כתמה עבת-שורשים

כְּתֵמָה עֲבַת-שָׁרָשִׁים (שם מדעי: Leontodon tuberosus) הוא צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת המורכבים. כתמה עבת-שורשים היא מין ים-תיכוני בתפוצתו, הנפוץ בדרום אירופה, בצפון אפריקה, במזרח התיכון ובאיים רבים בים התיכון, ונעדר מחצי האי סיני. בישראל הוא נפוץ באזורים רבים למעט האזור המדברי בדרומה.
ממוזער|כתמה עבת-שורשים בפארק בריטניה, ממערב לקיבוץ שריגים, בישראל.
בעבר מין זה שויך לסוג כתמה (Thrincia) ונקרא Thrincia tuberosa. אולם במיונים עדכניים המין משויך לסוג שן-ארי, אך שמו העברי לא השתנה.

גובה הגבעול הוא כ-30 ס"מ ובראשו תפרחת צהובה עגולה הפורחת בתחילת החורף ועד לאביב (נובמבר עד מאי). בגלל ציצת שורשיו העבים, יש לו אפשרות להקדים את צמיחתו לפני רדת גשמי החורף.

 מקור השמות 
בעבר שויך מין זה לסוג כְּתֵמָה (Thrincia) ונקרא Thrincia tuberosa. נראה כי שם הסוג Thrincia הוא שם טקסונומי מוסכם, ואינו נגזר ממילה יוונית בעלת משמעות ברורה. לעומת זאת, שם המין tuberosa מרמז על שורשיו המעובים של הצמח.

השם כְּתֵמָה נקבע תחילה לסוג Thrincia במילון צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים (1946, סעיף 904). עם העברת המין לסוג Leontodon, בעקבות שינוי הסיווג הטקסונומי, הועבר השם גם לסוג זה במילון שמות צמחי ארץ ישראל (2003). השם נותר בעינו ולא שונה לשם כגון "שן-ארי עב-שורשים".

השם המדעי הנוכחי מורכב משני רכיבים בלטינית – leon ו-odon - שמקורם במילים היווניות λέων (אריה) ו־ὀδών (שן), ומשמעותו "שן האריה".

 בית גידול ותפוצה 
תפוצתה הטבעית של כתמה עבת-שורשים מקיפה את מרבית האזורים סביב אגן הים התיכון, כולל דרום אירופה (מן הבלקן ועד ספרד ופורטוגל), צפון אפריקה (ממרוקו ועד מצרים), המזרח התיכון (טורקיה, קפריסין, לבנון-סוריה ירדן וישראל), וכן איים רבים במערב ובמזרח הים התיכון (ובהם כרתים, סרדיניה, סיציליה והאיים הבלאריים). המין נעדר מחצי האי סיני.

בישראל כתמה עבת-שורשים נפוצה בתחומי האזור הים-תיכוני: במישור החוף, בשפלה, בהרי יהודה, בכרמל, בגליל וברמת הגולן. גבול תפוצתה הדרומי עובר בצפון הנגב, והיא נעדרת מרוב שטחי הנגב, מדבר יהודה, הערבה ואזור ים המלח.

 פנולוגיה - מחזור חיים 
ממוזער|כתמה עבת-שורשים תפרחת ומקבץ זירעונים
שושנת העלים של כתמה עבת-שורשים מתפתחת בתחילת נובמבר וקמלה באמצע מאי. הפריחה נמשכת מאמצע נובמבר ועד סוף אפריל, ושיאה בדצמבר ובינואר. פרי ירוק מופיע בתחילת פברואר, פרי בשל בתחילת מרץ, והפצת הזרעים מסתיימת בתחילת מאי.

 מאפיינים מורפולוגיים 
ממוזער|פרח סגור של כתמה עבת-שורשים
ממוזער|פרח פתוח של כתמה עבת-שורשים
ממוזער|שושנת עלים של כתמה עבת-שורשים
ממוזער|עלה אופייני של כתמה עבת-שורשים
כתמה עבת-שורשים, כמו מיני משפחת המורכבים כולם, מתאפיינת בכך ש“הפרח” הנראה לעין הוא למעשה קרקפת — תפרחת מורכבת מפרחים זעירים רבים היושבים בצפיפות על מצעית משותפת. הקרקפת מוקפת חפי מעטפת הערוכים בדור אחד או יותר, היוצרים גביע מדומה סביב התפרחת המכונה מעטפת. כל פרח זעיר בנוי משחלה תחתית, כותרת מאוחת עלים וחמישה אבקנים המאוחים זה לזה לצינור המקיף את עמוד השחלה, שמסתיים בצלקת דו-אונתית. מאפיינים אלה משותפים לרוב בני המשפחה ומקלים על זיהוי הצמחים בשדה. להעמקה והבנת המורפולוגיה של משפחת המורכבים ראו מורפולוגיה של התפרחת והפרי בערך מורכבים.

