עד שיום אחד

עד שיום אחד הוא רומן ראשון מאת שמי זרחין שיצא לאור בהוצאת כתר, ירושלים, בשנת 2011.

העלילה מתרחשת בטבריה, עיר הולדתו של זרחין, בשלוש נקודות זמן שונות ועוסקת במשפחה טברייני בה גדלים האחים שלומי וחיליק.

הדמויות והעלילה
שלומי (שלום) - בתחילת הרומן הוא בן שבע בלבד, ומאוהב באלה בת גילו. בסיום הרומן הוא אחרי צבא, בדירת אביו, בתל אביב, ובדירת אביו בטבריה. לפעמים הוא שותק לזמן רב של חודשים מספר, לפעמים אינו מבין דבר, לעיתים יודע דברים שאיש לא יודע.
אֵלָה (ישראלה) - בתחילת הרומן אביה שמואל נפטר לאחר שלקה בליבו. אלה מתקשה להמשיך את חייה עם אמה חנה, שגם היא, כמו אביה, הגיעה מאירופה לאחר השואה. אלה מאיימת על שלומי בהתאבדות, והוא מתקשה להתמודד עימה, כמו גם עם שיגעונותיה האחרים. למרות כל הקשיים, היא מעדיפה לגדל את אחיה שמואל (על שם אביה) לבדה בחיפה, וגם בתחום הזה מתעוררים רגשות קשים אצל שלומי, המנסה לשכנע אותה ללכת בדרך אחרת. אלה מתקבלת לעבודה בתקופת שירותה הצבאי בתפקיד קריינית בגל"צ וזוכה להכרה ארצית.
 חיליק - אחיו הצעיר של שלומי. חולה לעיתים קרובות בילדותו. מלמד את שלומי לקרוא בשיטה מקורית מאוד שהמציא. מלמד את שלומי לאונן, מאחר ששלומי קיבל המלצה כזו מהרופא. כאשר מגיע "חיליק השני" מארגנטינה, הוא מחליט לעזוב את הבית לטובת הפנימייה הצבאית. חיליק נהרג בצבא והאסון מביא שינויים ניכרים במשפחתו.
 רוּחמה - אמם של שלומי וחיליק, ממוצא מרוקאי. היא דמות דומיננטית מאוד במשפחתה. מקוריותה וייחודיותה באים לידי ביטוי בכל תחומי חייה, ובעיקר כאשר רוברט נוסע לארגנטינה להביא כסף, ולא משאיר לה פרוטה. היא מתחילה לעסוק ב בישול ומכינה כיבוד למסיבות גדולות ולחתונות, וכך הכנסות המשפחה גדלות. שלומי עוזר לה בהכנת המאכלים והופך הוא בעצמו, עם הניסיון הרב שרכש, לטבח מוכשר.
 רוברט - אביהם של שלומי וחיליק. הוריו ממוצא עיראקי. הוא נולד בישראל, אך הוריו עזבו וחיו עמו בארגנטינה. עלה לארץ בגיל 10 עם אחותו, תהילה, שמגדלת אותו מאחר שהוריהם נפטרו. רוברט ואחותו מתאהבים. מתעלסים באהבה רבה. אך הדבר גורם לאחותו להיפרד ממנו, ואולי אף לברוח אל זרועות הקיבוץ. לאחר נישואיו, מתקשה למצוא עבודה מכניסה. לכן מחליט לנסוע לדוד שלו בארגנטינה. מנהל רומן עם חנה. הכסף הרב שקיבל מדודו העשיר, איננו מעודד את רוחה של רוחמה והוא לצנינים בעיניה, כאשר היא בעצמה מכניסה סכומי כסף רבים. בהמשך חושפת רוחמה את בגידותיו. רוברט קונה גם דירה בתל אביב, ובמשך השבוע עובר לשם. מייד עם שובו מארגנטינה הוא מסיים את יחסיו עם חנה.
 חנה - אמא של ישראלה (אלה). חנה מנסה לחנך את אלה ביד קשה, אך אלה בעלת רוח חופשית לחלוטין ולכן חנה מתקשה. במיוחד כאשר אלה אכן מבצעת את קפיצת ההתאבדות מהגג, וחנה מפרידה בינה לבין שלומי. גם נסיעת שתיהן לברזיל, לעניין עבודתה בסוכנות היהודית או בשגרירות, היא סוג של הרחקת שלומי מאלה, מנקודת מבטו של שלומי. כאשר רוברט מודיע לה על סיום מערכת היחסים, היא נוקמת בו בכך שמפתחת מערכת יחסים עם שלומי בן ה-14.
