פרנציסקוס

פרנציסקוס (בלטינית: Franciscus; , נולד בשם חורחה מריו ברגוליו; בספרדית: Jorge Mario Bergoglio) היה האפיפיור ה-266. הוא נבחר  לתפקיד האפיפיור בקונקלווה ב-13 במרץ 2013, תפקיד בו כיהן עד מותו.

ברגוליו נולד וגדל בבואנוס איירס, ארגנטינה, למשפחה ממוצא איטלקי, והצטרף לאגודת ישוע בשנת 1958 לאחר שהחלים ממחלה קשה. הוא הוסמך לכמורה קתולית בשנת 1969, ומ-1973 עד 1979 היה הממונה המחוזי של הישועי בארגנטינה. הוא מונה לארכיבישוף של בואנוס איירס בשנת 1998 ומונה לקרדינל בשנת 2001 על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. בעקבות התפטרותו של האפיפיור בנדיקטוס ה-16, ב-13 במרץ, נבחר ברגוליו לאפיפיור בקונקלווה האפיפיורית בשנת 2013. הוא בחר בפרנציסקוס כשמו האפיפיורי לכבודו של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי. לאורך כהונתו כאפיפיור, פרנציסקוס הוביל קו ליברלי ופרוגרסיבי ביחס לקודמו.

 ראשית חייו 
חורחה מריו ברגוליו נולד ב-1936 בבואנוס איירס. אביו, ג'וזפה מריו פרנצסקו ברגוליו, מנהל חשבונות שנולד בחבל האיטלקי פיימונטה ביישוב פורטאקומארו שעל יד אסטי ושעבר בילדותו ל-טורינו ומשם היגר בתקופת מוסוליני לארגנטינה, שם הועסק כעובד מסילת ברזל. אמו, רחינה סיבורי, הייתה עקרת בית ילידת ארגנטינה, ומקור משפחתה גם כן מצפון איטליה. לברגוליו ארבעה אחים ואחות. בהיותו נער, הוסרה בניתוח ציסטה מאחת מריאותיו
ברגוליו הוכשר כטכנאי כימיה, ועבד מספר שנים ככימאי במעבדת מפעל. בהמשך החליט לפנות לכמורה ונרשם לסמינר בשכונת ויז'ה דבוטו (Villa Devoto). ב-11 במרץ 1958 הצטרף למסדר הישועי כמועמד לחברות. לאחר מכן סיים תואר בפילוסופיה באוניברסיטה הקתולית של בואנוס איירס ב-1960. בשנים 1964–1965 לימד ספרות ופסיכולוגיה בבית הספר התיכון הישועי בסנטה פה ומ-1966 שימש כמרצה לאותם תחומים באוניברסיטה הישועית של המושיע (Universidad del Salvador) בבירה. כעבור שנה שב ללימודי תאולוגיה.

ב-13 בדצמבר 1969 הוא הוסמך לכמורה. בשנים 1971–1972 שהה באלקלה דה אנארס שבספרד במסגרת תקופת החניכות הסופית שלו כישועי. לאחר מכן מילא תפקידי סגל שונים בסמינר הישועי הגבוה סן חוסה (Colegio Máximo San José) בסן מיגל. הוא התקבל כחבר מלא במסדר ב-22 באפריל 1973. ב-31 ביולי נבחר לראש הפרובינציה הארגנטינאית של הישועים, דהיינו לראש המסדר במדינה. הוא שימש בתפקיד זה עד 1980, ואז חזר לסן מיגל בתפקיד הרקטור של הסמינר.

ברגוליו הואשם באי-נקיטת עמדה ובהימנעות מעיסוק במצב הפוליטי בתקופת החונטה הצבאית והמלחמה המלוכלכת, כשהשלטונות עצרו והעלימו אלפי מתנגדים. העיתונאי הוראסיו ורביצקי אף האשים אותו כי הסיר את הגנתו משני ישועים, אורלנדו ז'וריו ופרנסיסקו חליקס, שהיו ידועים כבעלי דעות פרוגרסיביות. השניים נעצרו למשך חמישה חודשים ועונו. כמה ממתנגדיו אף טענו שתמך ישירות במשטר, ועורכי דין לזכויות אדם תקפו אותו כשסירב פעמיים להופיע בבית המשפט בדיונים שעסקו בעינוים וברציחתם של עצירים, לפני שהסכים לבסוף ב-2010. ברגוליו טען כנגדם כי פעמים רבות הסתיר אנשים שנרדפו בבניינים שהיו שייכים לכנסייה ואף ביקש משליט ארגנטינה, הדיקטטור חורחה רפאל וידלה, לחוס על חייהם של שני הישועים.

