יוסף קסטיין

יוסף קַסטיין (בגרמנית: Josef Kastein; במקור יוליוס קָצֶנשטיין (Julius Katzenstein); 6 באוקטובר 1890, ברמן, גרמניה – י"ד בסיוון תש"ו, 13 ביוני 1946, חיפה) היה סופר, ביוגרף, היסטוריון, משורר ועיתונאי יהודי גרמני-ארץ-ישראלי, עורך דין במקצועו. נודע במונוגרפיות שחיבר על דמויות מפתח בהיסטוריה היהודית ובספרו הגדול "תולדות האומה הישראלית" (Eine Geschichte der Juden; 1931).

קורות חיים
קסטיין נולד בסתיו בעיר בּרֶמֶן שבצפון-מערב הקיסרות הגרמנית, בן לאברהם קצנשטיין. בנעוריו פיתח תודעה יהודית ציונית.

לאחר שלמד משפטים וכלכלה, עבד כעורך דין בעיר הסמוכה בּרֶמֶרהאפֶן. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני כקצין תותחנים. בשנת 1917 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת גרייפסוואלד (Greifswald) על דיסרטציה שכותרתה "על טבעו המשפטי של השותף השקט של הקודקס המסחרי (Ueber die rechtliche Natur der stillen Gesellschaft des HGB).

באותה תקופה החל לפרסם את יצירותיו הספרותיות. ביכורי יצירתו היו קובץ שירים (1918) והמחזה "פועלים" (Arbeiter; 1921). כבר את ספרו הראשון הוציא בשם העט "יוסף קסטיין", שאימץ כשמו.

המשיך לעבוד כעורך דין. פרסם בכתבי העת של התקופה, ובמיוחד בירחון Der Jude ('היהודי') שערך מרטין בובר וראה אור בהוצאת לוויט (Löwit) (שבה גם ראה אור ספרו הראשון של קסטיין, כמו גם מרבית הספרים שפרסם לאחר עלייתו לארץ ישראל).

בשנת 1927 היגר לעיירת התיירות אסקונה (Ascona) שבשווייץ, והתגורר ברובע מוֹשייה (Moscia). בתקופה זו החל להתמקד בתולדות עם ישראל, ואת תובנותיו בנושא ביטא בספרות בדיונית על תופעות ודמויות היסטוריות. לאחר שפרסם ב-1927 שני רומנים, הופיעה ב-1930 מונוגרפיה פרי עטו על שבתי צבי בהוצאת רובולט (Rowohlt) בברלין, שזכתה להצלחה ותורגמה תוך זמן קצר לאנגלית ולעברית וכעבור מספר שנים לספרדית.

