יחסי ישראל–ניגריה

250px|ממוזער|נשיא המדינה ראובן ריבלין ושגריר ניגריה בישראל בעת הגשת כתב האמנתו, אוקטובר 2017
250px|ממוזער|שגרירות ניגריה בתל אביב, 2020
ממוזער|אפרים לפיד בהרצאה מטעם מכללת הגליל בבית הספר למודיעין באבוג'ה לאנשי ביטחון בניגריה, 2013.
בין מדינת ישראל והרפובליקה הפדרלית של ניגריה קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים וכן שיתוף פעולה בנושאים שונים. לישראל יש שגרירות בעיר הבירה הניגרית אבוג'ה, בעוד שלניגריה יש שגרירות בתל אביב.

שגריר ניגריה בישראל (מ-2021) הוא נארט אוגוסטין קולו.

היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות החלו במחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר ניגריה הייתה למדינת חסות בריטית-פדרלית, שכללה מספר מדינות אוטונומיות (צפון ניגריה, מערב ניגריה ומזרח ניגריה), והחלה בתהליך של קבלת עצמאות מלאה מבריטניה. בתקופה בה מדינת ישראל ביקשה ליצור קשרים עם מדינות רבות באפריקה, וסייע להם במודרניזציה בתחומי החקלאות, התעשייה והביטחון. בשנים 1957–1960 הגיעו לביקור בישראל שורה של שרים מניגריה, כולל: שר הפיתוח של מערב ניגריה, שר המסחר של מזרח ניגריה, ראש ממשלת מערב ניגריה, שר החקלאות של מערב ניגריה, ושר האוצר של הממשלה הפדרלית.

במהלך 1960 החלו שתי המדינות למסד את היחסים ביניהן. במרץ הודיעה ישראל על פתיחת קונסוליה בלאגוס. הקונסול הראשון של ישראל במדינה היה שלמה ארגוב. ביוני חתמה הממשלה הפדרלית על הסכם לשיתוף פעולה וסיוע טכני, אך ממשלת צפון ניגריה (בה רוב מוסלמי) סירבה להכיר בו. לקראת הכרזת העצמאות של ניגריה ב-1 באוקטובר 1960 שלחה ישראל משלחת, שפעלה לכינון יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות. בראש המשלחת עמד שר החקלאות משה דיין והיא השתתפה בטקס הכרזת העצמאות. נשיא המדינה, יצחק בן-צבי, וראש־הממשלה, דוד בן-גוריון, שיגרו איגרות ברכה לאומה החדשה. בנוסף העניקה המשלחת הישראלית במתנה מרפאה ניידת. השגריר הראשון של ישראל במדינה חנן יבור היה אחד מחמישה שגרירים ראשונים שהגישו את כתב אמנתם.

במהלך שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, ישראל קיימה פעילות ענפה ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה, לרבות בניגריה. לאורך התקופה, מאות מומחים ומתנדבים ישראלים נשלחו על מנת לסייע בפיתוח והמודרניזציה של ניגריה, ובעיקר בתחומי החקלאות, החינוך, הרפואה וההכשרה טכנולוגית. במקביל, מאות אנשי מקצוע ניגרים, ביניהם חקלאים, מומחים, אנשי חינוך, אנשי אקדמיה, סטודנטים, רופאים, עובדים קהילתיים ומהנדסים נשלחו לישראל על מנת לקבל הכשרה מקצועית מקיפה בתחומם. משה (ג'רי) בית הלוי הישראלי שימש כמאמן נבחרת הכדורגל הראשון של ניגריה העצמאית.

בנובמבר 1971 ביקר נשיא ניגריה יעקובו גואון בישראל, יחד עם נשיאי קמרון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וסנגל במטרה לתווך בהסכם שלום בין ישראל ומצרים. ארבעת הנשיאים האפריקניים ביקרו גם במצרים, אך יוזמת השלום נכשלה. בעת ביקורו של יעקובו גואון בישראל הפגינו נגדו חברי הכנסת של המרכז החופשי שמואל תמיר ואליעזר שוסטק, ופעילי הליגה להגנה יהודית במחאה על מעורבותו ברצח העם בביאפרה. במאי 1973 איים גואון בניתוק היחסים עקב התעלמת ישראל מיוזמת השלום של ארגון אחדות אפריקה והמשך החזקת "השטחים הכבושים". הקשרים נותקו לבסוף בעקבות מלחמת יום הכיפורים ב-26 באוקטובר 1973, עקב "נוכחות של חיילים ישראליים באפריקה", לאחר שכוחות צה"ל חצו לגדה המערבית של תעלת סואץ.

