על זאת

"על זאת" הוא שיר מאת נתן אלתרמן שפורסם במדורו "הטור השביעי" בעיתון "דבר" ב-19 בנובמבר 1948, בעת שמלחמת העצמאות הייתה בעיצומה. השיר מתאר פשע מלחמה של חייל צה"ל, ובסופו עולה הדרישה למצות את הדין עם פושעי מלחמה ולא לטייח את מעשיהם. לאחר פרסומו הופץ השיר בקרב חיילי צה"ל, לפי החלטת דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל ושר הביטחון.

השיר
השיר עוסק בפשע מלחמה של חייל צה"ל, המתואר בשני בתיו הראשונים של השיר:

בהמשך השיר תובע אלתרמן למצות את הדין עם פושעי מלחמה (), ולא לטייח את מעשיהם ().

האירוע שבו עוסק השיר
בשיר נאמר , אך אין מידע מהו האירוע שדחף לכתיבת שיר זה, באיזו עיר מדובר ומתי נכבשה. פרשנות נפוצה מייחסת את השיר לאירוע שהתרחש במהלך כיבוש לוד, כארבעה חודשים קודם פרסום השיר.
מנחם פינקלשטיין מייחס את כתיבת השיר לאירוע אחר, שהתרחש בסוף אוקטובר 1948, סמוך יותר לפרסום השיר, בכפר דווימה שבחבל לכיש, שבמהלך כיבושו על ידי גדוד 89 של חטיבה 8 נרצחו עשרות אזרחים. חוקרת הספרות זיוה שמיר הצטרפה לניתוחו ההיסטורי של פינקלשטיין, והוסיפה עליו נימוקים באמצעות ניתוח במישור הפואטי. דן לאור קושר בין רצח הנשים והילדים על ידי חיילים שפעלו במסגרת מבצע יואב לבין העובדה שאלתרמן התגייס לחטיבה 8 שבפיקוד יצחק שדה והשתתף חלקית במבצע זה. הוא מביא מדבריהם של חיילים מגדוד 89 נגד אלתרמן ושירו ואומר ש"על אף אופיו הכללי של השיר, הבינו הלוחמים היטב, שהדברים מכוונים אליהם."

פרסום השיר

השיר פורסם בטורו של אלתרמן בעיתון "דבר", "הטור השביעי", ב-19 בנובמבר 1948, בעת שמלחמת העצמאות הייתה בעיצומה. כעבור יומיים צוטט השיר במלואו בעיתון "הארץ".

ב-21 בנובמבר, יומיים לאחר פרסום השיר, שלח דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון בממשלה הזמנית, לאלתרמן את המכתב הבא:

השיר אכן הופץ בקרב חיילי צה"ל. בן-גוריון אף הקריא את השיר בישיבת מועצת המדינה הזמנית.

בספרו "הטור השביעי", המקבץ את שירי "הטור השביעי" שפורסמו ב"דבר", הוסיף אלתרמן בית פותח לשיר, המציין את מעשהו של שר הביטחון.
בספר זה מיקם אלתרמן את "על זאת" בצמוד לשירו המפורסם "מגש הכסף". זיוה שמיר רואה בכך "אמירה רבת משמעות".

במקורות אחדים
נטען שהטור נפסל לפרסום על ידי הצנזורה הצבאית, ופורסם רק לאחר התערבותו של בן-גוריון. מנחם פינקלשטיין שלל טענה זו, ושיער שהיא נובעת מהבנה מוטעית של דברים שכתב בן-גוריון ביומנו.

גרסאות השיר
כאמור, בגרסתו שבאוסף שירי הטור השביעי נוסף לשיר בית פותח, מעין הקדמה, המתאר את תגובת שר הביטחון לשיר.

הבדל נוסף נכלל בבית השישי של השיר. בנוסח המקורי נאמר בבית זה:

בנוסח המאוחר הוחלפה השורה הראשונה למילים . פינקלשטיין מנמק שינוי זה: "נראה כי אלתרמן שינה את הנוסח כדי להבחין בין הלוחמים עצמם () לבין האזרחים המצדיקים ()". חנן חבר ייחס לשינוי משמעות חריפה יותר: "דרך השינוי הזה, על אף שהכריז כי הוא ייחד את הפשע הקונקרטי לכוחות הלוחמים ולא לכלל הבנים והבנות, ובכך הסיט את האש מן הזיהוי הקונקרטי היחידני אל האשמה קולקטיבית מטושטשת".

שינוי נוסף הוא צמצום מספרם של סימני הקריאה הרבים שבשיר. בנוסח המקורי הכיל השיר 16 סימני קריאה. בנוסח המאוחר הוחלפו 5 סימני קריאה בנקודות.

שם השיר

שם השיר, "על זאת", מופיע בסוף הבית השלישי, בשתי שורות בעלות אופי ארס פואטי:

חוקרת הספרות זיוה שמיר עסקה במשמעותו של שם זה:
 הטור של אלתרמן נושא כותרת שמופיעה בדרך-כלל במקרא בהקשרים שליליים, רבים מהם בדברי התוכחה של הנביא ירמיהו, כגון , ,  וכדומה, ללמדנו שלפנינו משא תוכחה המתריע על הנעשה, מַפנה אצבע כלפי האשמים ומקונן על מחיר הדמים ששילמו החפים מחטא.