להזמנת ההוצאה חיבר את ספרו הגדול "תולדות היהודים" (Geschichte der Juden; 1931), שהקנה לו שם, הופיע בכמה הדפסות נוספות ותורגם לאנגלית, להולנדית, לאיטלקית, לעברית ("תולדות האומה הישראלית") ולספרדית. זהו אולי ספרו הידוע ביותר, בוודאי בשפה העברית. הספר נכתב בגישה היסטוריוסופית מקורית, ובמרכזו ניסיון מרשים לתאר את אופן התפתחות האמונה היהודית והאופן בו השפיעה על ארגונו החברתי, המדיני ואף הכלכלי של העם היהודי בשלבי התפתחות שונים. כך למשל הסביר קסטיין את המתחים המהותיים בין היהדות לתפיסות האמוניות שניסו לרשת את מקומה (נצרות ואסלאם) תוך שהן מעתיקות מהיהדות מלוא חופניים, או את הפיכתו של התלמוד למעין "מדינה" יהודית, תפקיד שהתבקש לנוכח פיזורו הגאוגרפי של העם היהודי. בהמשך תיאר בתמציתיות גאונית כיצד זוועות רדיפות היהודים בתקופת מסעות הצלב, מלבים את המתח והפולמוס בין אמונה לפילוסופיה, ששיאה במפעלו של הרמב"ם שניסה לסנתז בין השתיים, וכיצד כל אלו עמדו ברקע התפתחותה של המיסטיקה היהודית: הקבלה, וכיצד נכנסה גם זו לסתירה פנימית עמוקה, או בלשונו: "וכאן קמה לפני התאולוגיה היהודית בעיה חשובה מאד. אמנם המקובלים הראשונים היו חרדים על המושג של אחדות אלהים ושקדו לשמרו ולקיימו, אבל הבאים אחריהם לא יכלו לעכב בדבר, שהכחות, שנחשבו לאצילותו של אלהים, הלכו ונעשו כחות העומדים ברשות עצמם. כך גורלם של כל הרעיונות הגנוֹסטיים. עולמות-המסתורין, שניתנו להם חיים לעצמם, הולכים ומתגדלים וסופם שהם מעלימים באחד הימים את מקור מוצאם – את אלהים. הרי זה דבר מרגיז ביותר! כשם שהניסיון לעשות פשרה בין השכל ובין התורה מן השמים גרם להגדיל את הניגוד שביניהם, כך אירע גם לניסיון למצוא את אלהים על ידי השתקעות מיסטית: אף הוא נסתיים מתוך ההכרח לחזור ולבקש את אלהים מחדש. וכך אנו רואים, שהחיים הדתיים של היהודים חוזרים ועומדים תמיד בכח התעוררותם של עצמם לפני התחלה חדשה".הספר גם היטיב לעמוד על משמעותה של הציונות כתנועה שפעלה לשם "כינוסם" של היהודים כהגדרתו, פעולה שככל שהלכה והתגבשה חייבת הייתה להתמודד עם שני אתגרים, חיצוני ופנימי. החיצוני היה נוכחותם של לא-יהודים בארץ-ישראל, כפי שהיה פעמיים בעבר הרחוק: עם כיבוש הארץ בימי ההתנחלות ולאחר שיבת ציון, הפעם היה זה תורם של הערבים, ואת הבעיה סיכם קסטין כך: "בין הערבי והיהודי אין שום שייכות רוחנית ותרבותית. מאות שנים מפרידות ביניהם. הם נבדלים זה מזה על ידי קוי-התפתחות שונים תכלית שינוי. אין ביניהם שום נקודות מגע לא מן הצד הלאומי ולא מן הצד הציביליזטורי, לא מן הצד התרבותי ולא מן הצד הדתי".קסטין, תולדות האומה הישראלית, עמ' 540

באשר לאתגר הפנימי, חזה קסטין "מלחמת תרבות", שאת סיבותיה הסביר כך:"לא פחות ממנו חשוב הוא הצד השני שבה, היינו הניסיון ליצור מכל השברים והרסיסים, שמתכנסים ובאים מכל כנפות הארץ, שהיו שקועים בהתבוללות ובהתנכרות ליהדות לכל זרמיהן וגווניהם, שקלטו כל מיני לשונות זרות, כל מיני רעיונות, נכסי-תרבות, דעות מדיניות ומושגי-מוסר נכרים – ליצור מכל הערבוביה הזאת אחדות אחת, שלא לפי החוקים של דיבוק-רגבים, אלא לפי חוקיו של כלל-הקיבוץ היהודי עצמו [...] ישיבתו של היהודי אלפיים שנה באיירופה הריהו עובדה, ששוב אי אפשר יהיה להפרישה ממנו. אלא שהכרח לו לבדוק בדיקה יסודית את הירושה, שהעלה עמו מאיירופה. לכשיכיר שאלפיים שנות ישיבתו באירופה לא הספיקו לפתור את הפרובלימה שלו, לא בחומר ולא ברוח, ולא עוד אלא שלא פתרו אפילו את הפרובלימה האיירופית עצמה, יראה הכרח לעצמו לבדוק את האוצר ההיסטורי של עצמו, כדי להוציא משם נימוקים ורעיונות לצורך עיצוב צורת הקיבוץ של עצמו ולהמשכת קיומו. מן הנמנע יהיה, שבדיקה זו לא תלבש באחד הימים צורה של מלחמת-תרבות. תקופת-הבינים של הגלות, שנעה ונדה לכאן ולכאן בין רעיונות לאומיים חסרי-שלימות ובין רעיונות דתיים, שלא נתמצו כל צרכם; כובד המסורת, שרבים קיפחו את הזיקה אליה; תיקונה של צורת-מחשבה, שנתנוונתה ושטתה מן הדרך הישרה של מוסר-היהדות וסיגלה לה את המוסר האיירופי הרופף; החלפת הסדר, שלקחוהו מאת העולם שמסביב, בסדר ציבורי חי, שנוצר בכחות עצמם; הסתלקות מארח-חיים, שאינו עושה פירות, והתמכרות לכיבוש הארץ ולפעלתנות".קסטין, תולדות האומה הישראלית, עמ' 542-541.העיתונאי הגרמני-ישראלי שלום בן-חורין תיאר אותו כ"היסטוריון של הנפש היהודית". במרוצת שנות ה-30 היה לסופר בינלאומי נודע. הוא פרסם מונוגרפיות נוספות, על אוריאל אקוסטה (1932) וזיסקינד מטרימברג (1934).

