בית ספר מקצועי

ממוזער|250px|כיתה בבית הספר למלאכה ע"ש לודביג טיץ, 1941
ממוזער|250px|סדנה בבית הספר למלאכה ע"ש לודביג טיץ, 1941
ממוזער|250px|בית הספר המקצועי ע"ש לודביג טיץ בקיבוץ יגור, 1942
ממוזער|250px|סדנה בבית הספר למלאכה ע"ש לודביג טיץ, 1941
ממוזער|250px|כרזה עבור בית ספר מקצועי לבנות, 1950
ממוזער|250px|בסמת, שיעור שרטוט טכני בבית הספר המקצועי בסמ"ת, 1968
בית ספר מקצועי הוא בית ספר שבו התלמידים לומדים את הכישורים הנדרשים כדי לבצע עבודה מסוימת. באופן מסורתי בתי הספר המקצועיים אינם עוסקים בחינוך בתחומי מדעי הרוח, אלא מלמדים מיומנויות עבודה ספציפיות. הגישה הממוקדת התרחבה עם הזמן ונוספו אליה הכנה רחבה יותר ופיתוח אקדמי, תוך עידוד הכישורים הטכניים של התלמידים, בנוסף ללימוד המקצועות עצמם.

בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 החלה להישמע ביקורת נגד מתכונתם של בתי הספר המקצועיים.

בתי ספר מקצועיים בעולם

בעקבות המהפכה התעשייתית גברה הדרישה לפועלים מקצועיים, והחלו להשתלב במסגרות ההכשרה הפורמליות לימודים שמטרתם להעניק לנוער מקצוע, יחד עם חינוך עם בסיס חברתי ואזרחי. במחצית הראשונה של המאה ה-20, גברה הדרישה לבעלי מקצוע טכני עם פיתוחה של התעשייה מה שהוביל לגידול בבתי הספר שבחלקם לימדו תוכנית לימודים מלאה בנוסף למקצועית. החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 חדר המחשב וההתפתחויות הדיגיטליות שהורידו את הצורך במיומנות עבודה טכנית והעלו את הצורך לעובדים עם ידע טכנולוגי, בעקבות תהליך זה נוספו תוכניות מקצועיות טכנולוגיות שבוססו על לימודים בתחומי המדעים.

בישראל
החינוך המקצועי בישראל החל בתחומי הנגרות, חרטות, מכונאות, מסגרות פקידות וכדומה, כשבוגריו יצאו מיד לעבודה. תנועות כדוגמת הנוער העובד, החלו מדרישה כי נערי השוליה יוצמדו לעד 5 פועלים מבוגרים ויועסקו כפועלים בתחום המקצועי - היות שעד אז היו ה"שוליות" בעיקר נערי שליחויות ובתפקיד זה יכולתם ללמוד את המקצוע בפועל, תוך הסתכלות ועזרה למבוגרים הייתה מוגבלת.

הכנסת החשמל באופן מאסיבי לתעשייה הפכה את העבודה עם המכונות למסוכנת, ובעקבות הכנסת "חוק ההגנה לנוער בעבודה" שהנוער העובד נאבק עבורו - היה אסור לנוער לעבוד במכונות מבלי לרכוש לכך הכשרה מתאימה. שמואל מסטצ'קין הציע לכך פתרון בהקמת "חדרי מלאכה" בסניפי התנועה, בהם ירכוש הנוער את הכשרתו המקצועית. בסיוע גזבר הוועד הפועל של ההסתדרות, ישראל מרמינסקי-מרום, נרכשו המכונות והחלה הפעולה של "חדרי המלאכה ע"ש מקס פיין" בחנוכה תרפ"ט. המהנדס משה פדלשטיין מבריסק, חבָר למפעל זה להקמת בית הספר המקצועי הראשון של ההסתדרות בשנת 1933 ע"ש מקס פיין, בתל אביב. ברבות הימים הפך מפעל זה לרשת בתי ספר מקצועיים "עמל" הפועלת במסגרת "חוק החניכות" במדינת ישראל.