 דודו של רוברט עלה לארץ עם הוריו של רוברט. לאחר שהבין את המצב לאשורו בישראל, שכנע את הוריו של רוברט לעזוב עמו את הארץ. הצליח מאוד בעסקיו בארגנטינה. כאשר רוברט מגיע אל דודו, הדוד מרעיף עליו מעושרו הרב. כאדם עשיר יש לו אויבים רבים, המתנכלים לו. בכל מקום הוא בודד: כיהודי בין הגויים העשירים וכעיראקי בין האשכנזים. וכך גם בעניין היותו חסוך ילדים. הדוד מציג בפניו את רעייתו, רשל. צרפתייה צעירה ומבקש ממנו לקיים עימה יחסי מין כדי להפוך לאב.
תהילה, אחותו של רוברט, המגדלת אותו לבדה כשהיא עוד לא בת 20, ולאחר ההתאהבות ההדדית הצומחת ביניהם, היא עוזבת אותו כאשר שתי ידיו שבורות בגבס ובורחת לחיות בקיבוץ. תהילה מנסה לעזור לרוברט לפני ואחרי שובו מארגנטינה עם תוכנית מפעל התריסים שלו, ורוברט מצליח למכור אותם ותחילה עסקיו פורחים. אך בשעת משבר, גם הקיבוץ שעזר לו בתחילה, מבטל הסכם. תהילה עוזבת את הקיבוץ לירושלים ושם מצטרפת אל הפנתרים השחורים ובשלב מאוחר יותר נבחרת מטעמם לחברת הכנסת.
 רשל נשואה לדודו העשיר של רוברט בארגנטינה, והביאה ילד לעולם. עם מותו של הדוד היא מביאה את גופתו לקבורה בישראל. רוברט נעזר במזכיר הקיבוץ שחייב לו חוב מוסרי וכספי, על ביטול ההסכם עם התריסים. והם מביאים יחדיו את גופת דודו לקבורה. היא טוענת שהיא חסרת כול, ורוברט מזמין אותה ואת בנם לדור עמו בדירתו בתל אביב. חיליק החדש (זהו בנו השלישי של רוברט), דומה מאוד לחיליק אחיו הצעיר של שלומי. הדמיון מפתיע ועלול לסבך את רוברט עם רוחמה רעייתו. לכן, כאשר רשל מנסה להתקרב בדרך וללטף ברומנטיות את רוברט, כדי להמשיך את מערכת היחסים עמו האינטימית ביניהם, הוא חומק ממנה ועובר לדור בשכירת חדר אצל שכנים בבניין. רשל נוטשת את בנה יחיאל.
 יחיאל, חיליק החדש. ההתייחסות אליו בספר כעזר ונוגע כמעט בלעדית לדמיונו לחיליק, כילדו של רוברט מנסיעתו לדודו בארגנטינה. יחיאל ננטש פעם אחר פעם בספר ולבסוף נשאר עם שלומי, אחיו למחצה, ושמואל בנו של שלומי, אחרי חזרתו של רוברט אל רוחמה.
 שמואל - אחיה של אלה, למעשה הוא פרי בטנה של אמה, חנה, עם שלומי. אלה לא יכולה לסלוח לשלומי. היא לא יכולה לסבול את נוכחותו של אבי אחיה למחצה. ולכן, למרות זכרונות האהבה שלה עם שלומי, היא דוחה אותו ומכאיבה לו. בעוד שמואל הצעיר, מהווה למעשה הזיכרון מאמה חנה, הרי החלק של שלומי בו, יוצר בתוכה פרדוקסים ועימותים קשים עם שלומי.
 מושיק הוא בן כיתתם של שלומי ואלה. יום אחד כאשר הוא מבקש להתקבל לחברתם, וליצור שלישייה, לנגד עיניהם הוא מתעלל באכזריות בחתול בצורה מבחילה ואלה מכה אותו נמרצות. מאוחר יותר הוא רוצח את הוריו וכל ילדיהם. נשפט ויושב בכלא.
 נועם - מנהל מסעדה תל אביבית, המקבל את שלומי לעבוד אצלו כטבח. הוא מתפעל מכישוריו, ומעלה את משכורתו כל פעם מחדש, ולאט לאט מפנים מה רב האוצר שזכה בו.