ב-1934, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, הוחרמו ספריו בגרמניה. בסוף אותה שנה עלה לארץ ישראל. בארץ נישא למרגרטה פוגל (Margarethe Vogl), שעִברתה את שמה לשולמית. בקיץ 1939 שהתה אשתו בווינה, במהלך חופשת מולדת, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר לא הורשתה לשוב לארץ ישראל, ולבסוף נאלצה לנסוע לניו יורק. בני הזוג לא שבו לראות זה את זה. ניסיונותיו של קסטיין להגר לארצות הברית גם הוא, עלו בתוהו. אשתו נפטרה בניו יורק ב-1983. אמו גורשה ב-1942 לטרזיינשטט, ושם נספתה.

בארץ ישראל הוסיף לכתוב ולפרסם ספרים בגרמנית, כנהוג אצל לא מעט מהסופרים הגרמנים הגולים. ב-1935 הופיעו ספריו "היהודים בגרמניה" (Juden in Deutschland), שתורגם לאנגלית, ו"רה-אוריינטציה יהודית" (Jüdische Neuorientierung), וב-1937 ראה אור "ירושלים: סיפורה של ארץ" (Jerusalem: die geschichte eines landes) הוא המשיך לפרסם מונוגרפיות: על הורדוס (1936) ועל הנביא ירמיהו (1938). ב-1942 ראתה אור "נובלה ארצישראלית" (Eine palaestinensische Novelle), שתורגמה לספרדית.

קסטין למד עברית על בוריה, עד שעלה בידו להרצות ולכתוב מאמרים בשפה זו. כתב ב"הארץ" על סוגיות ביישוב ובציונות. ספרו "מדות וערכים: שלש מסות" ראה אור במקביל בעברית ובגרמנית שנה לאחר מותו.

שנה וחצי לפני מותו כיהן כמנהל מחלקת ההסברה בטכניון, אך נאלץ להתפטר בשל היותו חולה בשחפת. נפטר משחפת ב-1946 בביתו שבהר הכרמל, בן 55 במותו. הניח שני בנים: יוסף אלכסנדר קסטיין וגבריאל קסטיין.

ב-1983 נתרם למכון ליאו בק עיזבונם של יוסף ושולמית קסטיין, ובו מכתביו של קסטיין לאשתו ובהם דברי שירה; כתבי יד של קסטיין; זיכרונותיו; ותכתובות של אשתו עם מוציאים לאור ואישים אחרים, בהם אלפרד דראייר (Dreyer), שכיהן כמזכירו של קסטיין ופרסם בשנות ה-70 וה-80 מספר מאמרים עליו ועל יצירתו, פרידריך גלבה (Glaebe) ונחום גלָאצֶר.

ב-2004 פורסמו זיכרונות מעזבונו (בגרמנית), תחת הכותרת "מה פירוש להיות יהודי: יַלדוּת בברמן".

ספריו
 יוסף קאסטיין, מדות וערכים: שלש מסות; מבוא מאת עזריאל קרליבך, תל אביב: אולימפיה : מ’ פויכטונגר, תש"ז. (הופיע גם בגרמנית)