התיכון המקצועי בסמ"ת נוסד בחיפה ב-1933, במטרה להכשיר פועלים מיומנים לתעשייה העברית ולהכין את התלמידים ללמודים גבוהים בטכניון.
בשנת 1937 הוקם, במסגרת עליית הנוער בסמוך לקיבוץ יגור, בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ, אחד ממנהיגי הנוער היהודי בגרמניה. מבנה בית הספר תוכנן על ידי האדריכל אריך מנדלסון. מבין בוגרי בית הספר נמנו קצינים בכירים בצה"ל כגון אהרון דורון, עוזי גל ואחרים.

רשת אורט ישראל, שכיום מפעילה בתי ספר לחינוך מדעי-טכנולוגי, הפעילה בעבר בתי ספר מקצועיים בתחומים שונים. בית הספר הראשון של "אורט" בישראל נפתח ביפו בשנת 1948.

בתי הספר המקצועיים נחלקו לבתי ספר של רשתות או עמותות ובתי ספר פרטיים שחלקם התקיימו עד לשנות ה-80. בעבר הועלתה ביקורת על החינוך ומונו צוותים בוועדות שבעקבות המלצותיהם החל משרד החינוך רפורמה בתחום שביטלה את שיטת המסלולים השונים, ריכזה מגמות מקצועיות וטכנולוגיות תוך צמצום מספרן, וכן הרחיבה את הלימוד המדעי-עיוני על חשבון חלק מההכשרה המעשית. הרפורמה אפשרה גמישות בבחירת מקצועות ובנגישות התלמידים ללימודים עבור תעודת בגרות.

כיום קיימות כ-70 מסגרות חינוכיות להכשרה מקצועית לנוער. חלקם ממוקמים בבסיסים צבאיים ונותנים מענה בעיקר לצורכי הצבא (פלמחים, תל השומר, תל נוף, צריפין, ג'וליס, רמת דוד, בן עמי, חיל הים- חיפה, שמשון), וחלקם הקטן ממוקם בחברות/מפעלים (אורמת, תעשייה אווירית, ישקר, קמ"ג דימונה). לאחרונה, נפתחו בתי ספר והכשרות מקצועיות עבור אוכלוסייה חרדית (אורט עפולה, עמל צפת, אורט טכנולוגי כפר זיתים, אורט צפת, טכנולוגי טל חרמון, מורשת גד- אשדוד, מורשת גד בני ברק, עמל מקס פיין) וגם עבור האוכלוסייה הבדואית (חורה)

 רפורמת החינוך היוצרפייניק, ד'. רפורמה: מחינוך מקצועי לחינוך יוצר, מכון מנדל למנהיגות, 2017 
בשנת 2019 יצא האגף להכשרה מקצועית במשרד העבודה לרפורמה כוללת ומערכתית במערכת החינוך המקצועית לנוער שבפיקוחה וניהולה - רפורמת החינוך היוצר.

התפיסה והפרקטיקה של החינוך היוצר, פותחו במהלך השנים 2021-2025 על ידי המינהל להכשרה מקצועית, ארגון חותם וג'וינט אשלים. 

הרפורמה מבקשת לספר סיפור חדש על החינוך המקצועי בישראל תוך שאיפה לשינוי המיקום שלו משולי מערכת החינוך לנושא בשורה למערכת החינוך הציבורית כולה, חינוך שביכולתו להגשים תפיסות חינוך חדשניות ורלוונטיות.

החינוך היוצר פועל לפיתוח הפוטנציאל הגלום בכל תלמיד.ה כאדם שלם, חושב ויוצר המביא לידי ביטוי את כישוריו, יכולותיו, העדפותיו וערכיו. מערכת החינוך היוצר פועלת לאור עקרונות התפיסה ההומנסטית-דואלית ומחברת באופן טבעי בין בית הספר והחיים עצמם דרך שילוב למידה עיונית ולמידה המבוססת על התנסות אותנטית בעולם התעסוקה.

בתי הספר של החינוך היוצר מעניקים לתלמידים-ות הזדמנות להתמודד עם אתגרים אמיתיים במרחבי החיים, הקהילה והחברה; מקנים להם מיומנויות וכישורים ופותחים בפני בוגריהם אפשרויות מגוונות לעתיד. בכך מנסח החינוך היוצר מחדש את מהות החינוך המקצועי בישראל והופך אותו לחינוך רלוונטי לנערים ונערות ממגוון רקעים ואוכלוסיות.

