דוב גולדברג

250px|ממוזער|שמאל|גולדברג יושב במרכז, עם מייסדי בית החרושת סיליקט, תל אביב, 1922.  יונה קרמנצקי יושב שני משמאל, יוסף זיידנר שני מימין
דוב (בוריס) גולדברג (ברוסית: Борис Александрович Гольдберг; 1866 – 20 ביולי 1922) היה פעיל ציוני ותעשיין.

ביוגרפיה
גולדברג נולד בעיירה שאקי שבפלך סובאלק בליטא (אז באימפריה הרוסית), בן לאלכסנדר סנדר ואח של יצחק ליב גולדברג, ממייסדי חברת "הכשרת היישוב", "כרמל מזרחי" ועיתון "הארץ". עוד מנעוריו היה חובב ציון. הוא למד בברלין והנובר, ב-1891 הוסמך למהנדס כימיה. ב-1898 השתקע בווילנה והקים שם מפעל. עם הופעת ההסתדרות הציונית גולדברג היה אחד מראשיה של ההסתדרות בפלך וילנה. גולדברג היה אחד הדוברים בוועידת הלסינגפורס; בנאומו דיבר על עבודה מעשית בארץ ישראל ועבודה ברוסיה למען ארץ ישראל. בנוסף השתתף בוועידה הרביעית והחמישית של התנועה הציונית ברוסיה.

גולדברג השתתף במערכת של כמה עיתונים ציוניים, רזסבייט, בודושצנוסט ודי וועלט. הוא פרסם מאמרים הנוגעים להגירה יהודית ודמוגרפיה יהודית ופרסם עבודה על תוצאות המפקד של 1897 ויהודים. ב-1917 הוא יסד ירחון בשם ארץ ישראל בשפה הרוסית למטרת מחקר מדעי כלכלי של ארץ ישראל.

בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא הגיע בשליחות התנועה הציונית לקופנהגן, סטוקהולם, לונדון וארצות הברית. בוועידה השביעית של ציוני רוסיה הוא נבחר לחבר של הוועדה המרכזית של ציונות רוסיה ונבחר ליושב ראש של הוועדה הארץ ישראלית שלה. הוא עזב את רוסיה בשנת 1919 והיה נציגה של הציונות הרוסית בוועד המשלחות היהודיות בזמן ועידת ורסאי. ב-1920 הוא הפך למנהל מחלקת המסחר והכספים של ההנהלה הציונית בלונדון, היה ממייסדי קרן היסוד ופעיל מרכזי בהכשרת היישוב. בשנים 1920–1921 הוא היה מתומכי הגישה של חיים ויצמן ומנחם אוסישקין בהסתדרות הציונית והתנגד בחריפות לפעילות של נחמיה דה לימה שנועדה לפעולה על בסיס כלכלי איתן, בה ראה חיסול של הציונות.  

בראשית 1921 עלה לארץ ישראל. תחילה התיישב בחיפה, בה קיווה לייסד מפעל למלט, ואכן שותפיו למיזם הקימו את נשר מפעלי מלט ישראליים. הוא מונה לנשיא הוועד הזמני של הדר הכרמל שמונה על ידי ארתור רופין עד לקיום בחירות. בהמשך השתקע בתל אביב, יסד את חברת "הבונה" והקים מפעל למוצרי בניין. כמו כן היה שותף בבית החרושת לסיליקט.
250px|ממוזער|שמאל|קברו של גולדברג בבית הקברות טרומפלדור
הוא נפגע בזמן מאורעות תרפ"א במאי 1921, נשלח לברלין לקבלת טיפול רפואי. הטיפול לא הצליח, וכאשר חזר לארץ ישראל, נפטר בכ"ד בתמוז ה'תרפ"ב. נקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. בצוואתו היה סעיף המצווה לבני משפחתו לתת מעשר מהונו לקרן קיימת לישראל.

חיים אישיים
לגולדברג היו שני בנים: אליהו שנישא לירדנה, בתו של חיים מרגלית-קלוריסקי ואלכסנדר גולדברג, שהיה מהנדס כימיה ממניחי היסודות של התעשייה הכימית בישראל, וכיהן כנשיא הטכניון בשנים 1965–1973.

נכדו של דוב גולדברג (בנם של אליהו וירדנה) נקרא על שמו דב בוריס גולדברג. במהלך השנים הוא עיברת את שם משפחתו ל"גל". בוריס (דב) גל היה ממקימי קיבוץ מעגן מיכאל ומחלוצי הדיג העברי במדינת ישראל.

על שמו רחוב בתל אביב.

לקריאה נוספת
 אריה רפאלי (צנציפר), פעמי הגאולה: ספר הציונות הרוסית מראשית "חיבת ציון" עד מהפכת 1917, תל אביב: נ’ טברסקי, תשי"ב-1951, עמ' 102.
 יצחק מאור, התנועה הציונית ברוסיה, ירושלים: הספרייה הציונית, הוצאת מאגנס, תשמ"ו-1986.

 קישורים חיצוניים 


 'גולדברג, דב (בוריס) בן אלכסנדר', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 133 (, תמונה 1331).

 פרטי מקום קבורתו באתר חברא קדישא תל אביב יפו.


הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים יהודים רוסים
קטגוריה:חובבי ציון
קטגוריה:סגל די ולט
קטגוריה:סגל ראזסווייט
קטגוריה:עיתונאים יהודים ליטאים
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:פעילים ציונים ברוסיה
קטגוריה:פעילים ציונים בליטא
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות טרומפלדור
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1866
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1922