יצחק פאנר

יצחק פָּאנֶר (נכתב גם פנר; ביידיש: פּאַנער; בלועזית: Panner; 1890 – 20 בספטמבר 1979) היה עיתונאי, משורר וסופר יידי אשר פעל במזרח אירופה, במחנות המעצר בקפריסין ובארץ ישראל.

 תולדותיו 

יצחק פאנר נולד ב-1890 בדוֹבּרוֹמיל שבגליציה. בגיל ארבע היגר עם הוריו לבוקובינה. עד גיל עשר למד ב"חדר" ואחר כך למד בבית הספר עממי רומני וסיים בו את לימודיו. בגיל 14 נסע עם אחותו המבוגרת לאמריקה, חלה שם מעבודה קשה וחזר הביתה.
באותה תקופה החל ביצירה ספרותית. בתקופת השואה גורש עם רעייתו ובנו למחנה הריכוז שהוקם בטרנסניסטריה. שם הצליח לשרוד עם משפחתו, בין השאר בזכות עבודת חרט האומן של בנו, אשר הצליח להתפרנס מעיצוב אותיות במכונות כתיבה וכך הצליח להשיג קצת אוכל. בסוף שנת 1947 העפיל עם משפחתו באוניית המעפילים פאן יורק וגורש עם מעפיליה לקפריסין. במחנה המעפילים בקפריסין היה ממיסדי התיאטרון היידיש וניהל אותו, וכתב שירים ומחזות ביניהם את שיר קפריסין שמקרא בהמשך המנון קפריסין ובוצע בתוכנית שרתי לך ארצי כ"טנגו קפריסין" על ידי שלמה ארצי ושלישיית המעפיל.  פאנר כתב לשחקנית מרים זוהר את המחזה הראשון. שיר נוסף "שיר מעפילים" (מתחיל במילים "שטה אוניה בים") לפי לחן של ד"ר האקן, תרגם לעברית דב נוי. בתחילת 1949 שוחרר ועלה לישראל.

בתחילת דרכו כיוצר פרסם שירים בעיתונים "פארווערטס" ו"צייט גייסט". אחר כך עבר לצ'רנוביץ והיה פעיל במועדון הספרותי ע"ש אליעזר שטיינברג, וכתב באופן קבוע בעיתון "צייטונג" שראה אור בעיר, ופרסם בו שירים ופיליטונים. היה ממייסדי עיתון הפועלים "צ'רנוביץ ארבטר בלטר" וערך שבועון ספרותי להומור ולסאטירה בשם "דער קאנטשיק". כן כתב בעיתוני יידיש בניו יורק ובארגנטינה. בישראל כתב בעיתון היידי "לעצטע נייעס".
יצחק פאנר זכה ב"פרס מאנגר" לספרות יידיש. היה מזכיר בית לייוויק ופעל רבות לקידום מעמדם וקליטתם של סופרי יידיש בארץ.

בספרו "דווקא ציוני", בהוצאת ידיעות אחרונות בשנת 1999, מספר יצחק ארצי על פגישתו עם יצחק פאנר:

. אחר כך הגיע השיר ארצה עם אחד העולים. תחזיתו הקודרת של יצחק פאנער התבדתה. הוא ומשפחתו שוחררו ועלו ארצה. במשך שנים שימש כמזכירו האישי של הסופר הדגול שלום אש. כעבור שנים הולחן השיר בידי האמן לייבו לעווין ועד היום שרה אותו בתו הזמרת רות לעווין".

את השיר "וואיט פון דאנען" הזה שרו ברבות הימים גם הזמרות נחמה ליפשיץ ואסנת פז.

היה נשוי לפני צפורה, שנפטרה באביב 1968, ואב לבן, עזרא פאנר (נפטר בתשנ"א).

יצחק פאנר נפטר ב-1979, בגיל 89. נקבר בבית העלמין הדרום לצד רעייתו.

 מכתביו 
 מיניאטורות, (תרגום מיידיש: שלמה שנהוד) הוצאת י"ל פרץ, תשל"ב 1972.
 באידיש
 עם א. פרנקל ; הקדמה - איציק מאנגר, נייע יידישע דיכטונג, ירושלים: קרן על שם יעקב גרופר, 2009. - אנתולוגיה של שירים ביידיש.
 שטריכן צום פארטרעט פון איציק מאנגער, תל אביב: המנורה, תשל"ו 1976.
 אין אייגענעם האפן, הוצאת י"ל פרץ, 1970.
 זון און שאטן : ישראל-מאטיוון, הוצאת י"ל פרץ, 1964.
 שלום אש אין זיין לעצטער היים, הוצאת י"ל פרץ, 1958.
 נייע יידישע דיכטונג, הוצאת י"ל פרץ, 1947.

 לקריאה נוספת 
 שלום סודיט, 'יצחק פאנער, דער מיניאטור-מייסטער', פראבלעמען 132 (1984), עמ' 30–32.
 אמאל איז געווען... (א קאפיטל זכרונות וועגן יונג-טשערנאוויץ), בתוך: פון משה שטאַרקמאַן (רעדאָקטאָר), שלמה ביקל יובל-בוך - עטרת שלמה: צו זיין 70סטן געבוירנטאָג, ניו יורק: מתנות, תשכ"ז 1967, עמ' 194–203.

 קישורים חיצוניים 

 יצחק פאנר באתר WorldCat
  סרטה של אילנה כהן על יצחק פאנר, באתר youtube
  תמונתו עם אנשי רוח נוספים, באתר infocenters
  - על יצחק פאנר - אילנה כהן אתר נש"ר

מפרי עטו:


הערות שוליים

קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:עיתונאים כותבי יידיש
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1890
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1979