חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין)

חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין), תשי"ג-1953 קובע את סמכויות בתי הדין הרבניים בקשר לנישואין, גירושין ועניינים נלווים של בני זוג ששניהם יהודים. החוק קובע כי רק בית הדין הרבני מוסמך לדון בענייני נישואין וגירושין של יהודים בישראל, אזרחי המדינה או תושביה. בעקבות תיקון משנת 2018, לבית הדין סמכות לדון בגירושין גם כאשר רק אחד מבני הזוג נמצא בישראל, וזאת בכפוף לתנאים הקבועים בחוק, בתי הדין פוסקים על פי ההלכה היהודית שהיא שיטת משפט שונה מהמשפט הישראלי האזרחי.

היסטוריה חקיקתית

בסעיף 53 לדבר המלך במועצתו על ארץ ישראל, 1922, ניתנו לבתי הדין הרבניים של העדה היהודית שלוש סמכויות:
(א) סמכות ייחודית בענייני נישואין וגירושין, מזונות אגב גירושין, ואישור צוואות של חברי העדה היהודית (כלומר רשומים בפנקס כנסת ישראל) שאינם נתינים זרים.
(ב) סמכות בכל עניין אחר של המעמד האישי של אנשים כאלה, אם כל בעלי הדין מסכימים להענקת סמכות זו.
(ג) סמכות ייחודית לכל עניין הנוגע לייסוד הקדש שנוסד בפני בית דין רבני לפי דין תורה או להנהלתו הפנימית של הקדש כזה.
הצעת חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין), התשי"ג-1953, שהוגשה מטעם הממשלה, באה להרחיב סמכויות אלה כך שיחולו על כל יהודי בישראל, בין שהוא רשום או היה רשום בפנקס ­כנסת ישראל ובין אם לאו, בין שהוא אזרח ישראלי ובין שהוא אזרח או נתין זר או בעל בלי אזרחות, ובין שהוא תושב קבוע בישראל ובין שהוא ארעי. מאידך, הסמכות לעסוק בענייני אישור צוואות, והנהלת הקדשות צומצמה רק למצב שבו כל בעלי הדין מסכימים לכך.

החוק אושר בכנסת ב-26 באוגוסט 1953, בתקופת כהונתם של שר הפנים חיים משה שפירא ושל ממלא מקום ראש הממשלה משה שרת.

בתיקון ראשון לחוק, שנקבע כהוראת שעה לארבע שנים, ניתנה לבתי הדין הרבניים סמכות להשתמש באמצעי כפייה שונים כדי להביא להביא לקיום פסק דיןש בו נפסק שאיש יתן גט לאשתו, והאיש לא קיים את פסק הדין. 

לבתי הדין הרבניים יש סמכות שיפוט ("מקבילה") בכל הנושאים שנכרכו לתביעות גירושין, כגון: חלוקת רכוש, הסדרי שהות, חינוך, מזונות ועוד, בתנאי שהתביעה בנושאים אלו הוגשה טרם הגשת תביעה דומה בבית משפט לענייני משפחה, על ידי מי מהצדדים. עובדה זו גורמת ל"מרוץ סמכויות" - שהצד המעדיף לדון בבית הדין הרבני, או בבית המשפט לענייני משפחה, ממהר להגיש תביעה בערכאה שבה הוא חפץ לדון, כדי למנוע מהצד שכנגד לתבוע בערכאה השנייה. יוצא מן הכלל הוא נושא מזונות ילדים, שעל פי פסיקת בית המשפט העליון נקבע כי אינו ניתן לכריכה בתביעת הגירושין, אלא יכול להיות נידון על ידי בית הדין הרבני רק בהסכמת הצדדים. בנובמבר 2025 אושר תיקון לחוק, בהוראת שעה לשנתיים, לפיו בתי דין רבניים יוכלו לדון במזונות ילדים גם ללא הסכמת שני ההורים, וההורים לא יורשו לבקש דיון בבית דין לענייני משפחה אם תיק הגירושים נפתח בבית הדין הרבני.;

 תוכן החוק 
סעיפי החוק האלה מתחלקים לשלושה נושאים עיקריים:
 מעמד אישי ומשפחה - נישואין וגירושין
 מעמד אישי ומשפחה - בתי דין רבניים
 בתי משפט וסדרי דין - בתי משפט ובתי דין רבניים.

