נהג אוטובוס

נהג אוטובוס הוא עיסוק שבו נהג מסיע נוסעים באוטובוס לפרנסתו. נהגי האוטובוס לרוב נוסעים במסלול קבוע שבו קיימות תחנות להעלאת ולהורדת נוסעים. יש נהגי אוטובוס שעובדים עבור חברות פרטיות ויש העובדים עבור חברות ציבוריות.
נהגי אוטובוס בעולם
 בארצות הברית 
נכון לשנת 2010, היו כמעט 650,000 נהגי אוטובוס בארצות הברית. רובם נהגו באוטובוס בית ספר, כלומר הם הסיעו תלמידים מביתם לבית הספר ולהפך. נכון לשנת 2004 71% מנהגי האוטובוס הועסקו על ידי בתי ספר מרחבי המדינה. במדינות רבות אחרות לא נהוג שישנה הסעה נפרדת לתלמידי בית ספר, ולכן אין בהן את ההפרדה שקיימת בארצות הברית בין נהג אוטובוס רגיל לבין נהג אוטובוס בית ספר. על מנת לנהוג באוטובוס בארצות הברית, על הנהג להחזיק ברישיון מתאים וכן לעבור הכשרה בתחזוקת הרכב. הנהגים צריכים להיות גם בעלי כישורים חברתיים על מנת לעבוד עם קהל הנוסעים.

 באנגליה 
שמאל|ממוזער|250px|נהג אוטובוס ממלבורן אוסטרליה

באנגליה, נהגי אוטובוס צריכים לעבור מבחן תאוריה ומבחן מעשי בנהיגה באוטובוס. אנשים בעלי מחלות או מוגבלויות רפואיות שונות אינם מורשים לנהוג באוטובוס. חלק מאלו הם כאבי מיגרנה (אם הם משפיעים על הראייה), אלכוהוליזם ואפילפסיה.

בעבר, לנהג לא הייתה כל תקשורת עם הנוסעים, שכן גביית כרטיסי הנסיעה נעשתה על ידי כרטיסן. אוטובוסים רבים מכילים מצלמה במעגל סגור במטרה להגן על הנהגים מפני תקיפות.

רוב הנהגים מגיעים לעיסוק זה לאחר שעבדו בעבודה אחרת. ישנם גם נהגי אוטובוס שעברו לעבודות אחרות כמו מאט מונרו (זמר), וישנם שחקנים שלמדו לנהוג באוטובוס עבור תפקידים בסרטים כמו רוברט קרלייל או קליף ריצ'רד.
 באוסטרליה 
נהגי אוטובוס באוסטרליה צריכים להחזיק ברישיון נהיגה מיוחד. ברישיון זה ישנו רישום של עברות תנועה, עברו הפלילי של הנהג וכן מצבו הרפואי.

בשנת 2012, היה לאוסטרליה צי של 90,599 אוטובוסים שגמאו כולם יחד מרחק של 2 מיליארד קילומטרים. גילם הממוצע של האוטובוסים בתחבורה הציבורית הוא 11 שנים.

בשנת 2011, הועסקו כ-40,900 נהגי אוטובוסים במדינה. הם עבדו בממוצע 41.7 שעות בשבוע וגילם הממוצע עמד על 54 שנים. 87.4% מהנהגים עבדו עבור התחבורה הציבורית, מפעלים ורשות הדואר, 4% עבדו עבור שירותי הסעד והבריאות, 3.1% עבור מוסדות חינוך והדרכה ו-2.7% עבור תעשיות המזון והדיור.

 נהגי אוטובוס בהיסטוריה 
תקרית מפורסמת שקשורה לנהג אוטובוס הייתה התקרית שבה ג'יימס פ. בלייק, נהג אוטובוס ממונטגומרי שבאלבמה הורה לרוזה פארקס לפנות את מושבה עבור אדם לבן. היה זה בזמן ההפרדה הגזעית בתחבורה הציבורית בשנת 1955, רוזה סירבה לפנות את מקומה וכך החל החרם על חברות האוטובוסים שהוביל לסיום האפליה בין השחורים ללבנים בתחבורה הציבורית.

אלימות כלפי נהגי אוטובוס

אלימות כלפי נהגי אוטובוסים היא תופעה שכיחה החל מסביבות שנות האלפיים. בעיתונות ובתקשורת מתפרסמים מקרים שבהם נהגי אוטובוסים הותקפו על ידי נוסעים וסיכנו את הנהגים ואת הנוסעים.

