עשרים וארבעה ראשי איברים

עשרים וארבעה ראשי איברים הם כינוי לאיברים מסוימים בגוף שעבד כנעני יוצא לחירות כשאדונו פצע אותו באחד מאיברים אלה.

 מקור הדין 
בתלמוד למדו דין זה מפסוק בפרשת משפטים: .

אף שבתורה מדובר רק בפגיעה בעין או בשן, חז"ל קיבלו שמדובר באבות טיפוס לכל איבריו שאם נפגעו ונחתכו אינם חוזרים לגדול, והרחיבו זאת לכל 24 האיברים הדומים להם, שאף בהם כריתתם מחייבת את האדון לשחרר את עבדו.

לגבי השימוש דווקא בשן ובעין בציווי המקראי, מבואר בגמרא (קידושין כד) שהעבד משתחרר גם אם נפגעו איברים שהעבד לא נולד איתם (בדומה לשן) אך רק כשמדובר באיברים שאין להם תחליף (כעין) ולא, לדוגמה, בשן חלב שאחרת תצמח במקומה.

 מהות הדין 
במשנה מבואר שעבד יוצא לחירות מאדונו בשלוש דרכים: או על ידי תשלום כסף לאדון, או על ידי קבלת שטר שחרור, ואפשרות שלישית היא במקרה שהאדון פצע את עבדו וחיסר את אחד מאבריו, במקרה כזה חייב האדון להעניק לעבד שטר שחרור.

בנוסף לזה צריך העבד לטבול טבילה נוספת על טבילת העבדות שלו, ובטבילה זו הוא משתחרר והופך לגר יהודי לכל דבר ועניין: 

 זיהוי האיברים 
במשנה מנו את כל 24 האיברים:

אצבעות הידיים והרגליים (20), ראשי האזניים (1), ראש החוטם (1) ראש הגווייה (1), וראשי הדדים שבאישה (1) לדעת הרב שמואל שטראשון, ראשי האוזניים נחשבים כשני ראשי איברים, וכמו כן שני ראשי דדי האישה, והמספר 24 המובא במשנה מדבר רק על ראשי איברים שבאיש, ובאישה ישנם עוד שניים.

 נגע צרעת 
דין נוסף הנוגע לראשי איברים הוא בדיני נגע הצרעת שאינו מטמא משום , במקרה והנגע הוא באחד מעשרים וארבעה ראשי איברים הללו.

הערות שוליים

קטגוריה:עבד כנעני
קטגוריה:משפט עברי: דיני קנסות