מטרות החינוך היוצר

 ברמת הפרט: קידום המוביליות החברתית-כלכלית דרך השתלבות במסגרות השכלה על תיכונית ותעסוקה משמעותית. פיתוח אישי וצמיחה כמנהיגים ויוצרים המובילים בתחומם, ורותמים את כוח השינוי המואץ של הקידמה לטובת החברה והאדם.
 ברמת המערכת: יצירת מערכת חינוך איכותית המאפשרת לבוגריה מוביליות חברתית, תעסוקתית וכלכלית, בכך שהוא מצייד אותם בהון תרבותי, ידע וכלים המאפשרים השתלבות רחבה במעגלי ההשכלה והעבודה, ופותח בפניהם אפשריות רבות ומגוונות; מערכת המבוססת על בתי ספר מיטיבים ומצמיחים עבור בני הנוער והצוות החינוכי המאפשרים להם מרחב לביטוי, יצירה ולמידה.

ביקורת והתנגדות
יש המתנגדים לבתי ספר מקצועיים בישראל ובעולם, בטענה שהם חלק מהסללה.

אישי ציבור התנגדו לתוכניות משרד החינוך להפעיל בתי ספר כאלו בעיירות הפיתוח. בשנת 2013, התנגד השר דאז סילבן שלום בישיבת הממשלה להרחבת החינוך המקצועי והתנה את החזרתו לעיירות הפיתוח בחזרתו גם למרכז. הצטרפו לדבריו השרים דאז מאיר כהן ועמיר פרץ.

בעבר עלו טענות להסללה לבתי ספר מקצועיים, שלעיתים נקבעה גם לפי מוצא אתני או אזור גאוגרפי במדינה. לפי טענות אלו, בעשורים הראשונים להקמת המדינה, תלמידים ממשפחות אשכנזיות אמידות נשלחו לבתי ספר עיוניים, בעוד שהתלמידים ממשפחות מזרחיות במצוקה נשלחו לבתי ספר מקצועיים. כך גם תלמידים מזרחים מצטיינים נשלחו למגמות נמוכות, בעוד שהאשכנזים, גם כאלו בעלי הישגים נמוכים ביחס למזרחים נשלחו למגמות יוקרתיות.

טענה נוספת היא שהסללת מזרחים לחינוך מקצועי מנעה מאוחר יותר את השתלבותם במרכזי כוח והשפעה. ד"ר שלמה סבירסקי רואה בזה מכשיר להדרה חברתית.

מתרשים שפרסם מכון טאוב על התפלגות מסלול הלימודים לפי מוצא בכיתה ט' עבור גברים יהודים ילידי 1954, עולה כי 46 אחוזים מהתלמידים המזרחים למדו במגמות מקצועיות, בעוד שרק 23 אחוזים מקרב התלמידים האשכנזים למדו במגמות דומות. לפי אותו תרשים, במגמות עיוניות למדו 46 אחוזים מהתלמידים האשכנזים, ו-21 אחוזים מהתלמידים המזרחים.

טענות להסללה על בסיס מוצא זכו גם למערכון בעונה הרביעית של היהודים באים.

קישורים חיצוניים


האבולוציה של החינוך הטכנולוגי: על מהפכות ותמורות בחינוך הטכנולוגי בישראל – ריאיון עם הגב' יפה ויגודצקי, מנהלת הטלוויזיה החינוכית הישראלית 

 אריאל פינקלשטיין, החינוך המקצועי טוב לישראל, באתר מידה

 נחמן גלבוע, המחזור האחרון: יגור, 1945, בית הספר טיץ, באתר "הזמן הירוק"
 החינוך המקצועי והטכנולוגי בארץ ובעולם, דו"ח של מרכז המידע והמחקר של הכנסת, המציג בין היתר את הביקורת כלפי השיטה
הסללה והשפעתה על אי שוויון בחינוך , מאת מרכז טאוב
החינוך היוצר - רפורמה במערכת החינוך המקצועית של משרד העבודה
רפורמה: מחינוך מקצועי לחינוך יוצר, תמצית הרפורמה מאת דנה פייניק, מכון למנהיגות מנדל
מהפכת החינוך היוצר, סרטון תדמית על רפורמת החינוך היוצר
החינוך היוצר מצגת על הפיתוח מאת ניר בוסקו, מנהל רפורמת החינוך היוצר

הערות שוליים

*
מקצועי
קטגוריה:חינוך יוצר