אחמד סובחי מנסור

אחמד סובחי מנסור (בערבית: أحمد صبحي منصور; באנגלית: Ahmed Subhi Mansour; נולד ב-1 במרץ 1949) הוא היסטוריון ותאולוג מוסלמי, מומחה בתרבות, בתאולוגיה, בפוליטיקה ובהיסטוריה של האסלאם וסופר. מנסור ייסד זרם אסלאמי המכונה: הקוֹרְאָנִיים – القرآنية, שאינו סוני ואינו שיעי, המדגיש את חלקי הקוראן הקוראים לשלום, אהבה, חירות ואחווה (מה שמכונה על ידי מלומדים "תקופת מכה בקוראן") ומפרשים את הקוראן בהקשרו ההיסטורי.

מנסור היה פעיל למען דמוקרטיה וזכויות אדם במצרים, וקרא לביצוע רפורמות נרחבות באסלאם, להתאימו לעידן המודרני, לבטל בו את החלקים האלימים, בראש ובראשונה ביטול החדית' ואת סיפור חייו ואמירותיו של מוחמד, כפי שהם מופיעים בחדית' ובכתבים של מחברים אחרים. לגרסתו, הקוראן וההתגלות של מוחמד כפי שהיא מופיעה בקוראן, מהווים מקור מספק בהחלט למוסר אנושי ולאמונה דתית ואילו כל התוספות האחרות הן מקור לשנאה, פונדמנטליזם, אנטי הומניזם, טרור ומלחמות. מנסור וקבוצתו ראו עצמם כגוף המהווה משקל נגד לפונדמנטליזם האסלאמיסטי, הוואהבים, הסלאפים והאסלאם הרדיקלי בכללותו. הם גם יצאו כנגד רעיון הסלפיה והג'יהאדיזם של אוסאמה בן לאדן והתומכים באידאולוגיה זו. מנסור פעל רבות לחופש הדת ולהגנה על הנוצרים הקופטים במצרים ועל מיעוטים אחרים.

תפיסתם האידאולוגית והדתית של מנסור וחבריו לקבוצה עוררה זעם רב בקרב אנשי דת רבים. הופנתה כלפיהם ביקורת ואף הוצאה כנגדם פתווה בשל "פגיעה באסלאם ובנביא". חברי הקבוצה, ובהם מנסור, נרדפו על ידי הממסד הדתי והממשלה. לאחר לחץ מצד אנשי דת, הוא פוטר ממשרתו האקדמית באוניברסיטת אל-אזהר, לאחר שהביע בגלוי את דעותיו באשר לביטול החדית'. לבסוף נעצר מנסור בגל המעצרים השני נגד הקבוצה וריצה מאסר בשל הדעות הפוליטיות, דתיות, חברתיות והליברליות שלו. בסוף שנת 2001 קיבל מקלט מדיני בארצות הברית, כמה שבועות לאחר פיגועי 11 בספטמבר.

קורות חיים
מנסור נולד במרץ 1949 בא-שרקיה במצרים. כבר כילד, הציג מנסור חוכמה ותבונה ויכולת אינטלקטואלית גבוהה במיוחד. בהיותו בבית הספר היסודי בשנת 1964, דורג במקום השני במצרים כולה, במבחנים הארציים. הוא סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר התיכון אל-אזהר בשארקיה, כשהוא מדורג במקום הרביעי במבחני כניסה לאוניברסיטה, בשנת 1969. לאחר מכן החל את לימודיו באוניברסיטה הסונית היוקרתית ביותר בעולם ללימודי דת, אל-אזהר, שם החל ללמוד את היסטורית האסלאם. הוא סיים את התואר הראשון בהצטיינות מרבית, בשנת 1973 ואת התואר השני, אף הוא בהצטיינות רבה, בשנת 1975. את הדוקטורט שלו סיים בשנת 1980 באוניברסיטת אל-אזהר, שוב בהצטיינות הגבוהה ביותר.

בשנים 1973–1980 הוא היה עוזר מורה ומרצה, מ-1980 ועד 1987 הוא היה מרצה בכיר להיסטוריה המוסלמית במכללה לשפה הערבית באוניברסיטת אל אזהר. בתחילת שנות ה-80 הוא ייסד את הזרם המצרי הקוראניים, שביסוד תפיסתו עומדת האמונה שהקוראן הוא המקור התקף היחידי של דת האסלאם ומצוותיה. הם דוחים לחלוטין את החדית', את חוקי השריעה או כתבים מסורתיים אחרים על מוחמד, מעשיו, קורות חייו ואמרותיו (בדומה לזרם הקראי ביהדות).

