לוטה כהן

לוֹטֶה כהן (בגרמנית: Lotte Cohn; 20 באוגוסט 1893, ברלין – 7 באפריל 1983, תל אביב) הייתה אדריכלית ממוצא יהודי גרמני, שהייתה האישה הראשונה שפתחה משרד אדריכלים עצמאי בארץ ישראל.

 ביוגרפיה 
שרלוטֶה (לוטה) כהן (Charlotte (Lotte) Cohn) נולדה בקיץ 1893 בשרלוטנבורג (כיום שכונה של ברלין) למשפחה יהודית ציונית. אביה, ד"ר ברנהרד כהן, היה רופא ומייסד-שותף של סניף ברלין של ההסתדרות הציונית. אחיה היה הרב הציוני והמחזאי אמיל ברנהרד כהן. כל ילדי המשפחה היו חברים בארגוני נוער ציוניים.

בשנת 1916 הוענקה לה דיפלומה מהפקולטה לאדריכלות באוניברסיטה הטכנית בשרלוטנבורג (TH Charlottenburg, כיום האוניברסיטה הטכנית של ברלין), והיא הייתה לאישה השלישית שסיימה לימודי אדריכלות באוניברסיטה זו. ראשית דרכה של כהן בעולם המקצועי הושפעה ממלחמת העולם הראשונה. בשנים 1917–1919 עבדה כהן בשיקום ערים וכפרים בפרוסיה המזרחית שספגו פגיעות קשות בתחילת המלחמה. בשנת 1918 נרשמה כהן כחברה באיגוד האדריכלים והמהנדסים של ברלין.

 פעילות מקצועית 
בספטמבר 1921 עלתה לארץ ישראל והחלה בתפקידה כאדריכלית ראשית לצד האדריכל ומתכנן הערים ריכרד קאופמן, שעמד בראש המחלקה הטכנית של "הכשרת היישוב" (PLD). הם תכננו קיבוצים (עין חרוד ותל יוסף, 1925), שכונות גנים בירושלים (רחביה ובית הכרם, 1922) ובחיפה (הדר הכרמל 1921, אחוזה 1923) ואת "עיר העמק" (עפולה, 1925-1923). חתימתה מופיעה על תוכניות רבות, גם כאלה המיוחסות לקאופמן.

בתקופה זו עבדה גם באופן עצמאי ותכננה את בית הספר החקלאי הראשון לנשים במושב נהלל שייזמה חנה מייזל שוחט ומומן על יד ויצו, ובית ילדים בקיבוץ חפציבה, הראשון שנבנה בקיבוצים. בסוף שנות ה-20 תכננה את הריהוט לספריה הלאומית בבית וולפסון שבקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.

ב-1931 פתחה משרד משלה ברחוב ביאליק בתל אביב, יחד עם המהנדס יוסף מרר, והייתה לאדריכלית הראשונה שלה משרד פרטי בארץ. לאחר מינויו של מרר למנהל הפיתוח של חברת "רסקו" בשנת 1943, צירפה במקומו את האדריכל יהודה לביא שהיה שותפה למשרד עד פרישתה מהחיים המקצועיים בשנת 1967.

