כוננות עם שחר (סרט)

כוננות עם שחר (באנגלית: Zero Dark Thirty) הוא סרט קולנוע אמריקאי בבימויה של קתרין ביגלו, שיצא לאקרנים בשנת 2012. הסרט מתאר את המאמץ המודיעיני האמריקאי במרדף אחר אוסאמה בן לאדן עד להריגתו במבצע חנית נפטון. הסרט עורר מחלוקת בארצות הברית בשל יחסו לכאורה לחקירות בעינויים.

עלילת הסרט
הסרט נפתח כשעל רקע מסך שחור, נשמעות הקלטות מאירועי פיגועי 11 בספטמבר, בליל של דיווחי תקשורת, אנשים מפוחדים, לכודים וכוחות הצלה.

שנתיים לאחר מכן, במתקן סודי באפגניסטן, חוקר דן (ג'ייסון קלארק), סוכן ה-CIA, את עאמר, בלדר של ארגון אל-קאעידה. דן משתמש בטכניקות של עינויים והשפלות, להן עדה עמיתתו מאיה (ג'סיקה צ'סטיין). החקירה לא מצליחה לספק די מידע כדי למנוע פיגוע נוסף של אל-קאעידה, שהתרחש במאי 2004 בעיר ח'ובאר בערב הסעודית . מאיה מציעה לנקוט גישה חדשה בחקירה, הם משטים בעאמר, שמנותק מהעולם החיצון, וטוענים שבזמן החקירה הסגיר מידע שסייע לחשוף את חברי החוליה ובכך מנע את הפיגוע, אך הוא לא זוכר זאת מאחר שאיבד את הכרתו ואת זיכרונו לזמן קצר. העציר נשבר וחושף שורה של חברי אל-קאעידה, בהם מי שידוע לו בכינוי "אבו אחמד אל-כוויתי", כמי שהעביר מסרים מבן לאדן. זוהי ה"מחט בערמת שחת" שדרכה מצפה מאיה לאתר את מנהיג אל-קאעידה. שורה של חקירות בעינויים של עצירים נוספים מעלה את האפשרות כי אבו אחמד הוא ככל הנראה מהאנשים המקורבים ביותר לבן לאדן. הסברה מתחזקת כאשר אבו פרג' אל-ליבי (יואב לוי), בכיר באל-קאעידה שנלכד בפקיסטן ונחקר בעינויים אף הוא נמצא במתקן מעצר סודי באפגניסטן, מנסה להסתיר את הקשר בין אבו אחמד לבן לאדן.

מאיה ממשיכה לחקור בכיוון זה, כשברקע מתרחשים הפיגועים בלונדון וחילופי השלטון בארצות הברית המביאים לאיסור השימוש בעינויים, לחשיפת מידע מנחקרים. מאיה ניצלת מהמתקפה על מלון "מריוט" אסלאמאבאד, שבו נהרגו עמיתיה בפיצוץ סוכן כפול מתאבד של אל-קאעידה בבסיס צ'פמן באפגניסטן.

החקירה כמעט ונזנחת לאחר עדות שאבו אחמד נהרג ב-2001, אך בעקבות מידע נוסף שנשלף מהארכיון על ידי אנליסטית זוטרה, מעיון חוזר בטיפ שהועבר על ידי גורמי מודיעין ממרוקו, משתכנעת מאיה כי מי שנהרג אינו אבו אחמד אלא אחיו הגדול, ואילו אבו אחמד עצמו, ששם משפחתו האמיתי הוא סעיד, עדיין פעיל. דן מצליח בעזרת קשריו לאתר את מספרי הטלפון של משפחת סעיד, מה שמביא לאיתורו בפקיסטן. לאחר מעקב ממושך בפיקודו של לארי (אדגר רמירס) אחר אבו אחמד, הוא מוביל אותם לבית במתחם מבוצר בסמוך לעיר אבוטאבאד. תצפיות על הבית מובילות למסקנה שבמתחם מסתתר גבר נוסף, שייתכן והוא אוסאמה בן לאדן. ג'ורג' (מארק סטרונג), הממונה על המלחמה בבכירי אל-קאעידה ומאיה, מצליחים במאמץ ממושך, לשכנע את ראש ה-CIA ליאון פאנטה (ג'יימס גנדולפיני) להוציא לפועל מבצע בו יחדרו לוחמים למתחם ויבדקו אם אכן בן לאדן שוהה בו.