במאי 1985 פוטר מנסור ממשרתו האקדמית כמרצה וכחוקר באוניברסיטת אל-אזהר ובוטלו כל המלגות אותן קיבל בגין מעמדו האקדמי כחוקר האסלאם, בשל השקפותיו שלא היו מקובלות על הרשויות הדתיות ששלטו במדיניות הדתית של האוניברסיטה ובחלק הארי של התוכניות האקדמיות. הוא הואשם על ידי רשויות האוניברסיטה, כאויב האסלאם וככופר בעיקרי אמונתו. מבחינתם של שלטונות הדת והמדינה, הוסיף מנסור חטא על פשע בקריאתו לסובלנות דתית ולהרמוניה במצרים בין מוסלמים, נוצרים ויהודים ולחופש הדת והפולחן. הוא נעצר ב-17 במרץ 1987 עם תחילת משפטו בבית המשפט השרעי הדתי והיה עצור במהלך המשפט עד נובמבר 1987. בתחילת 1988 הוא הורשע בדין ונדון למאסר בשל השקפותיו.

בשנים 1991 1992 פעל מנסור יחד עם פרג' פודה (Farag Foda) להקמת מפלגה פוליטית חדשה במצרים, Mostakbal ("מפלגת העתיד"), שהוקדשה לקידומה של מצרים כמדינה חילונית דמוקרטית, וכדי להגן על המצרים הנוצריים. פודה נרצח ביוני 1992. בשנים 1994–1996, הוא היה חבר בחבר הנאמנים של הארגון המצרי לזכויות אדם, אשר פעל כדי להגן על אזרחים מצרים מפני הפרת זכויות אדם. ב־1996 הקים מנסור מועצה שהתכנסה על בסיס שבועי במרכז אבן ח'לדון – בראשותו של ד"ר סעד א־דין איברהים – על מנת לדון בדוגמה האסלאמית, בטרור המונע על ידי הדת, ובנושאים אחרים הקשורים לכך. גוף זה פעל עד יוני 2000, אז נסגר המרכז בידי ממשלת מצרים וסעד א־דין איברהים נעצר.

מנסור תיאר את שעבר עליו בתקופת הרדיפות באחד ממאמריו:

מנסור בקש וקבל מקלט מדיני בארצות הברית באוקטובר 2001, שבועות מספר לאחר הפיגוע במגדלי התאומים. מאז הגיעו לארצות הברית ממשיך מנסור בפעילות הדתית וההומנית אותה החל במצרים, במסגרות שונות. מ-28 בספטמבר 2009 עד 27 בספטמבר 2010 מנסור שמש כעמית בוועדה האמריקנית הבין-לאומית לחופש הדת (The US Commission of International Religious Freedom). החל מספטמבר 2010 ועד מאי 2011, היה מנסור עמית במרכז ע"ש בוודרו וילסון (The Woodrow Wilson Center).

מאסר הקוראניסטים במצרים
בחודשים מאי ויוני 2007, השלטונות המצריים אסרו 5 ממנהיגי הזרם הקוראניסטי, ביניהם אחיו של מנסור באשמה של "פגיעה באסלאם" וחקרו 15 חברים נוספים. בעקבות המעצרים ערכו כוחות הביטחון חיפוש בביתו של מנסור בקהיר ובמעונו שבא-שרקיה. פול מארשל התייחס למעצרים ב-Weekly Standard וכתב את הדברים הבאים:

 בארצות הברית 
מאז הגיע לארצות הברית בסוף 2001, המשיך מנסור ביתר שאת בפעילותו הדתית והפוליטית כנגד האסלאם הרדיקלי ולמען זכויות אדם. הוא ובניו שהצטרפו למאבקו, הקימו ומנהלים את המרכז הקוראניסטי הבין-לאומי הממוקם בצפון וירג'יניה.

מנסור החזיק במספר משרות אקדמיות וציבוריות. בשנת 2002 היה חבר בקרן הלאומית לדמוקרטיה, ובמסגרת חברותו בקרן זו כתב ופרסם מאמרים על שורשי הדמוקרטיה בעולם המוסלמי.

בשנת 2003 קיבל משרה מטעם התוכנית לזכויות האדם של בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, כדי לחקור את מערכת החינוך המוסלמית בארצות הברית ולהמליץ על רפורמות.