סגנון הכתיבה
הספר כתוב בשיטת העלילה הלא ליניארית, בצורה מעגלית.

מעגל ראשון, הוא המעגל של יצירת סיפור בתוך סיפור. קוראים קטע ומצפים לסיומו. אך המחבר מתחיל קטע חדש ומשלב עבר, עתיד והווה. עבר משתלב בעתיד, עתיד משתלב בהווה, עבר שב לאחר ההווה והעתיד וכן הלאה. המחבר פותר סיפור קודם, ומתחיל סיפור חדש, למרות שהסיפור הקודם עדיין לא לגמרי פתור.

מעגל שני, הוא של הדמויות המעורבות אלה באלה ובונות אלה את אלה כאילו כולן יוצאות מאותה אמא אדמה, הנקראת במקרה הזה: "טבריה". טבריה היא רקע לעלילה, והעיקר האנשים.

מעגל שלישי, הוא מעגל יחסי אנוש עמוקים ועשירים, המתגלגלים אלה לתוך אלה, עד אין סוף...

המעגל הרביעי, הוא המעגל הכואב, הוא רגישותם של אנשים או חוסר רגישותם לאחרים. למעשה זהו המעגל שבו כל אותם זרמים תת-קרקעיים של הבנה וחוסר הבנה בין בני-אדם, משתקפים כמו במראות בחייהם של כולם בכולם, עם אהבותיהם, תשוקותיהם שלא באות לידי התגשמות, (חלקן כן), מול התחברויות והתעלסויות המביאות אנשים לידי טעויות גסות בחייהם, עליהם ישלמו ביוקר רב. דוגמת רוברט, היא ההוכחה.

המעגל החמישי, הוא סגנון הכתיבה ההומוריסטי, ללא כל הטפת מוסר כלשהי, ומתוך הכרת הדמויות לרוחבן ולעומקן. המחבר מביא מצבים מגוחכים המהווים ניגוד לסיפור הרציני והדרמטי.

המעגל השישי, בא לידי ביטוי בדרך בה הסופר אוהב את כל דמויותיו, בלי הבדלים, בפשטות.

המעגל השביעי, הוא אולי המעגל הביקורתי, החוזר על עצמו כל העת בהערותיה של רוחמה, כלפי הקיבוץ ודייריו, ובנגיעה רכה, נוגע בסכסוך המזרחי מערבי כאן בארצנו.

המעגל השמיני הוא הפירוט לפרטי פרטים, התחושה של כניסה לעולם האינטימי ביותר של הדמויות, לסלון סודי הסודות.

המעגל התשיעי, הוא אותו ידע וכניסה לעולם הקסמים של הילדים כמו של המבוגרים, הכישופים הקטנים והנחמדים, כמו אלה שמפחידים.

מדובר בספר שהכתיבה שלו נובעת מתיאורים מפורטים ואינטימיים של האנשים הישרים והמוצלחים, הבוגדים והמסתירים סודותיהם, על קשיי חייהם, מחשבותיהם, רגשותיהם, ההופכים את חייהם לדבר מלא ועשיר, נדיב ותוסס. כאשר מעל לכול הצחוק המתפרץ, כמעט כל שנים שלושה עמודים, ואפילו במצבים העצובים והכואבים, מביאים את הקורא לצחוק רב מרוב בכי. וזהו בעצם המעגל העשירי, השילוב בין הצחוק והבכי.

לאורך הקריאה יוצר זרחין מעין גנטיקה של מאורעות שחוזרים ומתרחשים שוב ושוב בכל פעם בפנים חדשות. הקורא מגלה כי ההיסטוריה של המשפחה נעה במעגלים, וכי בדרכים משונות ועקיפות, ילדים משחזרים את חטאי הוריהם.

היתרון הראשון, שהופך את הספר למהנה, נעוץ ביכולתו המרשימה של זרחין כמספר סיפורים. בתוך עטיפת המיינסטרים המוכרת לעייפה, שהיא מעין ספרות לכו-לם, ארוזה בכל זאת עלילה מושכת שאינה נכנעת לקלישאות.

לקריאה נוספת
 דליס, עד שיום אחד, (ביקורת), בכתב העת מאזנים, גיליון מס. 3, כרך פ"ו, עמ' 48–49, תל אביב, 2012 

קישורים חיצוניים





 הערות שוליים 

קטגוריה:ספרות ישראלית
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
קטגוריה:ספרי 2011