כהן עסקה בכל תחומי התכנון בארץ ותכננה פרויקטים אדריכליים בכל היקף, מתכנון עירוני ועד עיצוב ריהוט ביתי. היא תכננה מבני חינוך ובריאות לנשים וילדים (כולם בשביל ויצו), ופרויקטים רבים לחברת "רסקו". אחד הפרויקטים הראשונים שלה היה מטבח פועלים ("מטבח ויצו") בהזמנת ויצו והיא הייתה הראשונה לתכנן מטבח ציבורי חשמלי בארץ. היא המשיכה לתכנן עבור ויצו את המוסד לאם ולילד בכרם התימנים (1933) והרחיבה את "בית ויצו" (1944).
ממוזער|לוטה כהן. בית מגורים, שפינוזה 20 תל אביב, 1936
ממוזער|לוטה כהן. פנסיון קטה דן, הירקון 97 תל אביב, 1932 (כיום בנוי על המגרש מלון דן)
ממוזער|לוטה כהן. בניין משרדים, "בית שמעון בנין", אלנבי 56, תל אביב, 1936 (שופץ ונוספה לו קומה לאחרונה).
ב-1932 תכננה את פנסיון "קֶטֶה דן" (Pension Kaete Dan) שברחוב הירקון 97, על חוף תל אביב. מלון זה, שיזמה והקימה קטה דן, מהווה סמל של יזמות של נשים ואדריכלות של נשים, תחומים שנחשבו אז "גבריים".אסנת רוזן קרמר, "נשים אדריכליות - 100 שנה בענף גברי: מלוטה כהן ועד זהה חדיד", עמוד הבית – גיליון עתי ישראלי לאיכות הבנייה ותכן טוב. מס' 25, מרץ 2016 כהן תכננה בתל אביב גם את בניין המשרדים "שמעון בנין" (אלנבי 56), בתי דירות (שפינוזה 20, יונתן הופסי 4) ואת שכונת רסקו בין הרחובות דה האז, לואי מרשל, ברנדייס ויהודה המכבי. בגבעתיים תכננה את שיכון רסקו שבין הרחובות גונן ועמישב, ושיכון רסקו ברמת חן. בשנת 1934 היא תכננה עבור המחלקה החקלאית של התאחדות עולי גרמניה בתים עבור יֶקים שהגיעו לפרדס חנה, ברחוב שלימים נקרא רחוב "הבוטנים". כהן תכננה בתי מגורים גם בכפר שמריהו, בשבי ציון, ברמות השבים, בחיפה ובירושלים, בהם בית גרשם שלום ברחביה.

בעבודתה ובכתיבתה הענפה ניסתה כהן לעורר שיח מקומי בתחומי תכנון המזוהים עם עבודת האישה בביתה, בעיקר בתכנון המטבח. היא הרצתה וכתבה בנושאים של תכנון המגורים בכלל ושל תכנון המרחב הביתי בפרט, בעיתונות המקצועית של אדריכלי הארץ, בעיתונות הנשים ובעיתונות היומית. בדרך זו הנגישה לקהל הרחב סוגיות מקצועיות שנגעו לתכנון ולמגדר.

כהן נפטרה בשנת 1983, בשנה ה-90 לחייה. נקברה בבית העלמין הדרום בחולון.

ב-2009 אצרה החוקרת אינֶס זוֹנדֶר את התערוכה "לוטה כהן – חלוצת האדריכלות בישראל", שהוצגה במרכז הבאוהאוס בתל אביב ובמרכז היהודי בבית הכנסת החדש בברלין.

פרויקטים נבחרים

 לפני שנת 1948 
 בית זלוציסטי. אידלסון 30, תל אביב, 1922; רחוב יאנוש קורצ'ק 5, חיפה, 1937
 בית ספר חקלאי לצעירות, נהלל. בית א, 1925; בית ב, 1933 (בית א ו-ב, זכייה בתחרות מצומצמת בין שמונה אדריכלים); בית ג (בית עליית הנוער), 1939; בית הלימוד (בית ליליאן פרימן), 1946; בית נערים (בית ח), 1946.
 בתי דירות בקיבוצים. קריית ענבים, 1925; גן שמואל, 1925; גבע, 1926.
 בית ילדים. קיבוץ חפצי-בה, 1926 (שוּנה).
 פנסיון הלנה כהן. אברבנל 28, ירושלים, 1932. בית ופנסיון לאחיותיה.
 מוסד לאם ולילד. הירקון 3, כרם התימנים, תל אביב, 1932 (זכייה בתחרות בין שני אדריכלים).
 פנסיון קטה דן. מלון ברחוב הירקון 97, תל אביב, 1934 (נהרס).
 בית כפרי בפרדס חנה. 1934.
 בניין משרדים. בית שמעון בנין, אלנבי 56, תל אביב (שופץ ונוספה לו קומה).
 בית דירות. שפינוזה 20, תל אביב, 1936 (בניין לשימור).
 בית מנדלסון. רחוב הזורע 14, כפר שמריהו, 1937. בשיתוף עם אדריכל יוליוס פוזנר.
 בתי סמואל. 12 בתים מינימליים שתוכננו לרסקו, רחוב קרן היסוד, כפר שמריהו, 1937 (שוּנה).
 תוספת קומה שלישית לבית ויצו. סמטת בית השואבה 8, תל אביב, 1944 (שוּנה).
 בית מגורים בכפר הנוער בן שמן. 1945.
 שכונת רסקו. בין כיכר מילאנו-רחוב דה האס-רחוב לואי מרשל- רחוב ברנדייס-רחוב יהודה מכבי, תל אביב, 1955-1945 (שונתה).

