חצוצרות הכסף

חצוצרות כסף הן זוג כלי תרועה, אשר על פי המסורת היהודית נעשו תחילה בידי משה, בעת מסע הנדודים של עם ישראל במדבר. הצו המקראי מורה לצקת את החצוצרות מכסף. 

החצוצרות שימשו לצרכים שונים המוגדרים בתורה: לאיסוף ופיזור המחנות, להכרזת מלחמה ולציון המועדים.

מבנה החצוצרות
התורה מצווה בפרשת בהעלותך: . התלמוד מדייק כי החצוצרות של הכהנים צריכות להיעשות מכסף טהור ואף בדיעבד לא ניתן להחליף אותן למתכות אחרות. בכך מובן שסוג החצוצרה שהכהנים השתמשו בה הייתה חצוצרה פשוטה. אולם לעת התקיעה של שנת הקהל, היו הכהנים תוקעים בחצוצרות של זהב.

הכנתן נידונה במדרשים השונים, והיא מוגדרת . החצוצרות שוות בגודלן. החצוצרות שעשה משה נגנזו לאחר מותו ונעשו חצוצרות חדשות.

זמני השימוש בחצוצרות

שמאל|ממוזער|200px|תמונת שתי חצוצרות במטבע של כסף מתקופת בר כוכבא

החצוצרות מוזכרות לראשונה בתורה בפרשת בהעלותך, בציווי מפורט של אופן השימוש בהן:


ניתן לחלק את תפקידי החצוצרות לשתי קבוצות. בין תיאור שתי הקבוצות ישנו פסוק מבדיל העוסק בכוהנים התוקעים (): 
 הנהגת תנועת מחנות שבטי ישראל בנדודים במדבר. () 
 למקרא העדה: תקיעה בשתי החצוצרות שהיא סימן לכל העדה להיקבץ אל משה לפתח אוהל מועד, ותקיעה בחצוצרה אחת מהווה סימן לוויעוד הנשיאים בלבד. 
 למסע המחנות: תרועה בחצוצרה מורה למחנות החונים להתחיל לנסוע. תרועה ראשונה מורה לשבט יהודה, שבט זבולון ושבט יששכר לצאת לדרך. בתרועה שנייה יצאו שבט ראובן, שבט שמעון ושבט גד. כך עוד שתי תרועות וכל השבטים הצטרפו למסע.
 זיכרון לפני ה' בעתות צרה או שמחה. (שם, ) 
 יציאה למלחמה: תרועת זיכרון במלחמת מצווה.
 ימי שמחה: במועדים ובראשי חודשים, בהקרבת הקורבנות העולה וזבחי השלמים בבית המקדש.

אירועים יחידאיים
במקרא נמצאו מקרים נוספים שבהם תקעו והריעו בחצוצרות:
 בעת העלאת ארון ברית ה' למקומו בירושלים ()
 בעת חנוכת המזבח ()
 בעת חנוכת הבית (; )
 בעת יסוד היכל ה' ()
 בעת חנוכת חומת ירושלים ()
 במשיחת המלכים (; )

אופן השימוש
התלמוד בבלי סבור שאין פוחתין משני כהנים עם בתקיעה ואין מוסיפין על מאה ועשרים כהנים, אולם אחרים סוברים שאם שלא פוחתים משני כהנים, ניתן להוסיף כהנים תוקעים בלי שיעור.

אחרי שיבת ציון
לאורך כל ימי הבית הראשון אין הכוהנים תוקעים בחצוצרות. בשיבת ציון מבצעים מנהיגי העלייה זרובבל בן שאלתיאל וישוע בן יהוצדק, מהלך חסר תקדים, כשהם מועידים את התקיעה בחצוצרות רק לכוהנים, ומנהיגים אותה כחלק מטקסי הפולחן. ייתכן וניתן לייחס זאת להשפעת המוזיקה הפרסית, או אולי להבנה עקרונית שיש צורך לגוון יותר את הליווי המוזיקלי בטקסים. התוקעים בחצוצרות, מעבר להיותם כוהנים, היו מחויבים להיות תמימים (חסרי מום) שהרי המעמד הציבורי חייב הופעה מרשימה ומעוררת הכבוד.

כל יום בבית המקדש החל בשלוש תקיעות לפתיחת שערי העזרה, לאחר מכן נשמעו עוד תשע תקיעות בחצוצרה בטקס התמיד של שחר ותשע תקיעות בערב, וזאת כהוראת המשנה, שאין פוחתין מעשרים ואחת תקיעות בכל יום ואין מוסיפין על ארבעים ושמונה. שלושים ושש התקיעות כללו את מניין העשרים ואחת שבכל יום בתוספת תשע תקיעות בימים שיש בהם קרבן נוסף, היינו בשבתות ובחגים, ושש תקיעות של שבת. ארבעים ושמונה תקיעות כללו את השבת שבחג, הוא חג הסוכות.

בהלכות מצוות שופר של ראש השנה כותב הרמב"ם: 

ייצוג החצוצרות
עד כה נמצא רק תיעוד אחד שלהן, בתבליט המפורסם בשער טיטוס ברומא. על פי התבליט שעל שער טיטוס, שוחזרו במוזיאון למוזיקה בחיפה שתי חצוצרות הכסף. חצוצרות אלה היו שונות משתי החצוצרות המוטבעות במטבעות בר כוכבא, שהן קצרות ועבות כחצוצרות צבאיות.

 ראו גם
 שופר
בית התקיעה

קישורים חיצוניים

 "עֲשֵׂה לְךָ שְׁתֵּי חֲצוֹצְרֹת כֶּסֶף" / יהונתן טאוב
 החצוצרות / הרב ד"ר בני לאו
 אשר על המשכן – סיכום מאת: רפאל בר אשר חגבי
 אוניברסיטת בר-אילן הפקולטה למדעי היהדות לשכת רב הקמפוס 
 פרשת בהעלותך
 כלי נגינה שבהם נגנו בני ישראל בבית המקדש / נעמה שחורי


הערות שוליים

קטגוריה:כלי נשיפה ממתכת
קטגוריה:כלי נגינה עתיקים
קטגוריה:תשמישי מצווה
קטגוריה:כלי המקדש
קטגוריה:פרשת בהעלותך
קטגוריה:כסף (יסוד) במקרא