בר פלוגתא

בַּר פְּלֻגְתָּא (מארמית: בן מחלוקת; ברבים: בני פלוגתא) הוא חכם שבדרך כלל נחלק עם חכם אחר - זוג שנחלקים זה עם זה כמעט באופן קבוע. הוא מופיע פעם אחת בתלמוד הבבלי, ("בר פלוגתיה") אך ככינוי לחולק במחלוקת ספציפית, ולא לחולק קבוע. במשמעותו הנוכחית הביטוי קיים החל מתקופת הגאונים והראשונים.

בני פלוגתא ידועים
התנאים הלל הזקן ושמאי הזקן, ותלמידיהם בית הלל ובית שמאי
התנאים רבי עקיבא ורבי ישמעאל
התנאים רבי אליעזר ורבי יהושע
התנאים רבי יהודה ורבי מאיר
האמוראים רב ושמואל
האמוראים רבי יוחנן וריש לקיש (כתלמיד חבר)
האמוראים רבה ורב יוסף
האמוראים אביי ורבא
הראשונים הרמב"ם והראב"ד
הראשונים הרז"ה והראב"ד
הראשונים הרשב"א והרא"ה
הראשונים רבי יוסף קארו ורבי משה איסרליש 
האחרונים רבי שבתי הכהן מחבר ספר שפתי כהן (ש"ך) ורבי דוד סגל, מחבר ספר טורי זהב (ט"ז).
האחרונים רבי אריה לייב הלר מחבר ספר קצות החושן והרב יעקב לורברבוים מחבר ספר נתיבות המשפט.

ראו גם
 תיקו

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:תארים ותפקידים יהודיים
קטגוריה:מונחים תלמודיים
קטגוריה:מחלוקות ופולמוסים ביהדות