תאיס

תאיס (ביוונית: Θαΐς) הייתה הטאירה יוונית ידועה אשר נלוותה אל אלכסנדר הגדול במסעות כיבושיו, ולפי המסופר הסיתה אותו להעלות באש את ארמון דריווש השלישי בפרספוליס. נישאה לתלמי, ממצביאי אלכסנדר, ומי שהשתלט על מצרים העתיקה לאחר מות אלכסנדר. היא ילדה לתלמי שני בנים ובת. בתה, אירנה, נישאה לאונוסטוס, מלך סולוי בקפריסין.

ביוגרפיה
לא ידוע דבר על משפחתה מוצאה או ילדותה של תאיס. היא הייתה ככל הנראה מאתונה. היא שימשה הטאירה - בת המעמד הגבוה ביותר של זונות ביוון העתיקה. ההטאירי שימשו מלוות מתוחכמות שבילו עם לקוחות קבועים יותר מאשר מעניקות שירותי מין. תאיס הצטרפה לפמלייתו של אלכסנדר הגדול, והייתה ככל הנראה פילגשו של תלמי, אחד מקציניו. נראה שהיו לה יחסים גם עם אלכסנדר עצמו, שכן אתנאיוס מציין שאלכסנדר "אהב לשמור את תאיס קרוב אליו". אם כי ייתכן שעשה זאת מכיוון שנהנה מחברתה, שכן היא נודעה כאשה חכמה ופקחית.

הצתת הארמון בפרספוליס

כאשר אלכסנדר כבש את הבירה הפרסית פרספוליס, הוא טבח בתושבים אולם הותיר על תילם את מרבית הארמונות והמקדשים העתיקים. הוא חנה כארבעה חודשים בפרספוליס, במהלכם התנהג בפזרנות והוללות על חשבון האוצר הפרסי. פלוטרכוס ודיודורוס מספרים שלילה אחד במהלך אחד המשתאות, קמה תאיס והכריזה:

הצעתה התקבלה במחיאות כפיים סוערות, ואלכסנדר נסחף בהתלהבות הכללית. לטענת קורטיוס רופוס, חלק מהחוגגים השיבו:  החוגגים התארגנו בתהלוכה לכבוד האל דיוניסוס, כשבראש התהלוכה עמדו אלכסנדר ותאיס מנופפים בלפידים בוערים, מסביבם נגנו אנשים בחלילים ושרו שירי תהילה. אלכסנדר השליך את הלפיד הראשון על הארמון העתיק בפרספוליס, ותאיס את השני. לטענת פלוטרכוס אלכסנדר התחרט מהר מאוד והורה לכבות את האש. אם כי סופרים אחרים מוסרים שהארמון בער כל הלילה.

גרסה דומה נמסרת גם אצל אתנאיוס שמצטט אותה בשם קלייטרכוס, היסטוריון שלא התלווה למסע אלכסנדר אולם היה בן דורו ושוחח עם אנשים שכן התלוו אליו. לעומת זאת, אריאנוס טוען, שהצתת הארמון הייתה מעשה מתוכנן, שהתקיימו עליו דיונים רבים בין קציניו של אלכסנדר; כמקור לדבריו מביא אריאנוס את זיכרונותיו של תלמי. חלק מהחוקרים כיום מעריכים שזכרונות אלו בעייתיים בקטע זה, משתי סיבות: הראשונה היא שתלמי שלט על ממלכתו מתוקף היותו יורשו של אלכסנדר, ובוודאי לא ירצה לתאר את מיטיבו כהולל שיכור הנסחף בהתלהבות המונית; השנייה היא שתלמי נישא מאוחר יותר לתאיס, וייתכן שהיא עוד הייתה בחיים בזמן כתיבת זכרונותיו (הוא כתב אותם בערך כשהיה בן 80), ובוודאי לא ירצה להעליב אותה.