רוב החוקרים שבחנו את הביוגרפיה של ברגוליו סבורים שההאשמות נגדו לא היו נכונות, בהם ההיסטוריון אוקי גוני, השופטת אליסיה אוליביירה, ונשיא בית המשפט העליון של ארגנטינה, ריקרדו לורנצטי, שאמר כי הוא "חף מפשע לחלוטין ומעולם לא נחשד במעורבות בהפרת זכויות האדם שבוצעו במהלך הדיקטטורה הצבאית."

 תפקידים בכירים 
ב-20 במאי 1992 מונה למשנה לבישוף בהגמונות של אזור הבירה. ב-3 ביוני 1997 קודם לממלא-מקום  הארכיבישוף המטרופוליטני של בואנוס איירס, אנטוניו קווארַסינו.

כארכיבישוף של בואנוס איירס
שמאל|ממוזער|250px|ברגוליו כארכיבישוף בפגישה עם נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר, 2008

ב-28 בפברואר 1998 ירש את קווארסינו עם מותו, ושימש בתפקיד הארכיבישוף עד לבחירתו לכס האפיפיורות. ב-6 בנובמבר מונה גם לבישוף האוניאטים בארגנטינה.

הוא הועלה לדרגת חשמן על ידי יוחנן פאולוס השני ב-21 במאי 2001. באותה תקופה התקרב ליצחק ענתבי סקה, הרב הראשי של בואנוס איירס, וקשר זה נשמר עד מותו.

ב-2005, בעת בחירת יורשו של יוחנן פאולוס השני, הועלה שמו על ידי משקיפים כמועמד בעל סיכויים. בהצבעה הראשונה של הקונקלווה הוא קיבל עשרה קולות, בשנייה – שלושים-וחמישה, ובשלישית – ארבעים, והגיע למקום השני במניין הקולות. הוא הפסיד לחשמן יוזף רצינגר אשר מונה לאפיפיור (בנדיקטוס השישה עשר). במשך שנותיו כחשמן היה חבר במספר מחלקות בקוריה הרומאית: הוועדה לפולחן אלוהי ומשמעות הסקרמנטים, ועדת הכמורה, הוועדה למוסדות חיים מקודשים ואגודות החיים האפוסטוליות, המועצה האפיפיורית למשפחה, והנציבות לענייני אמריקה הלטינית.

במאי 2007 הציג את הגרסה הסופית של הצהרה משותפת של הבישופים של אמריקה הלטינית - "מסמך אפרסידה" - עם אישורו על ידי האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר. במסמך, קרא לשיפור מצבם של העניים והכריז כי אנשים המביעים דעות שאינן עולות בקנה אחד עם עמדות הכנסייה, כגון תמיכה בהפלות, אינם זכאים להשתתף בסעודת האדון.

כאפיפיור
200px|ממוזער|שלט האצולה האפיפיורי של פרנציסקוס
ממוזער|250px|שמאל|פרנציסקוס בעת ביקורו בכותל המערבי, 2014

עם בחירתו לאפיפיור במרץ 2013, בקונקלווה  לאחר פרישתו של בנדיקטוס השישה עשר, אימץ ברגוליו את השם הדתי "פרנציסקוס", שלא שימש איש מקודמיו. סגן דובר הוותיקן, תום רוסיקה, מסר לרשת CNN כי הוא בחר בשמו הטקסי לכבוד הקדוש פרנציסקוס מאסיזי בן המאה ה-13, מייסד מסדר הפרנציסקנים, מאחר ש"הוא אוהב את העניים", כמו הקדוש. מספר פרשנים שיערו קודם לכן כי הייתה זו מחווה לפרנסיסקו חאווייר.

ביום בחירתו, הוותיקן הדגיש כי הוא ייקרא "פרנציסקוס" ללא ציון סיפרה רומית (בדומה ללנדו או רומנוס). דובר הוותיקן אמר כי השם יהפוך ל"פרנציסקוס הראשון" אם ייבחר פרנציסקוס השני. ב-23 במרץ 2013 נפגשו האפיפיורים פרנציסקוס ובנדיקטוס השישה עשר ברומא והתפללו בצוותא. ב-11 בדצמבר 2013 נבחר לאיש השנה של המגזין טיים לשנת 2013.

ב-25 וב-26 במאי 2014 ביקר האפיפיור פרנציסקוס בישראל. במסגרת ביקורו זה ביקר ביד ושם.