כתביה
  Die Zwanziger Jahre in Erez Israel. ein Bilderbuch ohne Bilder, Tel Aviv: [s.n.], 1965. ("Geschrieben für die Freunde, die sie zusammen mit mir durchlebt haben".)

לקריאה נוספת
 אינס זונדר, 'שרלוטה כהן: חלוצת האדריכליות בארץ ישראל', זמנים 96 (סתיו 2006), 22–27.
 לוטה כהן – חלוצת האדריכלות בישראל / Lotte Cohn – Pioneer Woman Architect in Israel: Catalogue of buildings and projects, תל אביב: מרכז באוהאוס, 2009. (התוכן: לוטה כהן: חייה ועבודתה; שותפים לעבודה; ציונים ביוגרפיים; מבנים ופרויקטים נבחרים; קטלוג מבנים ופרויקטים) (עברית ואנגלית)
 סיגל דוידי, בונות ארץ חדשה – אדריכליות וארגוני נשים תקופת המנדט, למדא עיון, הוצאת הספרים של האוניברסיטה הפתוחה, 2020. מסת"ב 978-965-06-1633-5
 Ines Sonder, 'Lotte Cohn: die erste Architektin im Lande Israel,' Jüdischer Almanach (2005), 155-164. 
 Ines Sonder, Lotte Cohn. Baumeisterin des Landes Israel. Eine Biographie, Frankfurt am Main: Jüdischer Verlag, 2009. (גם: Frankfurt am Main: Jüdischer Verlag im Suhrkamp, 2010) 
 Sigal Davidi, By Women For Women: Modernism, Architecture and Gender in Building the New Jewish Society in Mandatory Palestine. In Architectural Research Quarterly 20, no.3 (2016): 217-230.
 Sigal Davidi, German and Austrian Women Architects in Mandatory Palestine, 1920-1948. In Mary Pepchinski, Christina Budde, Wolfgang Voigt, Peter Cachola Schmal (eds), Frau Architekt: over 100 years of women in architecture, (Frankfurt-am-Main: Wasmuth & Deutsches Architekturmuseum, 2017, English and German): 49-57.
 Sigal Davidi, Home Planning and Gender in Mandatory Palestine. Journal of the Society of Architectural Historians (JSAH), 82, no. 1, University of California Press (2023): 46-62.
קישורים חיצוניים


 ד"ר סיגל דוידי על חלוצת האדריכליות בישראל, נשים פורצות דרך שנשכחו מדפי ההיסטוריה, מכון ליאו בק

 מודרניזם חברתי בעבודתה של לוטה כהן, הרצאתה של ד"ר סיגל דוידי, מכון ליאו בק


 לוטה כהן, באתר "מקום שמור"



 Special: Lotte Cohn - erste Architektin Israels, Baunetzwoche 150 (13. November 2009) (עותק נוסף, באתר מרכז משה מנדלסון ללימודים יהודיים-אירופיים, אוניברסיטת פוטסדאם) 

 Ines Sonder, Pionierin der israelischen Architektur. Zum 25. Todesjahr der Architektin Lotte Cohn (1893–1983), David (Jüdische Kulturzeitschrift Österreichs) 78 (September 2008), 82–83 
 Ines Sonder, Die Geschichte einer Freundschaft. Die Architektinnen Lotte Cohn und Gertrud Ferchland, David (Jüdische Kulturzeitschrift Österreichs) 82 (September 2009), 71–73 

מפרי עטה:
  (עשר שנים לפטירתו)

הערות שוליים

קטגוריה:נשות העלייה השלישית
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:דירקטוריות ישראליות
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראליות ילידות גרמניה
קטגוריה:אדריכליות ישראליות
קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:אדריכלים יהודים גרמנים
קטגוריה:אדריכלים ביישוב
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1893
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1893
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1983