ארשת שפתינו

אֲרֶשֶׁת שְׂפָתֵינוּ הוא פיוט קצר קדום של מחבר לא ידוע הנהוג לאמרו במהלך תפילת מוסף של ראש השנה.

על אמירת הפיוט
הפיוט נאמר לאחר הפיוט היום הרת עולם. קהילות האשכנזים ונוסח רומניא נוהגות לומר את הפיוט לאחר כל אחת מברכות מלכויות, זכרונות ושופרות, ואילו בנוסח איטליה הוא נאמר רק אחרי סדר שופרות. הפיוט מופיע גם בנוסח ג'רבה ובנוסח קוצ'ין, אולם בשאר קהילות הספרדים והתימנים לא נהגו לאמרו כלל.

כאמור, במנהג האשכנזים והרומניוטים, הפיוט נאמר לאחר כל אחת משלוש הברכות האמצעיות של תפילת המוסף: מלכויות, זכרונות ושופרות, כאשר המילה האחרונה בפיוט מותאמת לברכה שאחריה היא נאמרת. לפי מנהג אשכנז המזרחי, הפיוט נאמר רק בימי חול, בהם יש תקיעת שופר לאחר הברכה, אבל לפי מנהג אשכנז המערבי אומרים בשבת "לקול זיכרון תקיעתנו/תרועתנו" במקום "לקול תקיעתנו/תרועתנו", ובחלק מהקהילות כשחל בשבת אין החזן אומר את התפילה בקול אחרי שאמרוה הקהל.

הפיוט מופיע בנוסח מקוצר כבר במחזור ארץ ישראלי שנמצא בגניזה הקהירית, בה נמצא הנוסח "ארשת שפתינו יערב לפניך קול שופרותינו". הפיוט השלם מופיע בספר המנהיג של אברהם בן נתן.

במנהג אשכנז המערבי מקפידים לומר "לקול תרועתנו" אחרי סדר מלכויות, ו"לקול תקיעתנו" אחרי סדרי זכרונות ושופרות. בנוסח הצרפתים מופיע "לקול שוועתנו".

דרשות ומנגינות
דרשות שונות נאמרו על מילות הפיוט.

לפיוט מספר מנגינות ידועות. אחד מהם הוא ניגונו של ישראל טאוב, האדמו"ר מחסידות מודז'יץ.

ראו גם
 היום הרת עולם
 מראה כהן
 עת שערי רצון להפתח

 קישורים חיצוניים 




הערות שוליים

קטגוריה:פיוטי ראש השנה
קטגוריה:יצירות שמחברן אינו ידוע