המרכבה של מונטיפיורי

ממוזער|המרכבה המשוחזרת במשכנות שאנניםהמרכבה של מונטיפיורי היא מרכבתו של הנדבן והשדלן היהודי-אנגלי, משה מונטיפיורי, שהקדיש את חייו לסיוע ליהודים. המרכבה שימשה אותו ואת רעייתו, יהודית, במסעותיהם ברחבי אירופה. לאחר מותו החליפה המרכבה ידיים עד ששופצה והוצבה ברחבת טחנת הרוח של מונטיפיורי בשכונת משכנות שאננים בירושלים.

תולדות המרכבה
ממוזער|שמאל|סמל המשפחה המופיע על המרכבה
המרכבה של מונטיפיורי נבנתה בשנת 1816 לצורך מסע באיטליה וצרפת. היא נבנתה בהזמנה אישית אצל אומן בשם "בופרה". מחירה היה 4072 פרנק צרפתי. על העגלה הוטבע במרכזה סמל המשפחה והמילה "ירושלים". בסמל המשפחה כתוב "הוֹדֵה וַחֲשׁוֹב" (THANK & THINK).

מונטיפיורי השתמש בעגלה במסעותיו באירופה, והגיע עימה אף לרוסיה, אולם לא השתמש בה במסעותיו בארץ ישראל בשל מצב הדרכים. במקומה שכר עגלה מקומית.

עיתון "האור" סיפר לקוראיו את תולדות המרכבה (18/4/1910):

לאחר מות מונטיפיורי
לאחר מות מונטיפיורי, קיבל את המרכבה ג'ון אגברט בנגוך, ידיד המשפחה שכיהן כמנהל הסניף הווינאי של תאגיד הגז הבריטי שהוקם על ידי מונטיפיורי. בנגוך העניק או מכר את המרכבה לכומר הציוני-נוצרי ויליאם הכלר. הכלר עסק באיסוף פריטים שונים על מנת להקים מוזיאון ציוני בארץ ישראל. בנוסח צוואה שכתב הכלר ב-28 באפריל 1900 רשם:

על אף נוסח הצוואה, המרכבה הועמדה למכירה פומבית בווינה ב-1909. בוריס שץ, שנודע לו על כך בעת ששהה בעיר הפציר בהכלר שלא למכור את המרכבה וקיבל אותה ממנו עבור בית הנכות בצלאל.

בארץ ישראל
על הבאת המרכבה לירושלים מספר עיתון "האור" (15/4/1910):

בירושלים לא היה מקום לעגלה בתוך בנין בצלאל והיא נשארה בחוץ. ריקודה פוטש כתבה על כך בסיפורה ביידיש "די מרכבה" ב"אין געסלעך פון ירושלים" ("בסמטאות ירושלים"):

המרכבה שופצה בשנת 1963 ביזמת צבי לוריא, ראש מחלקת הארגון בהנהלת הסוכנות היהודית, ועל ידי חברת "הארגז".

שחזור
בשנת 1967 שופצה המרכבה בידי עיריית ירושלים והוצגה לציבור. ד"ר שלמה אומברטו נכון פעל להעברתה של המרכבה מחצר בית הספר לאמנות בצלאל בירושלים, לאתר הקבע שלה במשכנות שאננים, ליד טחנת הרוח. בעקבות כך זכה שהרחוב הגובל במשכנות שאננים ממזרח ייקרא על שמו.

בראשית שנות השמונים של המאה ה-20 בוצע שיפוץ ושחזור של הטחנה שהקים משה מונטיפיורי, והוקם בתוך המבנה מוזיאון לתולדות חייו. במבנה אבן קטן הממוקם בקרבת הטחנה הוצבה המרכבה. המבנה הוקם על ידי ארגון הקבלנים והבונים של ירושלים.

בשנת 1986 הוצתה המרכבה על ידי אלמוני, וכל חלקי העץ והבד שבה נשרפו, אך שלדת המתכת שלה נותרה. כמה שנים לאחר מכן, בשנת 1990, היא שוחזרה ונבנתה מחדש על ידי איתמר ניומן, תוך שימוש בחישורי הברזל המקוריים שלה. המרכבה מוצגת כיום במבנה המקורי אך היא מוגנת מפני הציבור באמצעות לוח זכוכית משוריינת, במקום על ידי שכבת ברזל, כפי שהיה לפני ההצתה.

בפולקלור
ממוזער|250px|המרכבה המקורית מתוך הסרט "אני ירושלמי" בכיכובו של יהורם גאון.
המרכבה הונצחה בשיר "השר משה מונטיפיורי" של חיים חפר אשר הולחן על ידי דובי זלצר ובוצע על ידי יהורם גאון. המרכבה מופיעה בפזמון השיר:

אחת הפעמים הבודדות שהמרכבה נסעה בישראל הייתה בסרט "אני ירושלמי", בכיכובו של יהורם גאון.

באזור התעשייה בחולון קיים רחוב "המרכבה" הקרוי על שם מרכבתו של מונטיפיורי, במקביל לרחוב בעיר הקרוי על שמו של משה מונטיפיורי עצמו.

לקריאה נוספת
 יעד בירן, מעשה במרכבה, עת־מול 217
 יוסף לנג ודוד ליברמן, בהמשך למאמר "מעשה במרכבה", עת־מול 221

קישורים חיצוניים

 יהורם גאון, "השר מונטיפיורי" מתוך הסרט "אני ירושלמי"  ובו רואים את המרכבה נוסעת ברחובות ירושלים.
בית שלום עליכם, המרכבה של מונטיפיורי פותחת את הפה על החלוצים, מונולוג על פי סיפור של ריקודה פוטש

הערות שוליים

קטגוריה:הנצחת משה מונטיפיורי
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:משכנות שאננים
קטגוריה:ירושלים בתקופת השלטון העות'מאני
קטגוריה:מרכבות וכרכרות