המבצע מוטל על יחידת אריות הים של הצי האמריקאי, היחידה פושטת על המתחם כשהיא מובלת במסוקי UH-60 בלק הוק חדישים וסודיים בעלי טכנולוגיית חמקנות. בפשיטה על הבית נהרגים אבו אחמד ובן לאדן ונתפסים חומרי מודיעין רבים. גופתו של בן לאדן נלקחת לבסיס הקדמי באפגניסטן שבו עקבה מאיה אחר המבצע, והיא מאשרת את זיהויו.

בסצנת הסיום, מאיה עולה למטוס מטען צבאי ריק שהגיע לאסוף אותה לבדה, היא אינה משיבה לשאלת צוות האוויר, לאן ברצונה לטוס, אלא רק ממררת בבכי.

דמויות ושחקנים
200px|ממוזער|שמאל|ג'סיקה צ'סטיין, מגלמת את מאיה, גיבורת הסרט, סוכנת ה-CIA שמובילה לאיתורו של בן לאדן
 הדמות בסרט שחקן/ית תיאור מאיה ג'סיקה צ'סטיין סוכנת ה-CIA שמוצבת בפקיסטן תופסת את ההובלה על המאמץ המודיעיני שמוביל בסופו של דבר לאיתורו של בן לאדן. על פי יוצרי הסרט, דמותה מבוססת על סוכנת אמיתית שהייתה שותפה למלחמה בטרור וחלק מהפרטים בסרט שונו על מנת להגן על זהותה. על פי הוושינגטון פוסט מדובר בסוכנת בשנות ה-30 לחייה, שהתגייסה ל-CIA לפני פיגועי 11 בספטמבר, שימשה כמגייסת מרגלים ומאכנת מטרות להתנקשות, ותרמה חלק חשוב במצוד אחר בן לאדן. היא זכתה לעיטור הגבוה ביותר של ה-CIA ב-2012, אך קידומה נחסם. דן ג'ייסון קלארק סוכן ה-CIA, מומחה לחקירות ובעל תואר Ph.D ג'וזף בראדלי קייל צ'נדלר ראש שלוחת ה-CIA בפקיסטן, בשלב מסוים מנסה להצר את צעדיה של מאיה. נאלץ לעזוב את פקיסטן לאחר שנחשפת מעורבותו בסיכולים ממוקדים ג'סיקה ג'ניפר אילי סוכנת בכירה ב-CIA, נהרגת בזמן מפגש עם סוכן כפול של אל-קאעידה ליאון פאנטהג'יימס גנדולפיני ראש ה-CIA ג'סטיןכריס פראט לוחם בצוות שש ביחידת אריות הים פטריקג'ואל אדג'רטון לוחם בצוות שש ביחידת אריות הים ג'ארדטיילור קיני לוחם בצוות שש ביחידת אריות הים מייקמייק קולטר לוחם בצוות שש ביחידת אריות הים סייברקאלן מאלווי לוחם בצוות שש ביחידת אריות הים לארי אדגר רמירס איש האגף לפעולות מיוחדות ב-CIA, מוביל את המעקב אחר אבו אחמד בפקיסטן ג'ורג' מארק סטרונג בכיר במטה CIA המוביל את המצוד אחר בן לאדן מפקד כוח אריות הים פרנק גרילו מפקד צוות שש ביחידת אריות הים חאכים פארס פארס סוכן שטח של ה-CIA בפקיסטן, איש האגף לפעולות מיוחדות ג'ק הארולד פרינו סוכן CIA בפקיסטן אבו פרג' אל-ליבי יואב לוי בכיר בארגון אל-קאעידה עאמר אל-בלוש ראדה כאטב בלדר של ארגון אל-קאעידה שנחקר בעינויים ג'ון סקוט אדקינס סוכן ה-CIA, איש האגף לפעולות מיוחדות "הזאב" פרדריק לין ראש אגף ב-CIA, מבוסס על דמותו של מייקל דיאנדרה סטיב מארק דופלאס אנליסט ב-CIA ג'רמי ג'ון בארומן בכיר ב-CIA ויליאם מקרייוון כריסטופר סטנלי מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים האחראי על המבצע טום דונילון סטיבן דיליין היועץ לביטחון לאומי

הפקת הסרט
הרעיון לסרט על המרדף אחר אוסאמה בן לאדן, נרקם אצל יוצרי הסרט קתרין ביגלו ומארק בול עוד לפני איתורו. הם השלימו תסריט על קרב טורה בורה, והתכוונו להתחיל בצילומים לאחר הריגת בן לאדן במאי 2011; לאחר האירוע הם שכתבו את התסריט.

