מרכוס רינו

מרכוס אלברט רינו (באנגלית: Marcus Albert Reno; 15 בנובמבר 1834 - 30 במרץ 1889) היה קצין אמריקני ששירת במלחמת האזרחים האמריקנית ובמערכת בלק הילס נגד שבטי האינדיאנים: לקוטה ושאיין (תחת פיקודו של ג'ורג' קסטר).

רינו ידוע בעיקר בשל תפקידו המשמעותי בקרב ליטל ביגהורן שהיה אחד התבוסות המחפירות ביותר בתולדות צבא ארצות הברית. מאות ויכוחים ומחקרים נעשו על צורת תפקודו ועל ההחלטות הפיקודיות שלו בקרב.

ילדותו, נעוריו וקריירה
רינו נולד כילדם הרביעי של ג'יימס ושארלוט רינו. ע"פ אחת הביוגרפיות שנכתבו עליו הוא היה צאצא של פיליפה פרנסיס רנו שהגיע ב-1777 עם לה אפייט לארצות הברית וקיבל אדמות מהממשלה.
כשהיה בן 15 כתב לשר המלחמה וביקש לקבל מידע על הדרישות שצריך לעמוד בהן על מנת להתקבל לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית- וסט פוינט. ב-1851 התקבל לוסטפוינט ושהה שם בהכשרה עד שנת 1857. הכשרתו ארכה יותר מהמקובל עקב כך שלא עמד בכל הדרישות. רינו סיים מדורג 20 מתוך כיתה של 38 חיילים.
ב-1 ביולי 1857 הוא קיבל דרגת סגן משנה ונשלח לשרת בגזרת האוקיינוס השקט במדינת אורגון.
במלחמת האזרחים שירת רינו כקפטן ברגימנט הפרשים ה-1. רינו נפצע במצודת פורד שבוירג'יניה כשסוסו נורה ונפל עליו. ארבעה חודשים מאוחר יותר השתתף רינו במערכת גטיסברג. באותה שנה הוא נישא לחנה רוס מהריסבורג שילדה לו בן יחיד- רוברט רוס רינו. בבעלותם הייתה חוה בפנסילבניה. כשחנה מתה בשנת 1874 רינו היה במונטנה. הוא רכב לילה שלם ל'פורט בנטון' לבקש שחרור להלווייתה אך בקשתו נדחתה.

בדצמבר 1868 קיבל את דרגת מייג'ור והצטרף לרגימנט הפרשים השביעי ב'פורט הייס', קנזס. מאוחר יותר הועבר ל'פורט אברהם לינקולן' שבטריטוריית דקוטה שם הצטרף ללוטננט קולונל ג'ורג' קסטר.

קרב ליטל ביגהורן וסוף הקריירה

רינו היה הקצין הבכיר ביותר מתחת למפקד הרגימנט - קסטר. ב-25 ביוני 1876 הוא הוביל את שלוש פלוגותיו מעבר לנהר הליטל ביגהורן במתקפה על הקצה הדרומי של מחנה האינדיאנים. לאחר שהדפו אותו הוא נסוג חזרה מעבר לנהר לגבעה שנקראת היום על שמו- 'גבעת רינו'. על הגבעה הוא התבצר יחד עם הכוח של מייג'ור פרדריק בנטין עד לתאריך 27 ביוני. הם הדפו את כל מתקפות האינדיאנים על הגבעה עד בוא התגבורת בראשות גנרל טרי.

ב-1880 הועמד רינו למשפט צבאי באשמת שכרות והצצה לחדרה של הבת של מפקדו סמואל סטורגיס. (לאחר שזוכה כמה שנים קודם לכן מאשמת ניסיון פיתוי של אשתו של קצין אחר מהרגימנט שהיה במשימה). הוא הורשע והודח מהצבא. רינו עבר לוושינגטון די. סי. שם הוא עבד בשירות משרד הפנסיות. הוא נישא בשנית לפקידת ממשל בשם איזבלה ריי אך היא עזבה אותו לאחר כמה חודשים. כשבנו התחתן בנאשוויל, רינו אמר שהוא עסוק מכדי לנסוע לחתונה. בפועל לא היה לו כסף לקנות כרטיס לרכבת. רינו הציע לעיתון 'ניו יורק ויקלי פרס' לכתוב עבורם את זכרונותיו אך הם דחו את הצעתו. כששלח להם את החלקים מיומניו הנוגעים בקרב ליטל ביגהורן הם לא פורסמו.(רק לאחר מותו הם פורסמו).

מותו וקבורתו מחדש
ב-29 במרץ 1889 מת רינו בוושינגטון עקב ניתוח שעבר לטיפול בסרטן הלשון. הוא נקבר בבית הקברות 'גלנווד' שבוושינגטון בקבר לא מסומן.

אלמנתו של ג'ורג' קסטר, אליזבת, התבטאה נגד הניסיונות לשמר את זכרו באתר שדה הקרב. בשנת 1926 היא כתבה: 

ועדה שהתכנסה לבקשת בן אחיינו צ'ארלס רינו בשנת 1967 בחנה מחדש את העדויות של המשפט מ-1880 והחליטה להפוך את החלטת בית הדין. הוועדה קבעה שההחלטה להדיחו מהצבא הייתה בלתי תקינה. לרינו הוחזר התואר 'המייג'ור המכובד'. ב-9 בספטמבר 1967 הוצאה גופתו מקברה ונקברה מחדש בהלוויה צבאית ובירי מטחי כבוד ב'בית הקברות הלאומי קסטר' שבשדה הקרב בליטל ביגהורן. רינו הוא המשתתף היחיד בקרב שזכה להיקבר בהלוויה מכובדת בבית הקברות הלאומי בשדה הקרב שנקרא על שם מפקדו לשעבר.

אזכורים בתרבות
דמותו של רינו גולמה על ידי השחקן טי הרדין בסרט משנת 1967 'קסטר מהמערב' וע"י השחקן מיכאל מאדיריוס בסדרת הטלוויזיה משנת 1991 'בנו של כוכב הבוקר'.

לקריאה נוספת
Ambrose, Stephen E. Crazy Horse and Custer, 1996.

Connell, Evan S. Son of the Morning Star, 1984.
Hutton, Paul Andrew The Custer Reader, 1992.
 Lehman, Tim. "Bloodshed at Little Big Horn," 2010.

קישורים חיצוניים

 ידידי ליטל ביגהורן 
 התמליל המלא של המשפט של רינו


הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:אנשי צבא האיחוד
קטגוריה:מלחמות האינדיאנים: אישים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1834
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1889