אחרית ימיה
המקור העיקרי לחייה לאחר מכן הוא אתנאיוס, הטוען שהיא נישאה לתלמי שבינתיים הפך לאחד מהדיאדוכים והשתלט על מצרים. לא ברור עד כמה חוקיים היו נישואיהם, אולם היא ילדה לתלמי שני בנים ובת. בתה, אירנה, נישאה לאונוסטוס, מלך סולוי בקפריסין ואחד מבניה נודע כמי שניצח במרוץ מרכבות באולימפיה. תאריך מותה אינו ידוע.

ייצוגים בספרות ובמוזיקה
חיי תאיס תוארו ביצירות ספרותיות רבות. המשורר היווני מנאנדרוס כתב בסביבות שנת 300 לפני הספירה קומדיה בשם "תאיס", ממנה שרדו רק חלקים.
תאיס מופיעה ב של דנטה אליגיירי (בסביבות 1310).
הדרמה "פפנוטיוס" של רוזוויתה מגנדרסהיים בספרה השני מן המאה ה-10 מבוססת על האגדת קדושים מהמאה ה-5/6 על היטארה מצרית, שהפכה מאוחר יותר לנזירה ומתבודדת. דרמה זו מהווה את הבסיס לרומן ההיסטורי תאיס מאת הסופר הצרפתי אנטול פראנס משנת 1890. בדרמה זו, סגפן המדבר המצרי הנוצרי פפנוטיוס מנסה להמיר את דתה של היופי הזועם, אך נכשל בגאוותו הוא. דרמה זו נתנה השראה לז'יל מאסנה לכתוב את האופרה תאיס, שעלתה בבכורה בפריז במרץ 1894.
הסופר הרוסי איוואן יפרמוב כתב את היצירה "תאיס מאתונה" ב-1972, המתאר את חייה מפגישתה עם אלכסנדר מוקדון ועד מותה כמלכה מצרית. היצירה מבוססת על מחקר היסטורי יסודי ומייצגת מבוא מוצק להיסטוריה ולמנהגי העת העתיקה.
תאיס מופיעה כדמות משנית בשני רומנים מאת הסופרת האנגלית מרי רנו, "אש מגן עדן" (,1970 Fire from Heaven) ו"הנער הפרסי" (1972, The Persian Boy). כמו כן, בביוגרפיה שלה על אלכסנדר, "טבעו של אלכסנדר" (The Nature of Alexander).

מקורות
 דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז
 ג'. ב. ברי, תולדות העולם הקלאסי, כרך שני.
 ביל יני, אלכסנדר הגדול - לקחים מפועלו של המצביא הבלתי-מנוצח בהיסטוריה, 2012, הוצאת מודן - (מהדורה ראשונה בשנת 2010)
קלושה פאול, אלכסנדר הגדול, ת"א: מזרחי, 1963.
 י. מודז'ייבסקי, אלכסנדר מוקדון, הוצאת הדר, 1960.
 פלוטארכוס, חיי אישים: אנשי יוון; תרגם מיוונית והוסיף הערות: א"א הלוי; הביוגרפיות סולון, תימיסטוקליס ואלקיביאדיס – תרגמן והוסיף להן הערות מ"ה בן שמאי, ירושלים: מוסד ביאליק ('ספרי מופת מספרות העולם'), תשל"א.
 זאב רובינזון, האשה והמסורת על שריפת פרספוליס, זמנים חוברת 15, עמ' 71-61.
 Walter M. Ellis, Ptolemy of Egypt, Routledge, London, 1994
 Athenaeus, The Deipnosophists. Translated by Charles Burton Gulick. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1927-1941. 7 vols. Digitized copy in LacusCurtius.
 Diodorus Siculus. Library of History. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967.
 Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu
 Arrian, The Campaigns of Alexander, translated by Aubrey de Sélincourt, Penguin Classics, 1958 and numerous subsequent editions.


קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:אלכסנדר הגדול
קטגוריה:קורטזנות בעת העתיקה
קטגוריה:נשים במאה ה-4 לפנה"ס