בנובמבר 1975 תמכה ניגריה בהחלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם הקובעת כי "ציונות היא גזענות".

למרות ניתוק היחסים המשיכו אנשי עסקים וחברות מישראל לפעול באופן נרחב בניגריה, ביניהם החברות "סולל בונה", "כור תעשיות" ו"אשטרום". בשנת 1984 ביקרה בישראל משלחת של ראשי שבטים מניגריה ופגשה את נשיא המדינה חיים הרצוג וראש הממשלה יצחק שמיר. באותה שנה אירע תקרית בין-לאומית שקבוצת ישראלים נתפסה בלונדון, בעת ניסיון כושל לחטוף את שר התחבורה לשעבר של ניגריה, אומרו דיקו. שניים מהעצורים, פליקס אבוטבול ואריה (לב) שפירא טענו שהם אנשי מוסד. אך אחר כך התברר שהם אנשי עסקים ישראלים הגרים בניגריה ועבדו בשליחות ממשלה ניגריה.

במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 התנהלו מספר פעמים מגעים לחידוש היחסים, שלא יצאו לפועל. בפברואר 1989 פגש נשיא ניגריה עם הנשיא הרצוג בעת הלווית הירוהיטו, קיסר יפן, והוגשה לו הזמנה לבקר בישראל. באוגוסט 1991 ביקר שר החוץ של ניגריה בישראל לדון בחידוש היחסים. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות חודשו לבסוף במאי 1992. בעקבות חידוש היחסים, ישראל הקימה מחדש את שגרירותה באבוג'ה בחודש אפריל 1993, ובעקבותיה ניגריה פתחה מחדש את שגרירותה בישראל.

במהלך נובמבר 2003, הושקה בלאגוס "אגודת הידידות ניגריה–ישראל", וזאת בהשתתפותם של כ-2,000 אורחים מקומיים. האגודה נועדה לתרום לקידום היחסים בין שתי המדינות, ובעיקר בתחום הדתי, הבא לידי ביטוי בביקורם מדי שנה של אלפי אזרחים ניגרים בישראל במסגרת מסע צליינות בארץ הקודש.

ב-29 בנובמבר 2012, תמכה ניגריה בהחלטה בהחלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, על קבלת פלסטין כחברה ה-194 באו"ם.

במהלך אוקטובר 2013 קיים נשיא ניגריה, גודלאק ג'ונתן, ביקור רשמי בישראל, אשר במהלכו נפגש עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, וזאת מספר שנים לאחר ביקורו הקודם של הנשיא בישראל, בשנת 2007. במהלך הפגישה, הביע נשיא ניגריה את הכרת תודתו לסיוע הישראלי אשר הוענק לניגריה לאורך השנים, וביקש להמשיך ולקדם את היחסים הפוליטיים והכלכליים שבין שתי המדינות. במסגרת הדיונים גם נחתם הסכם תעופה דו-צדדי בין ניגריה וישראל, אשר מאפשר לראשונה לקיים טיסות ישירות בין שתי המדינות. ההסכם, אשר נחתם בין סגן שר החוץ הישראלי, זאב אלקין, לשרת החוץ הניגרית, פרופ' ויאולה אונוולירי, צפוי להקל על הגעתם לישראל של כ-30 אלף צליינים מדי שנה, וזאת מכל רחבי אפריקה שמדרום לסהרה. באפריל 2023 החלה חברת אייר פיס  להפעיל טיסות ישירות מנמל התעופה בן-גוריון אל אבוג'ה.

יחסים כלכליים
היחסים הכלכליים בין המדינות החלו במחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר מספר חברות ישראליות החלו לפעול במדינה ולסחור עמה, בהם: צים, תה"ל (תכנון המים לישראל) ומקורות. ב-1959 חברת סולל בונה, חברת הבנייה הישראלית, הקימה מיזם משותף במדינה. ומאז הייתה מעורבות בעשרות פרויקטים של בנייה ותשתיות. במשך השנים עשרות חברות ישראליות פועלו בניגריה בתחומים שונים, לרבות תחומי הבנייה, התשתיות, ההיי-טק, התקשורת, החקלאות וניהול המים. כמו כן, שתי המדינות מקיימות יחסי מסחר שוטפים בתחומים מגוונים.