שמו הראשוני של הסרט היה "Killing Bin Ladden" ("להרוג את בן לאדן") אך לבסוף נבחר השם "Zero Dark Thirty", מונח צבאי שמשמעותו חצי שעה לאחר חצות, השעה בה נחתו כוחות יחידת אריות הים בבית המסתור של בן לאדן. במאית הסרט ציינה שהשם מייצג גם את האפלה והחשאיות שהסוו את משימת המודיעין ארוכת השנים שמתאר הסרט. בתרגום לעברית נבחר השם "כוננות עם שחר", מושג צבאי המתייחס דווקא למועד הזריחה.

צילום הסרט התבצע במשך 14 שבועות רצופים באביב 2012, באתרי צילום בהודו ובירדן. על מנת לשחזר את הפשיטה על המתחם של בן לאדן, נבנה בירדן העתק של הבניין האמיתי מפקיסטן, שהיה צריך לעמוד בזעזועים של נחיתת מסוקי בלאק הוק לידו. הצילום נעשה על ידי גרג פייזר, צלם מלחמות, ששיווה לסרט נופך ריאליסטי ועיתונאי, בין השאר באמצעות שימוש במצלמת כף-יד. חלק מסצנת הפשיטה על המתחם המבוצר של בן לאדן, שנבנה במיוחד לסרט, צולם באמצעות הרכבת אמצעי ראיית לילה על המצלמות, על מנת לתת לצופים את נקודת המבט של לוחמי אריות הים, ולא כנהוג בסרטים אחרים בהם אפקט זה מושג בשלב הפוסט-פרודקשן.

פסקול הסרט נוצר על ידי אלכסנדר דספלה ובוצע על ידי התזמורת הסימפונית של לונדון.

תגובות לסרט
האשמות בתעמולה פוליטית ובקבלת מידע סודי מהבית הלבן
יוצרי הסרט ומנכ"ל סרטי סוני (חברת האם של סרטי קולומביה), הואשמו שהוא מיועד לשמש ככלי בתעמולת הבחירות במרוץ לנשיאות ארצות הברית ב-2012, מועד הפצתו המקורי שתוכנן לנובמבר 2012, ימים ספורים לפני הבחירות עצמן, נדחה בעקבות לחץ פומבי לדצמבר ולהקרנה מסחרית רחבה רק בינואר 2013.

בנושא המידע המפורט שהיה ליוצרי הסרט על הפשיטה ואיסוף המודיעין, פתחה מחלקת ההגנה של ארצות הברית בחקירה האם ליוצרי הסרט הודלפו חומרי מודיעין סודיים באשר למרדף אחר בן לאדן. ארגון Judicial Watch השיג מסמכים מתוקף חוק חופש המידע בארצות הברית, מהם עולה כי ליוצרי הסרט הוענקה גישה למתקני ה-CIA בהם נערכו חלק מהאימונים הטקטיים לקראת הפשיטה על המתחם בו שהה בן לאדן, שבול פגש לפחות בשני מקרים אנשי מפתח בבית הלבן באשר לסרט ושנמסר להם על ידי מחלקת ההגנה שמות מתכנני ומפקדי המבצע מטעם צוות שש של יחידת אריות הים.