באוקטובר 2004 יצא מנסור בפומבי כנגד הארגון המוסלמי העומד מאחורי בנייתו של מסגד ברוקסברי בעלות של 22 מיליון דולר, ואמר שמנהיגיו מגלים סובלנות בלתי ראויה ותומכים בתפיסות המקדמות שנאה ומטפחות קיצוניים. בשנת 2004 שיבח אותו דניאל פייפס, היסטוריון, סופר, פרשן פוליטי ונשיא "פורום המזרח התיכון", על פעילותו ועל אומץ לבו לצאת בגלוי כנגד האסלאם הרדיקלי.

בשנת 2007 ערך עליו העיתון "הוושינגטון פוסט" כתבה והדגיש את העובדה שעשרות פתוות הוצאו על מנסור בהאשמה בחטא הכפירה, בשל פעילותו כנגד האסלאם הרדיקלי בשל דרך הלימוד שלו את האסלאם וקריאתו רפורמות.

בשנת 2008 יצא מנסור בפומבי כנגד המועצה ליחסים אמריקאים-אסלאמיים (The Council on American–Islamic Relations – CAIR), ארגון גדול הפועל בארצות הברית וידוע בקשריו עם ארגון האחים המוסלמים ואמר: "התרבות של CAIR איננה שונה מזו של אוסאמה בן לאדן. לארגון זה שני פנים. היכן הם המתונים? מעולם לא שמענו אותם...הרי מסרים של שלום וסובלנות אינם עושים חדשות".

המרכז הקוראני הבין-לאומי

מנסור הקים את המרכז הקואני הבין-לאומי בצפון וי'רג'יניה. בניו אף הם שותפים פעילים בפעילויות המרכז, ומטרתו לקדם מסרים של אסלאם סובלני מתון, דמוקרטי, הדוגל בחופש הדת והפולחן, חופש הביטוי וזכויות הפרט. הם מתבססים על הקוראן בלבד ודוחים את החדית' והסונה – דברי הנביא וסיפור חייו. המרכז מפיץ את מסרין בערבית ובאנגלית בארצות הברית ובחו"ל באמצעות האינטרנט, סרטי טלוויזיה ועיתונות. הוועד המנהל של המרכז הקוראניסטי הבין-לאומי מורכב מאנשים מכל הדתות המונותאיסטיות: מוסלמים, נוצרים ויהודים. לדבריו של ד"ר מנסור, במצרים לבדה יש כיום לזרם הקוראניסטי למעלה מ-10,000 חסידים.

אמריקאים למען שלום וסובלנות

מנסור הוא חבר מייסד ושותף במועצה האמריקנית למען שלום וסובלנות (Americans for Peace and Tolerance), יחד עם הפעיל הפוליטי צ'ארלס ג'ייקובס והפרופסור למדעי המדינה מבוסטון קולג', ד"ר דניס הייל. מטרת האגון היא "לקדם דו קיום בשלום באמריקה מגוונת מבחינה אתנית, באמצעות חינוך הציבור האמריקאי על הצורך במנהיגות פוליטית מתונה התומכת בערכי סובלנות וערכי יסוד אמריקאים בקהילות ברחבי ארצות הברית כולה". ארגון זה יצא בביקרות חריפה כנגד הקמת המסגד עתיר המיליונים (17 מיליון דולר) ברוקסברי בטענה שהתרומות לבנייתו נתנו על ידי אסלאמיסטים קיצוניים ושמנהלי המסגד מטיפים לשנאה ובדלנות אסלמיסמית. לדברי מנסור הוא ביקר במסגד, הקשיב להטפות ומצא שם חומרים גדושי שנאה כלפי אמריקה, הכתובים בשפה הערבית. על ביקורתו, תבעה האגודה האסלמית של בוסטון את ד"ר מנסור על הוצאת דיבה.

קואליציית המוסלמים החופשיים

מנסור חבר במועצת מנהלים (מאז ספטמבר 2004) של קואליציית המוסלמים החופשיים (Free Muslims Coalition), ארגון ללא מטרות רווח של מוסלמים אמריקאים וערבים החשים שהאלימות הדתית והטרור לא נדחו באופן מוחלט וחד משמעי על ידי הקהילה המוסלמית. הקואליציה מבקשת לחסל את התמיכה רחבת הבסיס לקיצוניות וטרור אסלאמיים, ולתמוך ולחזק את המוסדות הדמוקרטיים-חילונים בעולם המוסלמי על ידי תמיכה במאמצי הרפורמציה האסלמית, וכדי לקדם את פרשנות חילונית מודרנית של האסלאם על בסיס הרעיון כי האסלאם שוחר שלום, דמוקרטיה, אהבה ומצוי בהלימה עם דתות ואמונות אחרות.