אלימות ותוקפנות כלפי נהגים בשירותי התחבורה הציבורית היא תופעה עמה מתמודדות מדינות רבות בעולם. נהגי אוטובוסים בפרט הם לעיתים קרובות מטרות לתקיפה מילוליות או פיזיות. על פי הערכות, 40% מהנהגים הקנדיים הותקפו בזמן תפקידם במהלך הקריירה שלהם. נהגי אוטובוס בניו יורק הותקפו 236 פעמים בשנת 2009 בשנת 2012 התקיפות עלו ב-30%

 בישראל
לפחות משנת 2004 מתועדות תקיפות של נהגי אוטובוס ערבים, החשופים לאלימות מצד הנוסעים. רוב המקרים שדווחו התרחשו בירושלים, ומיעוטם במקומות אחרים בישראל.

באחד המקרים בשנת 2019 הותקף נהג ערבי בכניסה להתנחלות תל ציון. בריאיון לרשת ב' הוא סיפר: "הנערים חיכו לי בתחנה ואז זרקו בקבוקים ואבנים וקראו קריאות גזעניות. כל שבוע-שבועיים קורה דבר כזה. המשטרה לא מצליחה לתפוס את זורקי האבנים, היא מגיעה אחרי כ-40 דקות ולא מצליחה לעשות משהו".

התרחשו גם מקרים של תקיפת נהגי אוטובוס יהודים. על פי נתונים של חברת אגד בשנת 2018 תועדו 9 מקרי תקיפה של נהגי אוטובוסים, בשנת 2019 תועדו 10 מקרים, אך מקרי תקיפה רבים לא תועדו ולא פורסמו. לפי דו"ח של ארגון הנהגים, ב-2020 אירעו 3,644 מקרי אלימות פיזית נגד נהגי אוטובוס. שני שלישים מהנהגים (65%) נתקלו באלימות, אבל רק כמחצית בכלל דיווחו על התקריות, לאחר שתקיפות נהגים הפכו למכת מדינה וחלק קבוע מעבודתם. לדוגמה: נוסעים שזועמים על נהג שלא מעלה אותם בגלל מגבלות הקורונה, צעירים במודיעין עילית שמוחים על העסקת נהגים ערבים, וערבים תושבי יפו שמוחים נגד המדינה. בנוסף ישנה הערכה שעשרות מקרי תקיפה, קלים יותר או מילוליים, לא מתועדים..

בשנת 2025 הייתה עליה משמעותית במקרי תקיפה כלפי נהגי אוטובוס ערבים, בעיקר בירושלים, ואלה ביקשו להתקין אמצעי הגנה ואבטחה באוטובוסים. לפי נתוני ארגון נהגי האוטובוס בהסתדרות הלאומית, שמאגד את רוב הנהגים בישראל, בשנת 2025 נרשמו 812 תקיפות נגד נהגי אוטובוס, עליה של כ-17% לעומת 2024 אז היו 694 תקיפות. 36% מאירועי התקיפה בשנת 2025 הוגדרו כקשים עד קשים מאוד וכללו שימוש בנשק קר כמו סכינים, בקבוקי זכוכית ועוד. על פי אריק סיני, יו"ר חברת קווים ונציג פורום חברות התחברה הציבורית "החברה שלנו (קווים) הגישה בשנים האחרונות למעלה מ-300 תלונות על אירועי אלימות וונדליזם. באף תיק לא קרה כלום והם נסגרים מחוסר עניין לציבור או לא נמצאו מעורבים." התוכנית למניעת אלימות נגד נהגים שהוכרזה על ידי משרד התחבורה בשנת 2023 לא יושמה.

 גורמים לבעיית האלימות כלפי נהגי אוטובוסים 
על פי נתונים של חברת אגד בשנת 2018 תועדו 9 מקרי תקיפה של נהגי אוטובוסים, בשנת 2019 תועדו 10 מקרים, אך מקרי תקיפה רבים לא תועדו ולא פורסמו. לפי דו"ח של ארגון הנהגים, ב-2020 אירעו 3,644 מקרי אלימות פיזית נגד נהגי אוטובוס. שני שלישים מהנהגים (65%) נתקלו באלימות, אבל רק כמחצית בכלל דיווחו על התקריות, לאחר שתקיפות נהגים הפכו למכת מדינה וחלק קבוע מעבודתם. לדוגמה: נוסעים שזועמים על נהג שלא מעלה אותם בגלל מגבלות הקורונה, צעירים במודיעין עילית שמוחים על העסקת נהגים ערבים, וערבים תושבי יפו שמוחים נגד המדינה. בנוסף ישנה הערכה שעשרות מקרי תקיפה, קלים יותר או מילוליים, לא מתועדים.

