ספרית מדים, תשכ"ט.

 קישורים חיצוניים 
  באתר יזכור של משרד הביטחון

 סיפור לחימתו במבצע אלקיים באתר עמותת הצנחנים
 מרדף ואדי שובאש באתר עמוד ענן





הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי עיטור העוז בפעולות התגמול
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גדוד 101
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת ההתשה
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:אישים שעל שמם בסיסי צה"ל
קטגוריה:מלחמת ההתשה בבקעת הירדן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968