בשנת 2002 הגיע שר התעשייה והמסחר הניגרי, מוסטפא בללו, לביקור רשמי בישראל, במהלכו קיים פגישה עם שרת התעשייה והמסחר הישראלית דליה איציק. במהלך הפגישה בין השרים נדונו יחסי הסחר בין המדינות, וכן אפשרויות השתלבותן של חברות ישראליות בפרויקטי תקשורת וחקלאות בניגריה.

בשנת 2006, נחנך פורום העסקים ניגריה–ישראל, אשר נועד לסייע בהרחבתם של קשרי המסחר המתפתחים שבין שתי המדינות, באבוג'ה. עוד באותה השנה, שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות הדדי, אשר במסגרתו התחייבו שתי המדינות לקיים מגעים שוטפים בנושאים פוליטיים וכלכליים אשר לשתי המדינות יש בהם עניין משותף. הסיבוב הראשון של ההתייעצויות התקיים בירושלים במהלך חודש נובמבר 2006.

יחסים ביטחוניים
היחסים הביטחוניים בין המדינות החלו זמן קצר לאחר קבלת העצמאות שישראל הציעה סיוע צבאי לניגריה. ישראל סיפקה לראשונה נשק לניגריה בתחילת 1966. זמן קצר אחר כך הייתה הפיכה צבאית במדינה, וכמה חודשים אחר כך פרצה מלחמת ביאפרה. תחילה לא התערבה ישראל במלחמה, אך לאחר שהחלו להגיע ידיעות על רצח עם בביאפרהישראל החליטה לספק לה סיוע צבאי ואזרחי, זאת גם על רקע תמיכת מדינות ערב ובראשם מצרים בממשלה הפדרלית שפעלה נגד ביאפרה.

במרץ 2006 נחתמה עסקת הנשק הגדולה ביותר עד אז בין ישראל לניגריה, בסכום של כ-250 מיליון דולר. במסגרת העסקה, בין חברת "אירונאוטיקס" הישראלית לבין משרד ההגנה הניגרי, היא סיפקה ציוד והכשירה צוותים לפעלה של מערכות מודיעין אוויריות וימיות של מטוסים זעירים ללא טייס. לאחר חתימת העסקה עלו טענות על תשלום שוחד כדי לזכות בה, ופרץ סכסוך בנוגע לתשלום עמלה. באותה תקופה נחתמה עסקה נוספת בשווי 25 מיליון דולר באמצעות מתווך ישראלי, שבה נמכרו שתי ספינות "שלדג" מתוצרת "מספנות ישראל" לחיל הים של ניגריה. אחר כך פורסם כי העלות בפועל של שתי הספינות הייתה כ-10 מיליון דולר וכי הניגרים טענו שהובטחו להם ספינות חדשות, אך הם קיבלו ספינות משומשות, מעודפי חיל הים הישראלי, שעברו שדרוג. ב-2018 פתחה משטרת ישראל בחקירה בחשד לשוחד ששולם בעסקה, אך לאחר שנתיים הוחלט לסוגר את החקירה מחוסר ראיות.

ב-2014 סיכלה ארצות הברית עסקת נשק במסגרתה התכוונה ישראל למכור לניגריה מסוקי קוברה שיצאו משירות, על רקע חשש מפגיעה באזרחים בעת הפעלת מסוקי הקרב במדינה.
 ראו גם 
 יהודי האיגבו
 ניגריה#יחסי ישראל–ניגריה

 לקריאה נוספת 
 משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 244–246.

קישורים חיצוניים

 האתר הרשמי של שגרירות ניגריה בישראל
 האתר הרשמי של שגרירות ישראל בניגריה
 הרפובליקה הפדרלית של ניגריה, באתר משרד החוץ



  שר הבינוי של ניגריה מבקר בישראל, סרטי גבע (בפולנית), ארכיון שפילברג, אוקטובר 1957 (התחלה 4:15)
  שר החקלאות של ניגריה בפגישה עם בן-גוריון, סרטי גבע, ארכיון שפילברג, יולי 1958 (התחלה 1:43)


 הערות שוליים 

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