יחס לעינויים ותפקידם במלחמה בטרור
מוטיב העינויים תופס מקום מרכזי בסרט. במהלכו מספר סצנות ארוכות ומשמעותיות בהן נחקרים בעינויים חברי אל-קאעידה. בסצנה הראשונה נראה כי הגיבורה סולדת מהעינויים, היא משתפת פעולה בעל כורחה כשהיא מביאה את המים אותם שופך החוקר על פניו המכוסות במגבת של העציר (טכניקת העינוי במים); בהמשך היא עדה להשפלת העציר, הפשטתו מולה, ענידת קולר של כלב על צווארו והולכתו כחיה ברחבי החדר, חניקתו, הכאתו, תלייתו בחבלים, השמעת מוזיקה רועשת, מניעת שינה, מזון ושתייה ולבסוף הכנסתו לקופסה אטומה. במהלך עבודתה היא צופה בשורה של חקירות בעינויים של עצירים שחושפים פרטים על אבו אחמד, ואת חקירתו של אבו פרג' אל-ליבי היא כבר מנהלת בעצמה, תוך שימוש במכות ועינוי מים. התייחסות ישירה לנושא בין הגיבורים, מגיעה לאחר סצנת החקירה האלימה של אבו פרג'. דן מספר למאיה שהוא עובר תפקיד לעבודת מטה בוושינגטון לאחר שכבר ראה יותר מדי עצירים עירומים. הוא מציע לה לבוא איתו, אך היא משיבה שמוושינגטון לא תמצא את אבו אחמד; דן מזהיר אותה מפני המשך עינויי העצירים, משום שהמשטר משתנה והיא לא רוצה להיות זו שתיתפס כמחזיקה ברצועת הקולר כשוועדת החקירה תגיע. בסצנת מפתח בסרט צופה הגיבורה יחד עם עמיתיה, בראיון מפורסם מ-16 בנובמבר 2008, עם הנשיא הנבחר ברק אובמה בתוכנית 60 דקות (הפעם היחידה בה הוא מופיע בסרט), בו הוא ציין שאמריקה אינה משתמשת בעינויים ושהוא יוודא שלא תשתמש בעינויים, על מנת להחזיר את מעמדה המוסרי בעיני אומות העולם.

ביגלו והתסריטאי מארק בול, הואשמו בכך שהסרט מטפח את הנרטיב לפיו השימוש בעינויים בחקירות, תרם לאיתורו של בן לאדן ולמלחמה בטרור. שלושה מבכירי חברי הסנאט של ארצות הברית, דיאן פיינסטיין (יושבת ראש הוועדה לענייני מודיעין), קארל לוין (יו"ר ועדת הכוחות המזוינים) וג'ון מקיין (מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ב-2008), פנו למייקל מורל, המנהל בפועל של ה-CIA, בדרישה לדעת האם יוצרי הסרט הוטעו על ידי הארגון להאמין שהעינויים תרמו למאמץ המודיעיני. מורל השיב כי הסרט לא משקף באופן מציאותי את העובדות, אך אכן חלק מהמידע הושג מעצורים תחת חקירות קשות.

במכתב גלוי לקתרין ביגלו שפורסם בגארדיאן, השוותה נעמי וולף את ביגלו ללני ריפנשטאהל וציינה שכמו ריפנשטאהל, ביגלו היא אמנית גדולה, אך תיזכר לדראון עולם כיד ימינו של המענה.

בין התגובות לסרט היו גם קריאות להחרמתו. השחקנים אדוארד אסנר ומרטין שין תמכו בחבר האקדמיה האמריקאית לקולנוע שקרא לעמיתיו לא להצביע לסרט באף קטגוריה לפרס אוסקר. דן פרומקין כתב בהפינגטון פוסט שהסרט הוא מתועב, גם אם ביגלו ובול לא התכוונו לכך; הוא קרא לקהל לא ללכת לסרט, ולא לעודד עשיית סרטים שלכל הפחות מציגים יחס אמביוולנטי לעינויים ובמקרה הגרוע תומכים בהם.

במאי הסרטים הדוקומנטריים אלכס גיבני, שזכה בפרס האוסקר ב-2007 על סרטו שתיעד נהג מונית אפגני שעונה למוות בבסיס אמריקאי באפגניסטן, ביקר את ביגלו ובול, הוא טען שהם נהגו באופן בלתי אחראי ולא מדויק באופן שבו התייחסו לנושא העינויים בסרט; לדבריו הצילומים שנעשו בחלקם במצלמת כף-יד ומעניקים לו נופך ריאליסטי, כמעין סרט דוקומנטרי, יוצרים בכך אשליה מטעה על נכונות הנרטיב; הוא מבקר את היוצרים על כך שלא תהו על יעילות העינויים, על ההשחתה המוסרית שגרמו, על הטעויות שנעשו והחסרת מידע באשר לנזק שנגרם בקבלת מידע שגוי מחקירות בעינויים. קארן גרינברג, ראש המרכז לביטחון לאומי בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פורדהם, מחברת ועורכת ספרים בענייני טרור ועינויים, ניתחה את הסרט וטענה שהוא מוביל בשבעה צעדים את הפיכת העינויים למתקבלים על הדעת: הוא מעורר פחד אצל הצופים החל מסצנת הפתיחה, חותר תחת החוק האוסר על עינויים, מציג לראווה את העינויים עצמם בפירוט "פורנוגרפי", עושה דה-הומניזציה לקורבנות העינויים, לא מפקפק באפקטיביות של החקירות בעינויים, לא דורש אחריות על המעשים ומעסיק את התקשורת בתעמולה שמייצר.

