כלל החמישה של ליפינסקי

כלל החמישה של ליפינסקי או כלל החמישה (RO5) הוא כלל שפותח בידי כריסטופר ליפינסקי בשנת 1997. מטרתו לקבוע את הזמינות הביולוגית של תרופות אוראליות.

כלל החמישה
זמינות ביולוגית (Bioavailability) של מולקולה תהיה קטנה יותר כאשר:
 כאשר המשקל המולקולרי של התרופה גדול מ-500 דלטון.
 כאשר יש יותר מעשרה אטומים המקבלים קשרי מימן (כמו אטום חנקן או אטום חמצן).
 כאשר השומניות של המולקולה גדולה מחמש ().
 כאשר יש יותר מחמישה אטומים מוסרי מימן (חנקן או חמצן הקשורים לאטום מימן אחד לפחות).

כאשר שני קריטריונים תקפים עבור מולקולה, היא מאבדת את כל הזמינות הביולוגית שלה.

 חשיבות וביקורת מדעית 
המאמר המקורי של ליפינסקי משנת 2001 וחבריו צוטט באלפי מאמרים בשלושת העשורים שאחרי הופעתו. בין המאמרים הללו ניתן למצוא גם מאמרי ביקורת. כך נטען ב-2003 כי למרות ההתלהבות ממודלים חישוביים לניבוי תכונות של ספיגה, פיזור, מטבוליזם ורעילות (ADME/Tox), השפעתם המעשית מאכזבת. הסיבות המרכזיות לכישלון זה, לפי החוקרים, הן איכות נתונים ירודה ומיעוט נתונים, פישוט יתר של תהליכים ביולוגיים מורכבים שלא ניתן לתאר באמצעות פרמטרים פשוטים כמו "חוק החמש" של ליפינסקי, והיעדר אימות קפדני של המודלים על תרכובות חדשות. המאמר מכיר בחשיבות גישת ליפינסקי לבחינת תכונות אלו בשלבים מוקדמים, אך מזהיר מפני הסתמכות יתרה על כלים חישוביים שעלולים להיות לא מדויקים ומטעים, וקורא לגישה מציאותית יותר המכירה במגבלותיהם. מאמר מ-2023 שניתח תרופות מעכבות קינאזות, מצא כי 30 מתוך 74 מהתרופות הללו אינן עומדות בחוק החמש. המאמר טוען שהסיבה לכך היא שהמטרות התרופתיות המודרניות דורשות לעיתים קרובות מולקולות גדולות ומורכבות יותר מאלו שהיו נפוצות כשליפינסקי ניסח את הכלל. לכן, שימוש נוקשה בחוק החמש כמסנן בשלבי הגילוי המוקדמים היה פוסל מועמדות מבטיחות שהפכו לבסוף לתרופות שאושרו לשיווק.
 ביאורים 

הערות שוליים

קטגוריה:פרמקולוגיה
קטגוריה:כללי אצבע