מנסור הוא המייסד והנשיא הזמני של המרכז לפלורליזם אסלאמי.

 תפיסת עולם 
טרור אסלמי
מנסור וחבריו לזרם הקוראני, טוענים שהאסלאם הרדיקלי מעוות את הקוראן, את מסריו ומפרש אותו באופן שישרת את מטרותיו להשתלט על העולם וליצור ח'ליפות כלל עולמית תחת חוקי השריעה. הם יוצאים באופן נחרץ וגלוי כנגד האסלאם הרדיקלי, כנגד הטרור האסלאמי, כנגד טיפוח פולחן המוות והעדר ייחוס ערך עליון לחיי אדם. מנסור וחבריו גורסים כי טרור מנוגד באופן מוחלט לרוח האסלאם והוא בבחינת חטא שאין עליו כפרה. מנסור יוצא לא רק כנגד הטרור האקטיבי הזורע הרס והרג בפועל, אלא גם כנגד מה שהוא וחבריו מכנים "הטרור הפסיבי", הסכמה בשתיקה עם הטרור האקטיבי והיעדר ביטויים של התנגדות גלויה ונחרצת כנגד הטרור האסלאמיסטי על צורותיו השונות.

מנסור כתב במאמרו "זה המפוצץ את עצמו והורג חפים מפשע, מפסיד את חייו בעולם הזה ובעולם הבא" על תופעת השאהידים בקרב האסלאמיסטים הקיצוניים:

את הצידוקים להרג ורצח, מוצא האסלאם הרדיקלי והפחות רדיקלי בחדית', אותו קרא מנסור לבטל יחד עם חבריו לזרם הקוראניסטי, וכך הוא אומר לגבי החדית' ומלחמת האסלאם בכל מי שאיננו מוסלמי או נחשב ככופר:

מנסור ממשיך את מאבקו באסלאם הרדיקלי ובטרור האסלאמיסטי, מאבק אותו הוא רואה כמשימת חייו, גם בארצות הברית וקרא לממשל האמריקאי להצטרף למאבק בהתפשטותו של הטרור האסלאמיסטי. במכתב לנשיא ברק אובמה ב-29 ביוני 2010 כותב מנסור:

יהודים והקונפליקט הישראלי-פלסטיני
על פי הקוראניים, אחת הסיבות שיש לבטל את החדית' היא מכיוון שהחדית' איננו האסלאם הטהור והוא מגביר שנאה, אלימות וחוסר סובלנות כלפי האחר. שנאת יהודים וקריאה להרג יהודים, מהווים מרכיב נפוץ בכתבי החדית', כדוגמת הפסוק המופיע בצחיח מוסלם 41:6985, ומיוחס לאלבח'ארי. פסוק זה, הנקרא "חדית' האבנים והעצים" מופיע בין היתר, באמנת חמאס:

פסוק זה ורבים אחרים כדוגמתו, מצוטטים על ידי מטיפים דתיים בהטפות שטנה כלפי ישראל והיהודים. למנסור קשרים רבים עם ישראלים ויהודים בכל רחבי העולם, הן על בסיס אקדמי-מחקרי והן על בסיס שותפות רעיונית של הצורך הדוחק להיאבק באסלאם הרדיקלי.

באחד מנאומיו בבוסטון בפני מנהיגים יהודיים, אמר מנסור כי "ביטחונה של מדינת ישראל חשוב לי מאוד ואני מגן עליה ואמשיך להגן עליה, כי אני אוהב את מצרים. האויב שלנו, הקוראניים, איננו ישראל. האויב שלנו הוא העריצים השולטים במדינות ערב והטרוריסטים הוואהבים הפנטיים".