לעומתם טענה מנולה דרגיס, מבקרת הקולנוע של הניו יורק טיימס, שבניית סצנות העינויים בסרט דווקא מצביעה על חוסר התועלת בהשגת מידע אמין בחקירות בעינויים; כך לדוגמה סצנת הטבח בפיגוע הטרור בח'ובאר, שבאה מיד לאחר גוויעתן של יללות העציר שהושם בקופסה, מצביעה מבחינה קולנועית על כך שהעינויים לא מצילים חיים. ג'ו מורגנסטרן מהוול סטריט ג'ורנל ציין שהסרט לא מתנצל על עינויים באותה מידה שלא מגנה אותם. מייקל מור אף הוא יצא להגנת הסרט, לדבריו הסרט משניא את העינויים על הצופים וגורם להם להזדהות דווקא עם המעונים.

שורה של משפטנים, עיתונאים, כותבים ואנשי ציבור נוספים, בהם עורך הדין אלן דרשוביץ והמחזאי והתסריטאי טוני קושנר, פרסמו מכתב גלוי ובו יצאו נגד המתקפות על יוצרי הסרט, והשוו בין דרישותיהם של חברי הסנאט מקיין, לוין ופיינשטיין לדרך פעולתו של הסנאטור ג'וזף מקארתי בשנות ה-50 של המאה ה-20.

חוזה רודריגז, בכיר לשעבר ב-CIA ששימש ראש השירות החשאי הלאומי בארגון, התייחס למספר אי דיוקים בסרט אשר למדיניות העינויים. לטענתו, הסרט מקשר באופן מטעה בין עינויים להצלחה מודיעינית, ולאופן בו ארצות הברית התנהגה עם אויביה במלחמה בטרור. רודריגז, שפיתח וארגן את תוכנית ה-CIA לשימוש בחקירה הלוחצת ("enhanced interrogation program"), טוען כי טועים המבקרים שמאמינים כי תיאור החקירות בסרט הוא מדויק ושהוא משלה בכך שהביא לתוצאות; לדבריו התוכנית פעלה היטב והוא אינו רואה בה כעינויים. הוא ציין כי בשנים 2002 עד 2007 בהן ניהל את התוכנית, לא ספגו עצירים מכות, לא ניתלו בשלשלאות מהתקרה ולא הושמו עליהם קולרי כלבים, שיטת העינוי במים הופעלה על שלושה טרוריסטים בלבד ובאופן מבוקר בניגוד למוצג בסרט, והופסקה כבר ב-2003.

ביגלו עצמה טענה כי השימוש בעינויים ראוי לגינוי, היא ציינה שלא הייתה להם אג'נדה ביצירת הסרט, והם לא התכוונו לעורר מחלוקת. בטור שפרסמה בלוס אנג'לס טיימס ציינה שקודם כל היא תומכת בזכותו של כל אזרח אמריקאי ליצור אמנות ולהביע את עמדתו המוסרית ללא התערבות או הטרדה של השלטון בהתאם לתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, היא הוסיפה שהיא פציפיסטית מזה שנים ותומכת בהתנגדות לשימוש בעינויים, ציינה שתיאור המציאות אינו תמיכה בה, שבתחילת המצוד אחר בן לאדן נעשה שימוש בעינויים והם היו חלק מהסיפור שלא ניתן להתעלם ממנו. התסריטאי מארק בול ציין שהוא גאה בסרט שיצרו.

