ג'יימס בולדווין

שמאל|ממוזער|250px|המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות, 1963: בולדווין במרכז החלק הימני עם צ'רלטון הסטון משמאל ומרלון ברנדו מימין. מאחורי ברנדו - הארי בלפונטה ובשמאל התמונה נראה גם סידני פואטייה.

ג'יימס ארתור בולדווין (באנגלית: James Arthur Baldwin; 2 באוגוסט 1924 – 1 בדצמבר 1987) היה סופר, מסאי, משורר, מחזאי ופעיל זכויות אדם: אפרו-אמריקאי, הומוסקסואל.

 שנים ראשונות 
בולדווין נולד בהארלם, לאחר שאמו ואביו היגרו לניו יורק מדרום ארצות הברית. המשפחה חיה בעוני ואביו, שהיה מטיף נוקשה, לא הצליח לפרנסה. לפיכך הפך בולדווין, הבכור מבין תשעה אחים, למפרנס העיקרי מגיל צעיר. את רוב זמנו הפנוי בילה בקריאה בספרייה הציבורית. בולדווין למד בבית ספר תיכון ברובע הברונקס, בו למדו תלמידים יהודים רבים. בין היתר ערך את עיתון בית הספר יחד עם הצלם ריצ'רד אבדון. לאחר מכן למד בניו סקול בניו יורק.

בהיותו כבן 15 הכיר בגריניץ' וילג' את הצייר האפרו-אמריקאי ביופורד דלני (Beauford Delaney), שהיה דמות בולטת בתנועת הרנסאנס של הארלם. דלני לקח את בולדווין הצעיר תחת חסותו. באותה תקופה החל בולדווין לכתוב סיפורים קצרים שהתפרסמו ב-1955 בספרו Notes of a Native Son.

באותה עת חבר ללי סטרסברג כמחזאי באולפן השחקנים יחד עם טנסי ויליאמס ואדוארד אלבי. בין השחקנים שהכיר באותה תקופה ושנותרו ידידיו נמנים מרלון ברנדו, איליה קאזאן, ריפ טורן וסידני פואטייה.

 גלות מרצון בפריז 
בשנת 1948, בגיל 24, סייע לו הסופר ריצ'רד רייט לעבור ל"גלות מרצון" בפריז. בעיר זו היה יכול בולדווין לראשונה לחיות חיים מלאים כאפרו-אמריקאי הומוסקסואל וחבר לקבוצת האינטלקטואלים הצרפתים והאמריקאים של "הגדה השמאלית" שמנתה את ז'אן-פול סארטר, ז'אן ז'נה, ג'וזפין בייקר, מיילס דייוויס, ז'ולייט גרקו ועוד. בפריז פרסם במספר כתבי עת, בהם "Zero".

ב-1953 פרסם את הרומן הראשון שלו, "Go Tell It on the Mountain", רומן חניכה אוטוביוגרפי למחצה. שנתיים לאחר מכן התפרסמו סיפורי נעוריו בקובץ "Notes of a Native Son". ספרו הבא, והרומן השני שלו "Giovanni's Room", שפורסם ב-1956 היה ספר הומו אירוטי שעורר סערה בקרב הקהל השמרני.

 חזרה לאמריקה 
ב-1957, לאחר כעשר שנים, ועם התעוררות התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, שב בולדווין לארצות הברית. בקיץ אותה שנה חבר למרטין לותר קינג במסעותיו בדרום ארצות הברית. את חוויותיו פרסם בולדווין בהרפר'ס מגזין (Harper's magazine) בסדרת מאמרים תחת הכותרת: "The Hard Kind of Courage" (הסוג הקשה של האומץ). מאז ועד 1963 המשיך בולדווין וכתב בנושאי התנועה לזכויות האדם, בין היתר בניו יורק טיימס ובניו יורקר. את עמדתו בנושא המאבק לשוויון זכויות הגדיר באמצע, בין המתינות של מרטין לותר קינג לבין מלקולם אקס, שהטיף למאבק אלים. לטענתו, החברה האנושית ביסודה אינה בלתי-אלימה. אי-האלימות כרוכה בריסון, אולם לריסון יש גבול וההתגרויות הבלתי פוסקות בחירויות השחורים קרובות לדחיקתם אל מעבר ליכולת הריסון. ב-1962 פרסם בניו-יורקר, שהקדיש לכך שני כרכים ייעודיים, את החיבור "Down at the Cross", החיבור יצא יחד עם פרסומים נוספים בספר "The Fire Next Time" ב-1963.

