פיגם מצוי

פֵּיגָם מָצוּי (שם מדעי: Ruta chalepensis) הוא בן-שיח ממשפחת הפיגמיים. צבעו ירוק כהה בעל גוון כחלחל. הצמח נושא ענפים רכים, ועלים קטנים לרוב. גדל בחלק ממדינות הים התיכון.

תיאור
הצמח מפריש חומרים קוטלי חרקים מבלוטות שמן אתרי. ריחם החריף מרחיק מהצמח גם חתולי בית. יוצא מן הכלל הוא פרפר זנב סנונית, המטיל את ביציו על הצמח, כמו גם על ההדרים בני משפחה זו. לפריחת הפיגם צבע צהוב, והיא מתאפיינת בשפע פרחים קטנים, שצורתם מסמר או ציפורן. הצמח מתרבה בטבע ברבייה מינית, אך ניתן להרבותו גם באמצעות ייחורים.

בתרבות
לפיגם מיוחסות אמונות הקשורות לשדים ולגירושם, כפי שהסיקו חוקרים ובלשנים משמותיו בשפות שונות: בערבית, שם הצמח הוא פיג'ן (فيجن), משמע "שד"; יהודי תימן קוראים לו שד'אב, משמע "שד בו"; ובמרוקו קוראים לו רוטה (או רודא), על שמו הלטיני, Ruta. גם כך בלאדינו, רודא: ruda. לעיתים מוזכר הפיגם כבעל סגולות להרחקת עין הרע ושלל מחלות.

הצמח, שגדל בארץ ישראל וסביבתה, היה ידוע ליהודים כבר בעת העתיקה. יוסף בן מתתיהו מספר על "שיח פיגם מופלא בגודלו, אשר לא נפל בגובהו ובעוביו מכל עץ תאנה", עליו נאמר כי עמד בחצר הארמון במבצר מכוור עוד מימי שלטונו של הורדוס, עד כריתתו בידי המורדים שתפסו את המקום במהלך המרד הגדול נגד הרומאים.יוספוס פלביוס, מלחמת היהודים, ז', 178–179 (תרגום: ליזה אולמן) גם בתלמוד נזכר הפגם: "אמר רב ספרא האי עינבתא פרוונקא דמלאכא דמותא היא מאי אסותא טיגנא בדובשא או כרפסא בטילייא" (פירוש: העיניב – שליח של מלאך המוות הוא. מה רפואתו? – טיגנא בדבש וכרפס בטוליא – מין יין חריף). מפרש רש"י: "טיגנא בדובשא – עשב הנקרא רוד"א בלע"ז ושוחקים אותו עם הדבש".

הפיגם זוכה למקום של כבוד בתרבות של יהדות ספרד. כיוון שהצמח לא היה נפוץ בספרד של ימי הביניים, נראה כי מגורשי ספרד החלו להשתמש בו עם הגיעם לשטחי האימפריה העות'מאנית. בתרבותם של יהודי ספרד, הפיגם משמש כסגולה נגד עין הרע, ומסמל אהבה וחיבה. הוא נזכר בבלדה פופולרית בשפת הלדינו, "Una Matica de Ruda", שיר הכולל שיחה בין אם ובתה על אהבה ונישואין. הבת מקבלת צרור של פיגם ממאהב, בעוד האם מזהירה אותה מפני סכנות האהבה החדשה.

שימושים
הצמח משמש במספר תרופות עממיות. במדינות ערב נהוג לטפל בכאבי אוזניים באמצעות חימום שמן זית עם ענפי הצמח, וטפטופו לתוך האוזן הכואבת. באתיופיה משמש לתיבול קפה.

במסורת היהודית-ספרדית, נהוג לתת את הפיגם בכמויות קטנות לנשים הרות, להניחו על מיטות יולדות ועריסות הרך הנולד, וכן ליד תינוק בזמן מילתו. ביטוי לכך ניתן למצוא באמרה: "ruda menuda, guarda de las criaturas", או "רודה קצוצה, שומרת הילדים". הצמח נודע גם בשל סגולותיו הרפואיות. כאשר משלבים אותו עם סוכר, הוא יכול להקל על אי נוחות בעיניים. במהלך יום הכיפורים, הצמח משמש לעיתים בבתי כנסת כדי לרענן את הצמים.

תגובה אלרגית
חשיפת העור למוהל הצמח בשילוב קרינת השמש עלולה לגרום לגירוי קשה ולהופעת שלפוחיות, תופעה המכונה פיטו-פוטו-דרמטיטיס . הגורמים לכך הם חומרים מקבוצת הפסוראלנים, המצויים במוהל הצמח, אשר מגבירים את רגישות העור לקרינה על-סגולה. תופעה זו שכיחה יותר אצל אנשים שעורם בהיר.

מינים קרובים
המין פיגם ריחני (Ruta graveolens) גדל בר באירופה, ונפוץ כצמח גינון בכל העולם. הוא דומה בתכונותיו לפיגם המצוי.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1767
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:פיגמיים
קטגוריה:ארץ ישראל: פיגמיים
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אלרגניים
קטגוריה:צרפת: צומח
קטגוריה:איטליה: צומח