ברית (מקרא)

בְּרִית מקראית הוא הסכם המתועד בתנ"ך. המילה מופיעה במקרא 283 פעמים. הברית יכולה להיות בין אלוהים לבין אדם, בין שני עמים, בין עם לאדם או בין שני אנשים.

בתאולוגיה ובלימודי המקרא, המילה "ברית" מציינת, עקרונית, כל הסכם שנעשה בין אלוהים לבין בני ישראל ולגרים שלהם במקרא. יסוד האמונה הנוצרית הוא שהברית החדשה היא המשכה והתגשמותה של הברית המקראית עם ישראל.

 בריתות מותנות ובריתות שאינן מותנות 
על אף שבריתות במזרח הקדום יכולות היו להיות דו־צדדיות (כדוגמת הסכמים בין החתים לבין המצרים), בריתות בתורה היו לרוב חד־צדדיות. עם זאת, בריתות יכולות היו להיות מותנות או בלתי מותנות בתורה. נראה שלחלק מהבריתות היה מבנה של אמנת ריבונות שלה יש תנאים שחייבים להתממש על ידי שני הצדדים, אך בריתות אחרות חסרות כל תנאי ומייצגות מתנה אלוהית או רישיון אלוהי. דוגמה לכך היא הברית עם אברהם שיכולה לכלול בריתות מותנות ובלתי מותנות.

הברית עם נוח

ברית נוח (בראשית ט' ח'-יז') היא ברית שנכרתה בין אלוהים לנח וכל המין האנושי לדורותיו, עם החיות וגם עם הארץ עצמה ,לאחר המבול. בברית זו, אלוהים מבטיח שהוא לעולם לא יביא עוד מבול ויוצר את הקשת בענן כסימן לברית הנצחית.

לפני הברית אלוהים מברך את נח ובניו מצווה עליהם לרבות בארץ ואוסר עליהם לרצוח ואכילת הדם עם הבשר (ואת שאר מצוות בני נח - לפי הפירוש המסורתי) אבל הברית לא הותנתה במפורש בקיום הציוויים.
הברית עם אברהם

"הברית האברהמית" הנמצאת בבראשית י"ב עד י"ז ידועה גם (בזכות הברית בפרק טֹֹ”ו) כ״ברית בין הבתרים״ והיא הציווי לברית מילה ביהדות. הברית היא אלוהים עם אברהם וזרעו.

 הפיכת אברהם לאומה גדולה ולברך את אלו המברכים אותו וקללת מקלליו ובירוך כל אנשי העולם דרך אברהם.
 ברית מילה היא הסימן הקבוע של הברית הנצחית עם אברהם ועם צאצאיו הזכרים.
 לתת לצאצאי אברהם את הארץ שמהנהר (או ואדי) המצרי ועד החידקל. ואדי הכוונה לנהר עונתי המציין את דלתת הנילוס שהוצפה באופן עונתי בימים אלו. מאוחר יותר ארץ זו אוזכרה כהארץ המובטחת או כארץ ישראל, אך הארץ שצוינה בברית האברהמית כוללת גם את מה שהיום ידוע כערב הסעודית, כעמאן, כתימן, כטורקיה, כעיראק, כסוריה, כלבנון, כירדן, ככוויית, כאיחוד האמירויות הערביות ומדינות אחרות נוספות במזרח התיכון.
 להפוך את אברהם לאב לעמים רבים ולצאצאים רבים ולארץ כנען ולכל אנשי המזרח התיכון.

הברית עם יצחק
הברית האברהמית של יצחק לא נכללה לכל צאצאי יצחק. מיצחק הברית הועברה ליעקב ומיעקב הברית עברה ליוסף ומשם לבנו אפרים, כך שבעוד שנובא שהמשיח יבוא מיהודה בן יעקב, כלומר העם היהודי נשאר עם בנו של אפרים. עם זאת, אנשי אפרים הובסו על ידי האשורים ב־722 לפנה״ס והוגלו בסיסטמטיות בתוך האימפריה האשורית, כך שזהותם המודרנית אבדה. קבוצות רבות ניסו להזדהות כבני אפרים. עם זאת, רבות מקבוצות אלו באמריקה, בריטניה ואוסטרליה אינן מתאימות למיקום המצוין בברית האברהמית.

 הברית עם יעקב 

אלוהים מופיע בפני יעקב בחלומו ומבטיח:

 לתת לו ולצאצאיו את הארץ עליה הוא שוכב;
 להרבות צאצאיו כמו החול אשר על האדמה;
 לברך את כל אנשי האדמה דרכו ודרך זרעו;
 לשמור עליו בכל אשר ילך.

ברית משה

ברית משה, הנכרתת בספר שמות בפרקים י״ט עד כ״ד, מכילה את יסודות התורה. בברית זו, אלוהים מבטיח:

 להפוך את בני ישראל לבני חסותו המיוחדים מבין כל העמים אם הם מקשיבים לדבר אלוהים ושומרים את בריתו;
 להפוך את בני ישראל לממלכה של כהנים ולאומה גדולה;
 לתת לבני ישראל את השבת כסימן קבע לברית זו.

כחלק מהתנאים של ברית זו, אלוהים נותן למשה את עשרת הדיברות. אלו בעתיד יבוארו בשאר החומש. צורה זו מזכירה את אמנת הריבונות במזרח הקדום אך לא חופפת בצורה מלאה. כמו האמנות, הדקלוג מתחיל עם זיהוי אלוהים ומעשיו עבור ישראל (אָנֹכִי ה' אֱלֹהֶיךָ, אֲשֶׁר הוֹצֵאתִיךָ מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם מִבֵּית עֲבָדִים) וגם את התנאים המצווים על נאמנות מוחלטת (לֹא-יִהְיֶה לְךָ אֱלֹהִים אֲחֵרִים, עַל-פָּנָי). עם זאת, בניגוד לאמנת הריבונות, הדקלוג בספר שמות לא מכיל אף עדות, לא ברכות מפורשות ולא קללות. הפירוט הרחב ביותר לברית משה ניתנת בספר דברים.

הברית עם אהרון

 ברית יהושע 

בספר יהושע כאשר יהושע מדבר אל בני ישראל לפני מותו הוא מתאר את סדר האירועים מיציאת מצרים ועד הכניסה לארץ ברית משה ומעמד הר סיני אינו מוזכר בתיאור הכרונולוגי, במקום זה מתואר שם אירוע דומה המתאר ברית בין אלוהים לישראל שמתרחש בשכם הקדומה. שם, הוא מציב לבני ישראל ברירה אם לעבוד את אלוהים או לא, יהושע מסביר כי גם אם בני ישראל לא יסכימו לכרות ברית הוא לבד ובני ביתו יעבדו את ה'.

 הברית עם דוד 

ברית נוספת המוזכרת פעמים רבות בתנ"ך היא הברית שכורת אלוהים עם דוד המלך. (שמ"ב ז', דבה"י א' יז'). דוד רואה לנכון לבנות בית לה', ומקבל הבטחה וברית שה' יבנה בית לדוד. הברית הזאת נמסרת על ידי נתן הנביא, אשר פעל בתקופת דוד המלך. אלוהים מבטיח לדוד שהוא יכרית את אויביו מלפניו, שהוא יקים לו זרע אשר יבנה בית לה'. אותו זרע יקבל מלכות עולם, הוא יהיה לה' לבן וה' יהיה לו לאב (דבה"י א' יז' 12–13). ברית זאת מוזכרת פעמים רבות במזמורי תהילים.

הערות שוליים

*