מחקרים שונים מצביעים על מגוון סיבות המגבירות את ההסתברות להתנהגות אלימה דווקא באוטובוסים: השהות בחלל סגור וצפוף יחסית, בתנאים שאינם מיטביים, ולמשך פרק זמן שמשכו לעיתים לא וודאי, לצד התלות בנהג הן בהיבטים של בטיחות הנסיעה והן בהיבטים של פעולות תפעוליות הקשורות אליה, עשויה לעורר תחושות של אי נוחות וחוסר שליטה. תחושות אלו עשויות להוביל להתנהגות אגרסיבית המופנית כלפי הנהג, בהיותו הגורם שנתפס כבעל הסמכות באוטובוס.

ישנם מספר גורמי סיכון נוספים שיכולים להגביר את הסבירות שיתרחש אירוע אלימות כלפי נהגי אוטובוסים.:
 אינטראקציה ישירה עם הציבור.
 עבודה לבד או באזורים מבודדים.
 ניידות של נהגי אוטובוסים שעובדים כל פעם במקום (קו) אחר.
 עבודה בשעות הלילה המאוחרות או שעות הבוקר המוקדמות.
 עבודה באזורי פשיעה גבוהה.
 מתן שירותים לאנשים שיכולים לחוות תסכול, לדוגמה מהעלאות תעריפים או הפחתת שירות.
 עבודה במקום עבודה בו הגישה של הנוסעים לאוטובוס היא חופשית ולא נשלטת.
 הצורך של הנהג לטפל בכסף או בתעריפים.
 לנהג יש גם אחריות של אכיפת הסדר.
 דרכי מילוט לא מספקים.
בישראל התופעה קשורה גם לגזענות כלפי ערבים.

 דרכי התמודדות עם הבעיה 
ישנה חשיבות רבה להבטחת שלומם של נהגי האוטובוסים המשרתים ציבור נוסעים רחב. מעסיקי נהגי האוטובוסים והחברות הם האחראים להבטחת מקום העבודה, לרבות מניעת התקפות על עובדים ונוסעים. בנוסף המֶמְשָׁלָה צריכה להבטיח שהמעסיקים ימלאו את האחריות שלהם כלפי הנהגים. מעורבות של עובדים ואיגודי עובדים עשויה לתרום לשיפור המצב הקיים

קיימים צעדים שונים שבהם ניתן לנקוט על מנת לצמצם את החיכוך בין הנוסעים בתחבורה הציבורית ונהגי האוטובוס ולשמור על ביטחונם של הנהגים. אלו כוללים בין היתר התקנת מיגון ומחיצות להפרדה בין הנהג והנוסעים, התקנת מצלמות לתיעוד אירועים חריגים והכרה בנהגי התחבורה הציבורית כעובדי ציבור (צעד שמאפשר ענישה חמורה יותר על פי חוק העונשין התשל"ז 1977

בעולם ננקטים במדינות שונות אמצעים נוספים ובהם: התקנת לחצני מצוקה, אפליקציה המאפשרת לנהג התקשרות דיסקרטית עם מרכז שליטה של חברת האוטובוסים והמשטרה, הכשרות לנהגים להתמודדות מיטבית עם קונפליקטים שמתעוררים בינם לבין נוסעים, הסברה לציבור באמצעות קמפיינים ייעודיים, מתן תמריצים וכלים לדיווח של נוסעים על אלימות כלפי נהגים, איסוף מידע על היקף התופעה והגורמים לה לצורך גיבוש תוכנית התמודדות מותאמת, גביית תשלום ללא מזומן. ביטול אחריות האכיפה של המפעיל (הנהג), הגברת הנוכחות משטרתית או הגברת הסיורים והעצירות של המשטרה, הדרכה ונהלים למניעת הסלמה.

 ראו גם 
 נהג מונית
 תחנת התרעננות נהגי אוטובוס

קישורים חיצוניים






הערות שוליים

קטגוריה:מקצועות תחבורה
קטגוריה:אוטובוסים
קטגוריה:נהיגה