תסמונת חידוש הזנה

תסמונת חידוש הזנה (Refeeding Syndrome) היא תסמונת המתבטאת בסיבוכים מטבוליים וקליניים, המתרחשים בעקבות הזנה מהירה ועודפת לאחר מצב הרעבה או צום ממושך. התופעות שעלולות להתרחש כוללות בין השאר יתר לחץ דם, בצקות, כבד שומני, אי ספיקת לב, סיבוכים נוירולוגיים ואף מוות. התסמונת מתרחשת 24–72 שעות לאחר תחילת ההזנה.

 התהליך הפיזיולוגי 
בזמן צום או רעב יש ירידה בהפרשת האינסולין בגוף וכן ירידה בפעילות משאבות נתרן-אשלגן. נוצר מחסור של מים, ויטמינים ומינרלים. כאשר ההזנה מתחדשת, הגלוקוז נספג מהמעיים לדם, וכתגובה לכך מופרש אינסולין. האינסולין מכניס את הגלוקוז, אשלגן, מגנזיום וזרחן לתאי הגוף, והרמה שלהם בדם יורדת. זהו מצב מסוכן שיכול לגרום לתסמיני התסמונת. כדי לשמור על הלחץ האוסמוטי הגוף מתחיל באצירה של נתרן ונוזלים. בנוסף, הפעלה מחדש של המסלולים המטבוליים הקשורים בפחמימות מעלה את דרישת הגוף לתיאמין, קופקטור הנחוץ לפעילות אנזימים בתא.

 אוכלוסיית סיכון 
אנשים שנמצאים בסיכון לפתח את התסמונת הם אנשים שהיו במצב הרעבה או צום ממושך. ביניהם:
לוקים באנורקסיה נרבוזה
קשישים
חולים במצב של תת תזונה 
חולים אונקולוגיים
חולים במחלות הפוגעות במערכת העיכול
אלכוהוליסטים
פדויי שבי וחטיפה
שובתי רעב
שבויים ואסירים שהיו ללא תנאים ראויים ופיקוח תזונתי

 טיפול 
כדי למנוע את תסמונת חידוש ההזנה, יש לאתר את החולים שנמצאים בסיכון לפתח את התסמונת. לאחר מכן יש להתחיל את ההזנה באופן הדרגתי, כך שבהתחלה נותנים כמויות מזון קטנות ומעלים בהדרגה. לרוב יש לתת תוספת של תיאמין. במידה ויש חסר בזרחן, אשלגן או מגנזיום יש לתת תוסף שלהם לפני תחילת ההזנה. במשך ההזנה יש להעלות בהדרגה את כמות המזון תוך ניטור הרמות של האלקטרוליטים בדם ונתינת תוסף במידת הצורך. לאחר שהחולה מתייצב יש להמשיך בהדרגה עד לכמויות המזון הרגילות.

 היסטוריה 
בחיבור "על הבשרים" (De Carnibus), שכתב היפוקרטס במאה ה-5 לפנה"ס, מופיעה התייחסות למצב רפואי שמתאר מה שנראה כמו תסמונת חידוש הזנה (אם כי עם אבחנה אטיולוגית שגויה). לדבריו: "אם אדם עובר שבעה ימים ללא אכילה ושתייה, ברוב המקרים הם מתים במהלך תקופה זו; ישנם כאלה ששורדים את הזמן הזה אך בסופו של דבר גם הם מתים, ויש כאלו שמשתכנעים שלא להמתין למותם ברעב ומתחילים לאכול ולשתות. אולם, החלל כבר לא מקבל דבר, כי המעי הריק נדבק יחד בימים הללו, ואלה גם כן מתים".Hippocrates of Kos. De Carnibus. 5th century BCE.

תיאור נוסף של התופעה מופיע בספרו של ההיסטוריון היהודי בן המאה ה-1 לספירה, יוסף בן מתתיהו, שמתאר את מצבם של יהודי ירושלים שנמלטו מהעיר אל מחנה טיטוס בזמן המצור על העיר בשנת 70 לספירה. לדבריו:ומן הבורחים מן הרומאים יש אשר קפצו בשעת-דחקם בחפזון מן החומה אליהם, ויש אשר יצאו למראית-עין להלחם באויבים ואחרי כן נמלטו אליהם. אך פה מצאו אותם רעות גדולות, אשר היו קשות להם מכל התלאה אשר בעיר. כי הנה השבע אשר במחנה הרומאים השיא עליהם מות קשה ממות-הרעב בירושלים, באשר באו אל מחנה הרומאים נפוחי-רעב ומראיהם כחולי-הדרוקן, וכאשר מילאו את בטנם הריקה בהמון מאכלים, נבקעו מעיהם, מלבד האנשים, אשר לקחו מוסר מהדבר הזה וכבשו את יצרם ורק מעט-מעט הביאו את המאכל אל הקבה, אשר לא הסכינה לקבלו.יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר 5, פרק 13, פסקה 4. תרגום: יעקב נפתלי שמחוני. בזמן מלחמת העולם השנייה תועדו מקרים רבים של תסמונת חידוש הזנה בקרב אזרחים סובייטים שהורעבו עקב המצור הגרמני על לנינגרד. תסמונת חידוש הזנה תועדה גם בקרב ניצולי מחנה הריכוז אבנזה לאחר ששוחררו בידי צבא ארצות הברית במאי 1945. לאחר השחרור ניתנה לאסירים מרק עשיר; נראה כי קיבתם של אחדים לא יכלה לעמוד בקליטה ובעיכול הפתאומיים של קלוריות רבות, והם מתו. קשה לקבוע מתי התסמונת זוהתה ושֹמה לראשונה, אך ייתכן שההפרעות האלקטרוליטיות הנלוות תוארו לראשונה בהולנד במהלך "חורף הרעב" של 1944–1945, בחודשי הסיום של מלחמת העולם השנייה.

ראו גם
 מחקר הרעב בגטו ורשה

 לקריאה נוספת 
L.V.R. Khan.J.Ahmed.S.Khan, J.MacFie, "Refeeding Syndrome: a Literature Review", Gastroenteroi Res Pract, 2011

קישורים חיצוניים
 אבחון וטיפול בתסמונת חידוש ההזנה בחולים מאושפזים, באתר ההסתדרות הרפואית
לורן בן יהודה, תסמונת ההזנה מחדש (רפידינג), אתר 'דוקטור אפי'

 הערות שוליים 

קטגוריה:מחלות אנדוקריניות, תזונתיות ומטבוליות