קולוניאליזם פנימי

קולוניאליזם פנימי הוא מושג המציין סוג של קולוניאליזם המופנה לתוך מדינת האם ולא כלפי חוץ, ומייצר אי-שוויון גדול מאוד מבחינה פוליטית וכלכלית בין אזורים שונים או קבוצות שונות במדינה. 

 מקורות המושג 
לנין דיבר על ניצול קולוניאלי בתוך רוסיה, ואילו בשנות העשרים דיבר אנטוניו גרמשי על יחס קולוניאלי של צפון-איטליה כלפי הדרום של המדינה. הראשון שהשתמש במפורש במושג קולוניאליזם פנימי היה לאו מארקאר בשנת 1957 לגבי דרום-אפריקה. בשנת 1965 השתמש במושג זה פבלו גונזאלז קזנובה, בשביל לתאר את המבנה הכלכלי-פוליטי של מקסיקו. בשנת 1973 השתמש סרג'יו סלבי במושג במובן התרבותי לגבי עשרה "עמים אסורים" במערב-אירופה (ביניהם קטלוניה, סקוטלנד, ברטאן ו-אוקסיטאניה).  

הספר הראשון החשוב בנושא הוא "קולוניאליזם פנימי" של מייקל הכטר, משנת 1975. רוב החוקרים שמשתמשים כיום במושג זה מתבססים עליו. הכטר מתאר בספרו את השתלטות אנגליה על הארצות הקלטיות אירלנד, סקוטלנד וויילס שנתיים אחרי התנתקותה של אנגליה מהאפיפיור בשנת 1536. תהליך הקולוניזציה הפנימי שהחל אז נמשך מאות שנים.

 מאפיינים 
כמו בקולוניאליזם הקלאסי, בקולוניאליזם פנימי מייצרים האזורים או הקהילות המדוכאות טובין עבור המטרופולין, וקונים את המוצרים במחיר גבוה ביותר. הסחר והאשראי נמצאים במרכז הכוח. את התלות הכלכלית של הפריפריה במרכז מבססים על ידי פעולות חוקיות, פוליטיות וצבאיות. ה"קולוניות הפנימיות" נחשבות לשונות מבחינה דתית, אתנית או לשונית. ההצדקה לניצול, כמו בקולוניאליזם הקלאסי, נעשית באמצעות טרמינולוגיה גזענית. במדינה בעלת מאפיינים של קולוניאליזם פנימי מבטא הריבוד המעמדי את השייכים ל"תרבות האם" לעומת השייכים לתרבות "הנחותה". חברי התרבות הנחותה שואפים להתבולל בתרבות האם כדי לטפס בסולם המעמדי. במקרים רבים גורם הקולוניאליזם הפנימי לצמיחת שאיפות לאוטונומיה. שאיפות כאלה נתקלות בדרך כלל בהתנגדות עזה, כיוון שמרכז הכוח יאבד רווחים במקרה של התנתקות או הפרדה, בדומה לקולוניאליזם הקלאסי. 

יש להבדיל בין קולוניאליזם פנימי לקולוניאליזם הרוסי שעליו דיבר לנין, שלא היה מופנה כלפי ארצות מרוחקות אלא לארצות גובלות כמו אוקראינה, ארמניה, גאורגיה ועוד. אחרי שארצות אלה הפכו להיות חלק מרוסיה, אפשר לדבר לגביהן על קולוניאליזם פנימי.

 דוגמאות בעולם 
דוגמאות נוספות, מעבר לדרום-אפריקה, מקסיקו ואירלנד:
 סרי-לנקה: למדיניות של השלטון הסינהאלי כלפי הטמילים  יש מאפיינים מובהקים של קולוניאליזם פנימי.
 סודאן: האליטה הערבית בח'רטום בנתה מערכת של קולוניאליזם פנימי כלפי צפון (נוביה), מערב (דארפור) ודרום, שכתוצאה ממנו התפתחו רצח העם בדארפור ועצמאותה של דרום סודאן.
 הסכסוך בדרום הפיליפינים המדיניות הקולוניאלית של השלטון המרכזי בפיליפינים כלפי מינדנאו היא המשך ישיר של הקולוניאליזם הספרדי ואחר-כך האמריקאי שם.

 לקריאה נוספת 
 בן-חביב, דולי: חצאיות הנשים התקצרו. תיאוריה וביקורת 5, 1994, עמ' 159-194
 צפדיה, ארז: מיליטריזם ומרחב בישראל. סוציולוגיה ישראלית. 2010. עמ' 337-361
 Gonzalez Casanova, Pablo (1965). "Internal Colonialism and National Development", Studies in Comparative International Development, vol. 1, no. 4, pp. 27–37.
 מייקל הכטר (1975). Internal Colonialism: The Celtic Fringe in British National Development, Berkeley: University of California Press.
 Marquard, Leo (1957). South Africa's Colonial Policy, Johannesburg: Institute of Race Relations.
 Zureik, Elia: The Palestinians in Israel: A Study in Internal Colonialism. Routledge. 1979

 הערות שוליים 

קטגוריה:קולוניאליזם
קטגוריה:סוציולוגיה פוליטית
קטגוריה:גזענות