ביקורת קולנוע
הסרט זכה לשבחים מצד מרבית מבקרי הקולנוע המשפיעים, פיטר טרוורס מהרולינג סטון ציין שביגלו ובול התעלו על עבודתם מהסרט "מטען הכאב" עליו זכו בפרס האוסקר. הוא שיבח את הווירטואוזיות של ביגלו בבניית המתח מבלי לחטוא לאמת, ואת בול ביכולתו להציג את הצד האנושי בסיפור המעשה. את הופעתה של צ'סטיין ציין כמופלאה, כשגילומה את מאיה מותיר רושם עז שחודר כל כך עמוק עד שהצופים חשים בקצות עצביה. ג'ו מורגנסטרן מבקר הקולנוע של הוול סטריט ג'ורנל, שיבח את הסרט, שעל אף שסוף העלילה שלו ידוע מראש, הוא מצליח לבנות מתח לכל אורכו; הוא ציין שהסרט הוא עבודה של קולנוענית שמוכנה ומצליחה להתעמת עם ספקטרום מלא של עמימות מוסרית. דייוויד דנבי מהניו יורקר כתב שהמעלה העיקרית של הסרט היא שהוא מקדיש תשומת לב רבה לאופן בו החיים מתנהלים באמת, הוא משלב אכזריות ואנושיות באופן פרדוקסלי ומטריד אך עדיין מספק כיצירת אמנות. אואן גלייברמן מאנטרטיינמנט ויקלי שיבח את ביגלו על סרט מוקפד ומחשמל ובימוי מדויק שבונה מתח באופן שכמעט ושולט בקצב פעימות הלב של הצופה.

הפצה והכנסות
מועד יציאתו של הסרט נדחה כאמור משיקולים פוליטיים. סרטי סוני החליטו שהוא יופץ באופן מסחרי בסוף 2012, על מנת לאפשר לסרט להתמודד בטקס פרסי אוסקר לאותה שנה, אך שההפצה תעשה באופן מוגבל, משום שבתקופת החגים יהיה עליו להתמודד מול סרטים פופולריים שנעשו בתקציבים גדולים כמו "ההוביט: מסע בלתי צפוי" ו"עלובי החיים". ההקרנה החלה בחמישה בתי קולנוע בערים ניו יורק ולוס אנג'לס מתוך ציפייה שתעורר באזז תקשורתי, בתחילת 2013 הורחבה ל-60 בתי קולנוע וב-11 בינואר 2013 הסרט יצא להפצה רחבה בכ-3,000 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית. ביום הראשון להקרנתו כבש את צמרת הסרטים המכניסים, עם הכנסות של 9.6 מיליון דולר ובתום הסופשבוע חצה את רף ה-30 מיליון דולר. סך הכל הניב הסרט הכנסות של 132.8 מיליון דולר ברחבי העולם.

פרסים בולטים ומועמדויות
זכייה בפרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר, היה מועמד לפרס אוסקר בארבע קטגוריות נוספות: הסרט הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, העריכה הטובה ביותר.
הסרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר - איגוד מבקרי הקולנוע בניו יורק
הסרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, התסריט הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר - ארגון מבקרי הקולנוע בשיקגו
הסרט הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר - איגוד מבקרי הקולנוע בבוסטון
הסרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר - NBR
הסרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, השחקנים הטובה ביותר, התסריט הטוב ביותר - ארגון מבקרי הקולנוע של ונקובר
אחד מסרטי השנה - פרסי AFI (מכון הסרטים האמריקאי)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, מועמד לפרסי גלובוס הזהב בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר.
פרס גילדת הכותבים של אמריקה - לתסריטאי מארק בול
מועמד לפרס באפט"א בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר.
פרס סטלייט - לתסריט הטוב ביותר

קישורים חיצוניים


 תסריט הסרט, באתר סרטי סוני
ביקורות

 Bin Laden Film’s Focus Is Facts, Not Flash, הניו יורק טיימס, 23 בנובמבר 2012












 גידי אורשר, "כוננות עם שחר" - והיה בחצי הלילה, גל"צ, 3 בפברואר 2013

 יעל שוב, שחר חסון - ביקורת על "כוננות עם שחר", באתר Time Out תל אביב, 31 בינואר 2013

הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אולפני יוניברסל
קטגוריה:אל-קאעדה
קטגוריה:סרטים היסטוריים
קטגוריה:זוכי אוסקר: עריכת הקול הטובה
קטגוריה:יחידות מיוחדות בקולנוע ובטלוויזיה
קטגוריה:קהילת המודיעין האמריקאית בתרבות ובאמנות
קטגוריה:סרטים המבוססים על פיגועי 11 בספטמבר
קטגוריה:תיאורים תרבותיים של אוסאמה בן לאדן
קטגוריה:סרטי קתרין ביגלו