במאמרו "הערכת הפוליטיקה האמריקאית שנה לאחר נאומו של הנשיא אובמה בקהיר", המבקר קשות את תפיסתו של הנשיא אובמה כלפי העולם האסלמי, כתב מנסור:

מעמד האישה באסלאם
במאמר "זכותן של נשים לעבוד ולהגיע למעמד בחברה המוסלמית", כתב מנסור את הדברים הבאים:

האם הקוראן קורא להרוג את הכופרים?
במאמרו The false penalty of apostasy – העונש הכוזב על כפירה, כתב מנסור:

במאמר סוקר מנסור בהרחבה את הפוליטיקה של האסלאם לאחר היווסדו ומביא סימוכין מן הקוראן הסותרים את תפיסת "עונש המוות על כפירה". הוא טוען ואף מוכיח כי העונש על הכפירה נוצר בחדית' לצרכים פוליטיים בעת התפשטות האסלאם ומלחמות הכיבוש שלו. את המאמר הוא מסכם במילים הבאות: 

מאמרים וספרים
מנסור כתב 24 ספרים ו-500 מאמרים שפורסמו בעיתונים ובכתבי עת שונים בשפה הערבית (אל-אכבר, אל-אהרם, אל-וואטן ועיתונים נוספים) ובשנים האחרונות בשפה האנגלית. כתביו עוסקים בהיבטים שונים של האסלאם: היסטוריים, תרבותיים ודתיים. נושאים מרכזיים הם ההיסטוריה של הווהביזם בערב הסעודית, ביקורת נוקבת כלפי תפיסת ותרבות הג'יהאד, קנאות וקיצוניות דתית ודיקטטורה בחשיבה האסלמית; זכויות נשים בעולם המוסלמי; על הצורך ברפורמה במערכת החינוך המצרית; כמו כן כתיבה אמנותית כמו פרוזה ומחזות.