בולדווין כתב והרצה והיה דובר פופולרי במיוחד בקרב לבנים ליברלים כדובר התנועה (באופן בלתי-רשמי). ב-17 במאי 1963 בחר הטיים מגזין להציג את דיוקנו על שער המגזין כסמל התנועה ודוברה. בעקבות אלימות משטרתית בעיר ברמינגהאם, ארגן בולדווין משלחת לתובע הכללי של ארצות הברית, רוברט קנדי בה השתתפו גם לנה הורן, הארי בלפונטה, לוריין הנסברי ופעילי זכויות אדם ואזרח אחרים במטרה להציג בפניו אירועי הפרת זכויות אדם באמצעות דוגמאות אישיות. באוגוסט אותה שנה השתתף בולדווין במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות. באותה תקופה העלה את מחזהו -"בלוז למיסטר צ'ארלי", שעורר הדים רבים.

לאחר התפוצצות פצצה בכנסייה בברמינגהאם, כחודש לאחר המצעד, הטיף בולדווין במקביל להתקוממות אזרחית בלתי-אלימה ולפעולה פדרלית נחרצת נגד הגזענים בדרום. במסגרת זו תקף את הנשיא קנדי על אזלת-ידו באכיפת ביטול ההפרדה הגזעית לאור פסקי בית המשפט העליון של ארצות הברית ובאכיפת החוק על פורעים לבנים בדרום.

בתקופה זו כתב, בנוסף למאמרים ולמסות רבות שהתפרסמו בעיתונות (והחשובות בהן רוכזו בספר "No Name in the Street" שראה אור ב-1972), את הרומנים האוונגרדיים Another Country, 1962 ו-, Tell Me How Long the Train's Been Gone, 1968.

באותה תקופה היה בולדווין חבר החוג האינטלקטואלי השמאלי בניו יורק שכלל, בין היתר את מרגרט מיד, אלכס היילי, אלן גינסברג, ומאיה אנג'לו (שקראה לבולדיווין באוטוביוגרפיה שלה מ-1969, "I Know Why the Caged Bird Sings", "אח וחבר").

ב-1964 פרסם יחד עם חברו לספסל הלימודים ריצ'רד אבדון את הספר "Nothing Personal" - "ספר זעם", כפי שהוא מוגדר בכריכתו הפנימית, שכלל מסה במספר פרקים ותצלומים של אבדון, אשר רובם עורכים השוואה ויזואלית בין דיוקנאות של אישים בולטים משני צידי המתרס מארצות הברית של התקופה. הספר מסתיים בסדרת תמונות מזעזעות של מאושפזים בבית חולים לחולי נפש.

 השיבה לצרפת ויצירתו הספרותית 
ב-1965 שב בולדווין להתגורר רוב הזמן בצרפת, נסע גם לשווייץ ולטורקיה והרבה לשהות בבית הנופש שלו בעיירה סן-פול-דה-ואנס.

לאחר הירצחו של המנהיג המתון מרטין לותר קינג, הקצין בולדווין את עמדתו והתקרב יותר לפלג הלוחמני של התנועה לזכויות האזרח ולרעיונות הבדלניים של אמירי ברקה ותנועת הפנתרים השחורים האמריקאית.

ב-1971 פרסם יחד עם האנתרופולוגית מרגרט מיד את הספר "A Rap on Race" ובו דיונים על נושאי גזע, שעבוד, תרבות והיסטוריה מתוך זיקה אקטואלית. בין יתר המיעוטים המדוכאים הנכללים בספר מוזכרים גם יהודים ספרדים בישראל, עקב אירועי הפנתרים השחורים וזיקתם לתנועת הפנתרים השחורים האמריקאית.