כתמה עבת-שורשים היא עשב רב-שנתי חסר קוצים, שגובהו 10 עד 35 ס״מ. הקרקפות אינן כדוריות, וכל פרחיהן לשוניים וצהובים.

לכתמה עבת-שורשים בסיס גבעול תת-קרקעי (rootstock) — מבנה קצר, זקוף ולעיתים מעובה, המשמש נקודת חיבור בין מערכת הגבעול למערכת השורשים. בניגוד לקנה-שורש, הוא אינו אופקי ואינו יוצר שלוחות. קצהו קטום בפתאומיות, וממנו יוצאת ציצת שורשים מעובים וארוכים, דמויי כישור— עבים במרכזם וצרים בקצותיהם.

כסות השערות עשויה שערות פשוטות או זיפים פשוטים. קיומם של זיפים המפוצלים לשניים או לשלושה סעיפים, כפי שמופיע בחלק מן הספרות, טעון בירור נוסף לגבי נכונותו.

העלים מרוכזים כולם בשושנת בבסיס הצמח והם מוארכים-דמויי מרית, הולכים וצרֵים לכיוון הפטוטרת. שפת הטרף משוננת בשיניים מעוגלות, וביניהן מפרצים החודרים פנימה אל שטח הטרף בעומק משתנה; או משוננת בשיניים שפונות בזווית חדה לאחור, לעבר בסיס הטרף ולא לצדדים; או לעיתים הטרף דמויי כינור, שבו האונה הקיצונית גדולה ומעוגלת ובולטת משאר האונות הקטנות שלאורכו, אך בשום אופן היא אינה מחולקת בשונה משן-ארי שעירה או שן-ארי מחוספסת או שינן עב-שורש.

מעל שושנת העלים עולים גבעולי תפרחת יחידים אחדים לגובה 10 עד 35 ס״מ. הקרקפות הצעירות רכונות מטה לפני פתיחתן, ולעיתים נראים גם ראשים לאחר פריחה עם זירעונים בשלים. הקרקפות מפגינות תנועתיות יומית: הן נפתחות באור היום ונסגרות עם רדת החשכה.

הקרקפות נישאות יחידות בקצות גבעולי תפרחת חסרי עלים, שגובהם 10 עד 35 ס״מ וקוטרן 2.5 עד 3.5 ס״מ. הגבעולים גליליים, מחורצים בעדינות ואורכם עולה על אורך עלי השושנת. חלקם העליון מכוסה שערות שחורות ועדינות, בדומה לחפי המעטפת. סימן זה מקל על ההבחנה בין כתמה עבת-שורשים לבין שינן עב-שורש, החולק לעיתים את אותו בית גידול. בשינן עב-שורש, גבעולי התפרחת מכוסים בתחילה בשיער לבן ופלומתי ובהמשך הם מתקרחים.

הקרקפות גדולות ובעלות פרחים רבים; כל הפרחים לשוניים וצהובים, ולשון הכותרת מסתיימת בחמש שיניים. הפרחים בה דומים זה לזה בגודל ובצורה. בפרחים ההיקפיים בלבד ניכר גוון סגלגל או זית-ירקרק בצד החיצוני, מראה הבולט במיוחד לפני פתיחת הקרקפת.

מצעית הקרקפת חשופה (חסרת מוצים), לעיתים קרובות מגוממת, כלומר פניה עשויה גומות-גומות גומות זעירות דמויות תאי חלת דבש.

מעטפת הקרקפת, שאורכה כ-1.5 ס״מ, בנויה מכמה דורים של חפים רעופים וזיפניים, השונים זה מזה בגודלם. החפים הפנימיים דמויי-אזמל וקודקודם קהה במקצת, ואילו החפים החיצוניים קצרים יותר וסרגליים.

הפרחים הלשוניים צהובים; ובפרחים ההיקפיים שבדור החיצוני מופיע בצדם החיצוני גוון סגלגל או זית-ירקרק.

הזירעונים מוארכים, מחורצים לאורכם ומחוספסים בגבשושיות רוחביות, והם דו-צורתיים — בעלי שני טיפוסים מובחנים.

זירעוני ההיקף מחודדים כלפי מעלה למקור קצר המסתיים בנזר מצויץ ומחוסרי ציצית, הם חבויים בתוך חפי המעטפת או צמודים אליהם ואינם נושרים עם הזירעונים האחרים.

זירעוני המרכז בעלי מקור ארוך, ולעיתים אורכו עולה על אורך הציצית. הציצית משתיירת, עשויה זיפים מנוצים וארוכים, רחבים בבסיסם, ומוקפת במעט זיפים פשוטים וקצרים.

 תמונות 

הערות שוליים

קישורים חיצוניים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ארץ ישראל: מורכבים
קטגוריה:מורכבים
קטגוריה:פרחים צהובים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753