חוק האפונימים של סטיגלר

חוק האפונימים של סטיגלר היא תופעה שתיאר הפרופסור לסטטיסטיקה סטיבן סטיגלר במאמר באותו השם שפורסם ב-1980. הוא קובע כי "אף תגלית מדעית לא נקראת על שם המגלה המקורי שלה". סטיגלר טען כי מי שגילה את החוק היה הסוציולוג רוברט קינג מרטון, ובכך הגשים סטיגלר את החוק בעצמו.

היסטוריונים מאמתים את הגישה בכך שברוב המקרים מי שמפנה את תשומת לב הציבור לגילוי או לרעיון שלא היו מפורסמים עד אז הוא זה שזוכה להיות מזוהה עמם, ולא המגלה עצמו, ושמן של תאוריות נקבע מאוחר יותר מגילוין. במקרה של אפונימים הרעיון נקרא על שם מפרסמיו, אפילו אם מחקר ההיסטוריה של המדע עולה שלא הוא היה ממציא הרעיון אלא רק פרסם אותו ברבים. במקרים רבים תגליות נעשות במקביל ובאופן בלתי-תלוי על ידי מספר אנשים, ושם הממציא נקבע על ידי רוחב פרסום העבודה שלו והיכרות רחבה עם הממציא עצמו.

 דוגמאות 
יבשת אמריקה לא קרויה על שם כריסטופר קולומבוס אלא על שם אמריגו וספוצ'י. 

דרך בורמה שבהרי יהודה לא התגלתה בידי איש מאזרחי בורמה.

שיטת ניוטון-רפסון (אלגוריתם באנליזה נומרית) קצת פחות ראויה לשמה. אייזיק ניוטון וג'וזף רפסון אמנם השתתפו בתהליך הפיתוח שלה, אבל לא היו הראשונים לעסוק בה, וגם לא היו מי שגיבשו את הנוסח הסופי שלה.

יקיר אהרונוב ודייוויד בוהם לא גילו את אפקט אהרונוב-בוהם (אפקט בפיזיקה קוונטית) הקרוי על שמם. הם רק גילו מחדש תוצאים מסוימים שלו.

כלל לופיטל (בחשבון אינפיניטסימלי) התגלה על ידי יוהאן ברנולי. אולם תלמידו, המרקיז דה לופיטל, היה הראשון שפרסם אותו בספר.

הברון מינכהאוזן לא יכול היה לתרום מאומה לחקר התסמונת, הקרויה על שמו, כי הוא נפטר לפני גילוי התסמונת, הנקראת על שם סיפורי הגוזמה שלו. אם כי סיפורי הגוזמה שלו כן קרויים על שמו, ולא על שם הסופר ששיפר את הניסוח שלהם, ופרסם אותם.

אבל השיא הוא שמה של קבוצת האסטרואידים, חגורת קויפר, שנקראת על שם אסטרונום, שלא גילה את קיומה העכשיוי, אלא גילה שהיא הייתה קיימת בעבר הרחוק. הוא לא תיאר לעצמו שהיא עדיין קיימת.

בעקבות חוסר ההתאמה בין תגליות לאדם על שמן הן קרויות, נוסח חוק האפונימים של סטיגלר, שטוען בהגזמה, שתגליות תמיד נקראות על שם מי שלא גילה אותן, אלא רק היה מזוהה איתן, איך שהוא. את החוק הזה, כמובן, סטיגלר טוען, שלא הוא ניסח.

רעיונות קרובים
אביו של סטיבן, הכלכלן ג'ורג' סטיגלר, חקר את נושא הגילויים בכלכלה והגיע למסקנה כי "אם תאוריה נכונה נופלת על אזניים ערלות, וניסוח מחודש שלה מתקבל בקהילה המדעית, הרי שזו הוכחה כי המדע מקבל רעיונות רק כאשר אלו מתאימים למצבו העדכני של המדע", וגם פרסם כמה דוגמאות לכך.

אפקט מתי נקבע על ידי רוברט קינג מרטון וקובע כי חוקרים בכירים מקבלים יותר פרסום מאשר חוקרים מוכרים פחות, גם אם העבודה שנעשית היא זהה.

חוק בויאר מ-1972, שנקרא כך על ידי הוברט קנדי, טוען כי "נוסחאות ומשפטים מתמטיים בדרך כלל אינם נקראים בשמות מגליהם או אלו שהוכיחו אותם". הוא נקרא כך על שמו של מחבר הספר "היסטוריה של מתמטיקה" קרל בויאר שמביא בו דוגמאות לחוק הזה. כפי שציין קנדי, "זהו מקרה נדיר של חוק שניסוחו מאשר את נכונותו".

לאלפרד נורת' וייטהד מיוחס הפתגם: "כל הדברים החשובים נאמרו לפני כן על ידי מישהו שלא גילה אותם".

ראו גם
 אפקט מתי

הערות שוליים

קטגוריה:אפונימים