בספטמבר 2015 ערך ביקור ראשון בארצות הברית. הוא התקבל בטקס חגיגי בבית הלבן על ידי הנשיא ברק אובמה, וב-24 לחודש נאם בפני מושב משותף של שני בתי הקונגרס. פרנציסקוס גם ביקר בקתדרלת פטריק הקדוש ובאנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר שבניו יורק, וכן בבית כלא בפילדלפיה.

בשנת 2017 נבחר על ידי הטיים מגזין כאחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם.

בפברואר 2019, לראשונה בהיסטוריה, ביקר האפיפיור בחצי האי ערב. האפיפיור נחת באבו דאבי והשתתף בוועידה למען שיח בין-דתי בהשתתפות מאות נציגים מדתות שונות. סיבה עיקרית לביקור היא המאבק ברדיפה הדתית של מיעוטים נוצרים. לפי נתוני הוותיקן, אלימות של ארגוני טרור, מלחמות ומתיחות צמצמו את שיעור הנוצרים במזרח התיכון מ-20% מסך האוכלוסייה לפני מלחמת העולם הראשונה ל-4% בעשור השני של המאה ה-21. במהלך ביקור זה באיחוד האמירויות הערביות, האפיפיור נפגש עם האימאם הגדול של מסגד אל-אזהר אחמד אל-טייב. שם הם חתמו יחד על המסמך של האחווה אנושית, שלימים היווה השראה להחלטת האו"ם שקבעה את 4 בפברואר כיום האחווה הבינלאומי.

ב-6 במרץ 2021, התארח בנג'ף שבעיראק, אצל המנהיג השיעי הנחשב ביותר בעיראק, האייתולה עלי סיסתאני בן ה-90. בביקור קרא למוסלמים לפיוס ולאימוץ המיעוט הנוצרי בעיראק, ונענה על ידי מארחו בהודעה, ש"הנוצרים זכאים לחיות בעיראק בשלום ובביטחון, בדיוק כמו אחיהם המוסלמים".

ב-23 בפברואר 2025 הודיע הוותיקן כי האפיפיור סובל מאי ספיקת כליות ומצבו מוגדר כקריטי. ב-21 באפריל הודיע הוותיקן על מותו בגיל 88. בעקבות מותו פרסם משרד החוץ הישראלי ציוצי תנחומים ולאחר שעות ספורות מחק אותם והנחה את שגרירי ישראל שלא לחתום בספרי התנחומים בשגרירויות הוותיקן ברחבי העולם. לאחר שלושה ימים פורסמה מטעם ראש ממשלת ישראל הודעת תנחומים שלא נמחקה.

 דעותיו 
כארכיבישוף נודע ברגוליו באורח חייו הצנוע: הוא עזב את ארמונו ועבר לדירה בעיר, והוא נסע בתחבורה הציבורית. הוא הטיף לעזרה לעניים ולהגברת השוויון בחברה, אך הקפיד להרחיק את עצמו מ"תאולוגיית השחרור" (Theologia liberationis), זרם רעיוני הרווח בכנסייה בדרום-אמריקה שרבים מתומכיו מזוהים עם הסוציאליזם ואף עם המרקסיזם. הביוגרף שלו, סרחיו רובין, הצהיר כי האפיפיור החדש אינו פרוגרסיבי ורחוק מתמיכה ברעיונות התנועה, אף כי הוא "מבקר את הנאו-ליברליזם ואת קרן המטבע הבינלאומית, ומבלה זמן רב בשכונות העוני." הוא נחשב מקורב לארגון המאמינים "קומוניון ושחרור" (Comunione e Liberazione), הדוגל בשמרנות חברתית ומזוהה עם הימין המתון באיטליה.

אף על פי שהתנגד לתוכנית ממשלתית להפצה בחינם של אמצעי מניעה, פרנציסקוס החזיק בעמדות ליברליות יחסית בנושא, והאמין כי ניתן להשתמש בהם כדי למנוע התפשטות מחלות. הוא היה מתנגד נחרץ להפסקת היריון והגדירה כ"שד המנוגד לתוכניתו של האל". ב-2010 התנגד בחריפות לאישור הממשלה לערוך נישואים חד-מיניים בארגנטינה. הוא גם עודד את הכמורה ואת ההדיוטות להתנגד להמתות חסד. במאי 2013, באמירה שחורגת מהקו הכנסייתי השמרני, אמר פרנציסקוס שגם אתאיסטים זוכים לגאולה, אם מעשיהם טובים.