 Logos und Pan: eine Liederkette aus unserem Leben, Berlin: R. Loewit, 1918. (שירה)
 Arbeiter: eine dramatische Szene, Berlin: Jüdischer Verlag, 1921. (דרמה)
 Die Brücke: Novellen, Berlin: A. Juncker Verlag, 1922.
 Pik Adam: Roman, Berlin : Th. Knaur Nachf., 1927.
 Melchior: Ein hanseatischer Kaufmannsroman, Bremen: Friesen-Verlag, 1927.
 Sabbatai Zewi: der Messias von Ismir, Berlin: E. Rowohlt, 1930.
 Eine Geschichte der Juden, Berlin: E. Rowohlt, 1931.
 Uriel da Costa, oder, Die Tragödie der Gesinnung, Berlin: Rowohlt, 1932.
 Süsskind von Trimberg, oder, Die Tragödie der Heimatlosigkeit, Jerusalem: Palestine Pub. Co., 1934.
 Juden in Deutschland, Wien: Löwit, 1935.
 Jüdische Neuorientierung, Wien: R. Löwit, 1935.
 "Theodor Herzl: das Erlebnis des jüdischen Menschen", Wien: R. Löwit (Ring-Schriften), 1935.
 Herodes: die Geschichte eines fremden Königs, Wien: R. Löwit, 1936.
 Jerusalem: die geschichte eines landes, Wien - Jerusalem: R. Löwit, 1937.
 Jeremias: der Bericht vom Schicksal einer Idee, Wien - Jerusalem: R. Löwit, 1938.
 Eine palästinensische Novelle, Haifa: "Oth" Co-operative Printing Press, 1942.
 Wege und Irrwege: drei Essays zur Kultur der Gegenwart, Tel-Aviv: Edition Olympia, [1947?].

זיכרונותיו:
 Josef Kastein, Was es heißt, Jude zu sein: eine Kindheit in Bremen; herausgegeben von Jürgen Dierking und Johann-Günther König für "Erinnern für die Zukunft e.V.", Bremen: Edition Temmen (Schriftenreihe Erinnern für die Zukunft), 2004.

בתרגום לעברית
 שבתי צבי: המשיח מאיזמיר תרגם מגרמנית י"ל ברוך, 3 כרכים, תל אביב: אמנות ('ספריה לכל'), תרצ"ג.
 יוסף קסטין, תולדות האומה הישראלית; תרגם מגרמנית י"ל ברוך, 2 כרכים, תל אביב: דביר, תרצ"ח–תרצ"ט. (התוכן: כרך א: חלק א. מזמן התהוותה של מלכות אלהים עד לתקופת השלטון של חוק התורה; חלק ב. מן הפגישה עם היוונים עד הפגישה עם הנצרות; חלק ג. מזמן הגלות בארץ ישראל עד היישוב בארצות המערב. כרך ב: חלק ד. מן התקופה ההישפנית עד הגירוש מארצות המערב; חלק ה. מתקופת היישוב בארצות המזרח עד תקופת המשבר בחיי העם היהודי; חלק ו. מתקופת המלחמה לשווי זכויות עד תקופת התחיה היהודית.)

לקריאה נוספת
 Schalom Ben-Chorin, 'Josef Kastein, der Historiker der jüdischen Seele'. Zum 30. Todestag am 13. Juni 1976, in: Israel-Nachrichten, 11. Juni 1976, p. 9.
 Alfred Dreyer, 'Josef Kastein: Rückkehr zum Judentum,' Emuna/Israel Forum 5/6 (1976), 18-31.
 Alfred Dreyer, 'Josef Kastein, ein juedischer Schriftsteller, (1890-1946): die Bremer Jahre,' Bremisches Jahrbuch 58 (1980), 93-144.
 Alfred Dreyer, 'Joseph Kastein - schöpferische Jahre in der Schweiz,' Bulletin des Leo Baeck Instituts 60 (1981), 21-50.
 Alfred Dreyer, 'Josef Kastein: Entscheidung für Erez Israel,' Bulletin des Leo Baeck Instituts 66 (1983), 23-51.

ביבליוגרפיה:
 Alfred Dreyer, 'Josef Kastein (1890-1946): Bibliographie', Bulletin des Leo Baeck Instituts 71 (1985), 35-56.

קישורים חיצוניים


 יוסף קסטיין באתר WorldCat Identities
 יוסף קסטיין בקטלוג הספרייה הלאומית של גרמניה

  (על "יהודים בגרמניה", שיצא בתרגום אנגלי)
  (על "כריסטוף קולומבוס" של יעקב וסרמן ו"שבתי צבי" של קסטיין)
  (נקרולוג)


הערות שוליים

קטגוריה:סופרים יהודים גרמנים
קטגוריה:סופרים ביישוב
קטגוריה:עורכי דין יהודים גרמנים
קטגוריה:משפטנים יהודים גרמנים
קטגוריה:משפטנים ביישוב
קטגוריה:חוקרי תולדות עם ישראל
קטגוריה:ביוגרפים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1890
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1946