משמעות חברתית ופוליטית של השיר
הפצת השיר בקרב חיילי צה"ל זכתה לשבחים מפי הפילוסוף שמואל הוגו ברגמן, שראה בכך "תעודה נפלאה לחופש הוויכוח השורר אצלנו". חוקר הספרות ברוך קורצווייל ציין כי "העובדה ששיר זה הופיע על דפי עיתון רשמי למחצה בעת המלחמה, היא סימן מעודד ולתהילה היא לספרותנו".

קורצווייל ציין כי "בצדק עורר השיר בשעתו הד חזק. כולו הוא זעקת המצפון", והתייחס כך גם לסיפורו של ס. יזהר, "השבוי", שפורסם אף הוא באותה עת, ועסק אף הוא בחוסנו המוסרי של צה"ל. חוקר הספרות דב סדן ציין שסיפורו של יזהר הוא "אח בפרוזה" לשירו של אלתרמן.

בניגוד לתגובות אוהדות אלה, בסמוך לפרסום השיר, שראו בו שיר מוסר ותוכחה, פורסמה, כחמישים שנה לאחר פרסום השיר, פרשנות לפיה היו מניעים פוליטיים מאחורי כתיבת השיר, פרשנות הנובעת מאימוץ על ידי בן-גוריון, ותגובתו של אלתרמן, שהוסיף בפתח השיר בית על צעדו של בן-גוריון.

יצחק לאור העלה השערה: "אין להוציא מכלל אפשרות שהשיר הוזמן. מאז ומתמיד חילק השלטון, כל שלטון, את הפשעים לשניים: אלה שנעשו משמו - והם אינם פשעים, ומוטב, ליתר ביטחון, לא לדבר עליהם - ואלה שאינם נעשים משמו ואשר על כן יש להעמיד לדין את מבצעיהם, או לפחות לדרוש כזאת."

בעקבות לאור הלך מבקר השירה אלי הירש וכתב: "'על זאת' הוא שיר מתעתע. בניגוד למה שנדמה במבט ראשון, יש יסוד לסברה שאלתרמן לא פעל בשיר הזה רק כמוכיח בשער אלא גם כמשורר חצר המשרת את השלטון. מטרת השיר היא למתוח קו חד בין פשעי מלחמה שבוצעו כביכול על ידי פרטים תועים או עשבים שוטים בשולי הקרבות, לבין המדיניות הישראלית הכוללת בימי המלחמה."

חוקר הספרות חנן חבר טען כי "עיון מדוקדק בשיר מעלה שבניגוד למה שנראה בו על פניו כגינוי הטבח, אלתרמן דווקא מחזק בו את העמדה ההגמונית, שאפיינה את מלחמת 48' כמלחמה מוסרית" והוסיף שבצעדו "תיעל בן-גוריון את התגובה לפשע אל תוך מנגנוני המדינה, ולמעשה תרם להשתקת המחאה נגדו".

זיוה שמיר שללה בתוקף את הפרשנויות של לאור, הירש וחבר, באומרה: "אין כנראה גבול לסילופים, והנייר כנראה יכול לסבול כל דבר עוולה ואיוולת."

אינטרטקסטואליות
חוקרים אחדים עמדו על הזיקה שבין הנאמר בבית הראשון של השיר

ובין הבלדה של שאול טשרניחובסקי, "קיר הפלא אשר בוורמייזה":

אך בעוד בבלדה אירע נס והאישה היהודיה ניצלה, בשירו של אלתרמן לא זכה הזקן הערבי לנס, .

זיוה שמיר מוצאת ששירו של אלתרמן מתכתב גם עם שירו המיליטריסטי של אורי אבנרי הצעיר, "שועלי שמשון" היא מציינת, בין השאר, כי:
גם בשיר "שועלי שמשון" וגם בשיר של אלתרמן, ש"מתכתב" עם ההמנון הפופולרי של אבנרי מכונים הפולשים הערביים פלשתים, כאן וכאן נזכרת גת. כאן וכאן נזכר המקלע פעמיים.

לקריאה נוספת
 דן לאור, אלתרמן, עם עובד 2013 עמ' 366–373

קישורים חיצוניים

על זאת באתר הספרייה הלאומית

 זיוה שמיר, משא התוכחה של נתן אלתרמן מנקודת תצפיתו של שופט, באתר נתן אלתרמן (פורסם לראשונה בכתב העת גג 25, חורף 2011)

 יעל רימר, על זאת - נתן אלתרמן, באתר "עלמ"ה", 3 במאי 2012
 דוד אסף ורפי מן, שוברים שתיקה, תש"ח
 דף לחייל ובו טור של נתן אלתרמן, סרטון, אתר החינוך של הספרייה הלאומית


 פנקס לחייל עם השיר ”על זאת”, 1948, אתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1948
קטגוריה:שירי הטור השביעי
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי נתן אלתרמן
קטגוריה:שירי מחאה בעברית
קטגוריה:שירי מלחמת העצמאות
קטגוריה:הקרבות מול ערביי ארץ ישראל במלחמת העצמאות
קטגוריה:מעשי טבח במלחמת העצמאות