ב-1972 הוציא לאור את הספר "One Day When I Was Lost", ביוגרפיה של מלקולם אקס שראשיתה בתסריט לסרט מלקולם אקס שהתבסס על הביוגרפיה שכתב אלכס היילי.

לאחר שני רומנים, "סיפורו של רחוב ביל" ("If Beale Street Could Talk"), מתורגם גם כ-"אם רחוב ביל היה יכול לדבר", ב-1974 ו-"Just Above My Head" ב-1979, פרסם ספר שירה - "Jimmy's Blues" ב-1983.

ב-1976 פרסם את הספר "The Devil Finds Work", הדן בביקורת ובמחשבות על סרטי קולנוע כ"נחש מי בא לסעוד", "מגרש השדים", "כחום הלילה", "הנועזים" ועוד.

ב-1985 פרסם את הספר "The Evidence of Things Not Seen" ("הוכחת דברים שאינם נראים", לפי האיגרת אל העברים י"א, א') על רציחות הילדים שאירעו באטלנטה בשנים 1979-1981.

ב–1986 הוענק לו עיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי.

הרומן האחרון פרי עטו, "Harlem Quartet", ראה אור זמן קצר לפני מותו.

בולדווין נפטר מסרטן הקיבה ב-1 בדצמבר 1987 בביתו בסן-פול-דה-ואנס. הוא היה בעיצומה של כתיבת ביוגרפיה על מרטין לותר קינג.

ספריו שתורגמו לעברית
 זר בכפר (1953), בחר וערך ראובן מירן, תרגמה רעיה ג'קסון, נהר ספרים, 2006
 החדר של ג'ובאני (1956), תרגמה עדה פלדור, הוצאת כתר, 2019
 ארץ אחרת (1962), תרגם גיא הרלינג, סדרת הספריה לעם, עם עובד, 2019
 הולכים לפגוש את האיש (1965), תרגמו זהר אלמקייס ויואב רוזן, ספרית פועלים, 2020
 הכושי מהארלם (1968), תרגמה ר' לוטן, הוצאת מ. מזרחי, 1978
 סיפורו של רחוב ביל (1974), תרגם א. איתן, הספריה לעם, עם עובד, 1976
 הסיפור שווה זכויות בפריז, בקובץ: "שלושה אמריקנים בפריז", נהר ספרים, 2020
 אם רחוב ביל היה יכול לדבר (1974), מאנגלית: רעות בן יעקב, הוצאת עם עובד, 2026

 לקריאה נוספת 
 David Adams Leeming, James Baldwin :a biography, New York : Knopf, 1994 
 Keneth Kinnamon (Ed.), James Baldwin : a collection of critical essays, Englewood Cliffs, N.J. : Prentice-Hall, 1974 
 מישל נוריס, גם אני אמריקאי, נשיונל ג'יאוגרפיק, גיליון 221, אוקטובר 2016
 אדי גלוד, Begin Again: James Baldwin's America and Its Urgent Lessons for Our Own. Crown/Archetype. ,2020. .

 קישורים חיצוניים 

 יצירות ופרסומים משלו ואודותיו
 "מאסטרים אמריקאים" PBS
 Watered Whiskey: James Baldwin's Uncollected Writings לרגל הוצאת כתביו הבלתי-מקובצים, 13 באפריל 2011
 THE METHOD AND THE MEANS: JAMES BALDWIN AT THE ACTORS STUDIO
 ריכוז מקורות רשת
 "מחיר הכרטיס", סרט תיעודי על חייו
 יעל לוטן, ימים עברו? אולי, זמנים 100







הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מנהטן: אישים
קטגוריה:סופרים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:פובליציסטים אמריקאים
קטגוריה:משוררים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:אתאיסטים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אפרו-אמריקאים שהונצחו על בולי ארצות הברית
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ארצות הברית
קטגוריה:סגל ניו יורקר
קטגוריה:סוציאליסטים אמריקאים
קטגוריה:צרפתים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1987