 Al Sayed Al Badway: Fact versus Superstition – עובדות מול אמונות תפלות. Cairo, 1982
 Using Religious Texts to Inform Muslim History – השימוש בטקסטים דתיים כמקור מידע על ההיסטוריה המוסלמית . Cairo, 1984.
 The Personality of Egypt after the Muslim Invasion – אופייה של מצרים לאחר הפלישה המוסלמית. Cairo, 1984.
 The History of the Historic Sources of Arabic and Muslim Fields – ההיסטוריה של המקורות ההיסטוריים בהתייחס לתחומים העוסקים בערבים ובמוסלמים. Cairo, 1984.
 The Fundamental Rules of Historical Research – החוקים הבסיסיים במחקר היסטורי. Cairo, 1984.
 The Invasions of the Moguls and the Crusaders in Muslim History – פלישות המוגלוים והצלבנים בהיסטוריה המוסלמית. Cairo, 1985.
 A History of the Cultural Development of Muslims – ההיסטוריה של ההתפתחות התרבותית של המוסלמים. Cairo, 1985.
 The Muslim World between the Early Stage and the Abbasy Caliphate – העולם המוסלמי שבין השלב המוקדם לבין הח'לפות העבאסית. Cairo, 1985.
 The Prophets in the Holy Quran – הנביאים בקוראן הקדוש. Cairo, 1985.
 The Sinner Muslim: Common Mythology Regarding the Sinner Muslim – המוסלמי החוטא: מיתולוגיה נפוצה ביחס למוסלמי החוטא. Cairo, 1987.
 Egypt in the Holy Quran – מצרים בקוראן הקדוש. Al Akhbar newspaper, Cairo, 1990.
 The Quran: the Only Source of Islam and Islamic Jurisprudence – הקוראן: המקור הבלעדי לתורת המשפט האסלמית (published under the title The Quran: Why? using the pseudonym Abdullah Al Khalifah) Cairo, 1990.
 Death in the Quran – מוות בקוראן. Dar Al Shark Al Awsat, Cairo, 1990.
 The Penalty of Apostasy – העונש על כפירה. Tiba Publishing, Cairo, 1992; Al Mahrousah, 1994; Al Mothakkafoun Al Arab (The Arab Intellectuals Publishing Company), 2000; English translation, The International Publishing and Distributing Company, Toronto, Canada, 1998.
 Freedom of Speech: Islam and Muslims. – חופש הביטוי: האסלאם והמוסלמים. The Egyptian Organization for Human Rights, Cairo, 1994.
 The Al Hisbah between the Quran and Muslims – ציווי האל-חיסבה בין הקוראן למוסלמים. Al Mahrousah, Cairo, 1995; Al Kahera magazine, Cairo, 1996.
 The Torture of the Grave – עינויי הקבר. Tibia, Cairo, 1996; Al Mothakkafoun Al Arab, Cairo, 2000.
 Naskh in the Quran Means Writing Not Abrogating – "נאסח" בקוראן משמעותו אופן הִכָּתְבוּת הדברים, לא ביטולם. Al Tanweer magazine, Cairo?? 1997; Al Mahrousah, Cairo, 1998; Al Mothakkafoun Al Arab, Cairo, 2000.
 The Introduction (mokademat) of Ibn Khaldoun: A Fundamental Historical and Analytical Study. – עיונים באבן חלאדון: מחקר היסטורי וניתוחי בסיסי The Ibn Khaldoun Center, Cairo, 1999.
 Suggestions to Revise Muslim Religion Courses in Egyptian Education to Make Egyptians More Tolerant – הצעות לרפורמות של החינוך הדתי במערכת החינוך במצרים כדי להפכה לסובלנית יותר Ibn Khaldoun Center, Cairo, 1999.
 Religious Thought in Egypt in the Mamluke Era: Islam versus Muslim Sufism. Ministry of Culture, – החשיבה הדתית במצרים בתקופת הממלוכים: איסם מול הסופיזם המוסלמי. Cairo, 2000
 Al-Aqaid Al-Diniyah Fi Misr Al-Mamlukiyah Bayna Al-Islam Wa-Al-Tasawwuf, by Ahmad Subhi Mansur, , al-Hayah al-Misriyah al-Ammah lil-Kitab
 Al-Tasawwuf Wa-Al-hayah Al-Diniyah Fi Misr Al-Mamlukiyah, by Ahmad Subhi Mansur, , Markaz al-Mahrusah lil-Buhuth wa-al-Tadrib wa-Nashr
 Misr Fi Al-Quran Al-Karim, by Ahmad Subhi Mansur, , Muassasat Akhbar al-Yawm
מאמרים נבחרים (בשפה האנגלית)
 "The Roots of Democracy in Islam" – שורשי הדמוקרטיה באסלאם, National Endowment for Democracy, December 16, 2002 
 "The Suicide Bomber" – המחבל המתאבד, FrontPage Magazine, August 3, 2—5
 The False Conviction of The "Territory of Peace& Territory of War, 11 במרץ 2006 – התפיסה הכוזבה של "טריטוריה של שלום וטריטוריה של מלחמה" 
 "A Shackled Reformation; Egypt persecutes Muslim moderates" – רפורמציה בכבלים: מצרים רודפת מוסלמים מתונים, The New York Times, February 3, 2009
 "Mediaeval theocracies in a modern age – תיאוקרטיות של ימי ביניים בעידן המודרני", by Ahmed Sobhi Mansour, Al-Ahram, October 15–21, 1998
 Holy Ignorance is behind aggressive assaults upon the American Embassy – הבורות הקדושה היא זו המצויה מאחורי המתקפה האלימה על שגרירות ארצות הברית בלוב – מתוך האתר המרכז הקוראניסטי הבין-לאומי 
 Islam: religion of peace – האסלאם: דת של שלום. מתוך האתר של המרכז הקוראניסטי הבין-לאומי. 
 הקדמה לספר The Quran: Sufficient as a Source of Islamic Legislation – הקוראן: המקור המספק לחלוטין לדיני וחוקי האסלאם.  הספר הוחרם על ידי ממשלות מצרים וערב הסעודית בשנות ה-90.

קישורים חיצוניים
 מאמרים של ד"ר מנסור באתר של המרכז הקוראניסטי הבין-לאומי  
 ריאיון עם ד"ר מנסור בוושינגטון טיימס – Anti-al Qaeda base envisioned 
 עדותו של ד"ר מנסור בפני ועדת חוק ומשפט של הסנאט האמריקאי – 25 באוקטובר 2005  
 האתר של המרכז הקוראניסטי הבין-לאומי  
 ראיונות וידאו עם ד"ר מנסור  ו
 האתר של שריף מנסור, פעיל למען זכויות אדם, בנו של ד"ר מנסור ושותפו לדרך 
 האתר של הקול הפרוגרסיבי-דמוקרטי של העולם המוסלמי
 האתר של קואליציית המוסלמים החופשיים
 אתר המרכז לפלורליזם אסלמי
 Tawfik Hamid: Passive Terrorism: An Analysis of the Phenomenon of Passive Terrorism – תופעת הטרור הפסיבי  
 אסלאם, כפירה וזכויות אדם עברית

קטגוריה:היסטוריונים מצרים
קטגוריה:היסטוריונים מוסלמים
קטגוריה:היסטוריונים ערבים
קטגוריה:תאולוגים
קטגוריה:בוגרי אל-אזהר
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1949