החוק קובע באיזה מצבים יש לבתי הדין סמכות בלעדית,  באיזה מצבים אין סמכות כזו ובאיזה מצבים הסמכות מתחלקת בין בתי הדין הרבניים ובתי הדין לענייני משפחה. סעיף 1 מגדיר במפורש כי "ענייני נישואין וגירושין של יהודים בישראל אזרחי המדינה או תושביה יהיו בשיפוטם הייחודי של בתי דין רבניים". גם עריכת נישואין וגירושין המוגדרת בסעיף 2 ניתנת כולה בסמכות בית הדין הרבני לאמור: "נישואין וגירושין של יהודים ייערכו בישראל על פי דין תורה". סעיף 3 הוא סעיף מותנה הדן במצב של שיפוט אגב גירושין. הסעיף הזה מדגיש את המצב של הקדמת הפנייה לבתי הדין הרבניים באומרו: "הוגשה לבית דין רבני תביעת גירושין בין יהודים, אם על ידי האשה ואם על ידי האיש, יהא לבית דין רבני שיפוט ייחודי בכל עניין הכרוך בתביעת הגירושין, לרבות מזונות לאשה ולילדי הזוג." סעיף 4 נוגע לאפשרות של אישה הנשואה ליהודי להגיש תביעה למזונות ללא תביעת גירושין.

 חליצה 
בסעיפים 5 ו-7 מתייחסים למנהג החליצה. בעוד סעיף 5 מתייחס לסמכות השיפוט הייחודית של בית הדין הרבני- "תבעה אשה מיבמה בבית דין רבני מתן חליצה, יהא לבית הדין הרבני שיפוט ייחודי בעניין התביעה, לרבות מזונות לאשה עד יום מתן החליצה", הרי סעיף 7 מתייחס על הכפייה הקיימת של צו החליצה והעברתו למעשה לבית המשפט המחוזי. "ציווה בית דין רבני בפסק דין סופי לכפות איש לתת חליצה לאלמנת אחיו, רשאי בית משפט מחוזי, כתום שלושה חדשים מיום מתן הצו, לפי בקשת היועץ המשפטי לממשלה, לכפות במאסר לציית לצו." סעיף 7 הוא סופי - וסעיף 8 קובע זאת: "לצורך הסעיפים 6 ו-7 יראו פסק דין כסופי כשאין עוד ערעור עליו."

 כפייה על מתן גט 
סעיף 8 של סופיות הדיון חל גם על סעיף 6 הדן בכפייה על מתן גט וקבלתו הסעיף עבר תיקון ב-1955 ומאז לא שונה. גם הסעיף הזה מטיל על בית המשפט המחוזי את הסמכות לבצע את החלטות בית הדין הרבני, למעשה ללא כל שיקול דעת.

 סמכות מבחינה בינלאומית לתביעות גירושין 
החוק עבר הרחבה ותיקון בשנת 2005 ולסעיף 4 הוספו 3 תתי סעיפים מפורטים. מטרת הסעיפים האלה הייתה להסדיר את המצב של בני זוג שאינם באותה עת בישראל - ולקבוע את הסמכות הניתנת לבית הדין הרבני גם באותם מקרים שבן הזוג אינו תושב המדינה. אבל החוק מדגיש כי אין זו הקניית סמכות לבית הדין הרבני. אחת ממטרות ההרחבה הייתה להסדיר את הגירושין אצל בני הזוג כאשר הבעל אינו תושב ישראל וחלק מהדיונים נעשים בבתי הדין במקום מגוריו.

 טיפול במקרים טעוני בירור 
בספטמבר 2025 הוגש תזכיר חוק חדש המציע להעניק לרבנות סמכויות חקירה ויצירת "רשימות שחורות" של אזרחים, גם כאלה שמעולם לא פנו לרבנות. אדם שמשפחתו התקשתה להוכיח יהדות לנישואין ייחשב "טעון בירור" ובקשת הנישואים שלו תעוכב עד להבהרת מעמדו.

 בשולי החוק 
על החוק יש ביקורת נוכח היעדר חופש דמוקרטי ואי-עמידה בתנאי הזמן. חוקים נוספים מסדירים את המעמד של הנשים במקרים מיוחדים ואת הסמכות הבינלאומית שנובעת מכך. יש אי בהירות בחלוקת הסמכויות בין בית הדין הרבני לבין בתי המשפט האזרחיים לגבי חלק מהנושאים המוסדרים בחוק.

ראו גם
 פקודת הנישואין והגירושין (רישום)
 גיל הנישואים
 דיני משפחה בישראל
 נישואים בישראל
 תעודת נישואים
 ברית זוגיות
 נישואים אזרחיים
 גירושים

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין)
קטגוריה:ישראל: חקיקת דיני משפחה