ב-26 במאי 2013 תקף האפיפיור את המאפיה הסיציליאנית וקרא למאפיונרים להפסיק לנצל אנשים ולדרדר אותם לפעולות פליליות, בהן זנות. האפיפיור קרא לאנשי המאפיה לשנות את דרכיהם, יום לאחר שקידש בטקס מיוחד כומר איטלקי מפלרמו שנרצח בשנת 1993 על ידי מאפיונרים לאחר שהטיף נגד המאפיה בשכונה שבה פעלה הקוזה נוסטרה. פרנסיסקוס אמר לקהל המאמינים הרב שהתאסף בכיכר פטרוס הקדוש בוותיקן שהמאפיה הרגה את הכומר ג'וזפה פוגליסי משום שהוא ניסה להרחיק בני נוער מלהתקרב למאפיה ולהתגייס לשורותיה. הוא אמר שכואב לו כשהוא חושב על כל האנשים שנוצלו על ידי הפשיעה המאורגנת.

האפיפיור פרנציסקוס נודע בדעותיו הליברליות והפתוחות יחסית כלפי הקהילה הלהט"בית. ב-29 ביולי 2013 הדהים פרנציסקוס כשאמר "מי אני שאשפוט הומואים?", והוסיף שאף על פי שהכנסייה עדיין רואה במימוש תשוקות הומוסקסואליות חטא, "אם אדם מסוים הוא הומו שמאמין באלוהים ושיש לו רצון טוב - מי אני שאשפוט אותו?". במאי 2018, אמר פרנציסקוס לחואן קרלוס קרוס, גבר הומוסקסואל שעבר התעללות מינית בילדותו, כי "אלוהים ברא אותך כזה, הוא אוהב אותך כפי שאתה ולי לא אכפת. האפיפיור אוהב אותך כך. אתה צריך להיות מרוצה ממי שאתה". ב-21 באוקטובר 2020 הודיע פרנציסקוס בסרט תיעודי חדש כי "להומוסקסואליים יש זכות להקים משפחה", והוסיף "אף אחד לא צריך להיות אומלל או להיות מוחרם בגלל זה. עלינו ליצור חוק איחוד אזרחי. כך הם יהיו מכוסים באופן חוקי".

ב-28 באוקטובר 2014 הרצה פרנציסקוס בפני חברי האקדמיה האפיפיורית למדעים, הרחיב את הפתח שפרץ קודמו בסוגיית האבולוציה והוסיף גם הסכמה למפץ הגדול.

ב-2015 פרסם אנציקליקה בשם לאודאטו סי ובה ביקר את תרבות הצריכה לאור תרומתה להתחממות גלובלית, תוך קריאה לשמור על הסביבה ולהיאבק בשינוי האקלים הנגרם על ידי פעילות אנוש.

בנובמבר 2024 התייחס למלחמת חרבות ברזל במאמר שפורסם בעיתון לה סטמפה: "כמה מומחים בינלאומיים אומרים שלמה שקורה בעזה יש מאפיינים של רצח עם. עלינו לחקור בזהירות כדי לקבוע אם זה עומד בהגדרה הטכנית כפי שנוסחה על ידי משפטנים וארגונים בינלאומיים."

 ספריו 
חורחה מריו ברגוליו חיבר ספרים רבים, ובהם ספר אחד בשיתוף עם אברהם סקורקה (המכהן כרב קונסרבטיבי בבואנוס איירס, ומחזיק גם בדוקטורט בכימיה מאוניברסיטת בואנוס איירס), שתורגם גם לעברית, תחת הכותרת "על רומא וירושלים: שיחות בין אפיפיור לרב".

ראו גם
ביקור האפיפיור פרנציסקוס בישראל
האפיפיורים

קישורים חיצוניים


 נוסח ההכרזה על בחירתו של האפיפיור פרנציסקוס, באתר הוותיקן
 "חורחה מריה ברגוליו" ברשימה ביוגרפית של החשמנים המכהנים 
 פירוט מסלולו של פרנציסקוס בהיררכיה של הכנסייה הקתולית 
 "פרופיל של החשמן ברגוליו" בעיתון "קתוליק הראלד" 
 סקירה ביוגרפית, בהגרדיאן 
 "יומן הקונקלווה ב-2005" באתר העיתון "לה סטמפה" 
 "האפיפיור הישועי הראשון" באתר "אל מונדו" 






 כרמה בן-יוחנן, "פוליטיקת המחוות של האפיפיור פרנציסקוס", 'הזמן הזה' - מגזין למחשבה פוליטית, תרבות ומדע מבית מכון ון ליר בירושלים, אוגוסט 2018







הערות שוליים

קטגוריה:אנשי דת ארגנטינאים
קטגוריה:ישועים
קטגוריה:ארגנטינאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אנשי השנה של המגזין טיים
קטגוריה:ארגנטינה: דת
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-21
קטגוריה:ארגנטינאים ממוצא איטלקי
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-2025