הבניית מציאות

הבניית המציאות היא מושג שבו נעשה שימוש במספר דיסציפלינות בתחומי הפילוסופיה, התקשורת, הסוציולוגיה והפסיכולוגיה, המפרשות את המושג בדרכים מגוונות.

הבניית המציאות לרוב נתפסת ברוב התאוריות כמניפולטיבית וסמויה מן העין, היוצרת מצג שווא של חופש מלא בעוד שחופש הבחירה של האדם, גם בחברות המערביות הליברליות ביותר, נתפס כחופש חלקי בלבד. לכאורה, לנו כצרכנים של מוצרים, ידע ודעות יש בחירה בין כל המוצרים שנמצאים על המדף, אך כוחות גדולים יותר הם אלו שקובעים מה יעמוד על המדף לבחירה.

הבניית המציאות קיימת תחת מעטים שונים בכל החברות. לעיתים ההבניה היא מניפולטיבית וברורה ככזאת שבאה לשרת אינטרסים של קבוצת מיעוט שכל עניינה הוא שליטה בקבוצות האחרות באותה חברה, לעיתים ההבניה סמויה מן העין ונראית "כדרך הטבעית" לקדם חברות לעבר עתיד טוב יותר.

"הבניית מציאות" איננה מושג חד משמעי, עת תאוריות שונות נקשרות אל הנושא, כשכל אחת נקשרת מנקודה מעט שונה מהאחרת. התאוריות מתייחסות למושג ודנות בקשר שבין המציאות לבין אמת אובייקטיבית.
בין הגישות המרכזיות שקשורות לנושא ועל ידי פירוט עיקרן יובהר הקשרן למושג, וכך תיראה תמונה בהירה יותר לשאלה מהי "הבניית מציאות".

הבניית מציאות בעידן הפוסט־אמת
מחקרים עכשוויים מצביעים על כך שתהליכי הבניית מציאות בעידן הדיגיטלי מתרחשים בהקשר של פוסט-אמת - מצב שבו תפקידן של עובדות מאומתות בשיח הציבורי נחלש, בעוד שמידע מטעה מסוגים שונים תורם לעיצוב תפיסות מציאות חלופיות. הספרות המחקרית מבחינה בין כמה סוגים מרכזיים של מידע מטעה:
 מיסאינפורמציה - מידע שגוי או לא מדויק המופץ ללא כוונת זדון.
 דיסאינפורמציה - מידע שקרי המופץ במכוון במטרה להטעות ולהשפיע על עמדות או התנהגות.
 אינפורמציה זדונית - מידע המבוסס על עובדות נכונות, אך נעשה בו שימוש כדי לגרום נזק לאדם, קבוצה או מוסד.
 שמועות - הצהרות או סיפורים המופצים ללא אימות, ואינם בהכרח שקריים.
 חדשות כוזבות - מידע שקרי המוצג כחדשות, ולעיתים מחקה את מאפייני העיתונות המסורתית.
 תיאוריות קונספירציה - נרטיבים חלופיים המערערים מוסדות ידע וסמכויות אפיסטמיות באמצעות הסברים המבוססים על מזימות נסתרות.
סוגי מידע אלו מדגימים כיצד הבניית מציאות בעידן הפוסט־אמת מתבצעת לא רק באמצעות ידע מוסדי, אלא גם דרך דינמיקות תקשורתיות במרחב המקוון.
הבניית המציאות בהקשר לאסכולת הקונסטרוקטיביזם החברתי
הבניית המציאות מבוססת על "קונסטרוקטיביזם חברתי" - הבניה חברתית שהיא אסכולה בפילוסופיה ובמדעי החברה, בייחוד הסוציולוגיה של הידע, שרואה בתהליך הפקת הידע האנושי תהליך של יצירת או הבניית מציאות חדשה ולא שיקוף או גילוי של מציאות קיימת. ישנה הטלת ספק בקיומה של מציאות אובייקטיבית המתקיימת בנפרד מהמציאות האנושית. ההקשר של המושג לאסכולה הוא בכך שמעצם ההגדרה "הבניית מציאות" עולה הטענה כי המציאות מובנת על ידי גורם כלשהו היא איננה אובייקטיבית.

גישות מאוחרות יותר הדגישו כי גם קטגוריות חברתיות וזהויות קולקטיביות הן מובנות ונוצרות בתוך דיאלקטיקות ופרקטיקות יומיומיות. למשל, הסוציולוג ריצ'רד ג'נקינס עוסק בדרך שבה אנחנו בונים את הזהות שלנו ושל הקבוצות שאליהן אנחנו שייכים. לפי גישה זו, הזהות שלנו אינה תכונה קבועה שנולדנו איתה, אלא תהליך מתמשך של "זיהוי" (Identification), שבו אנחנו מדגישים בכל פעם מחדש את הדמיון שלנו לאנשים מסוימים ואת השוני שלנו מאחרים. הבניית הזהות מורכבת משני כיוונים: "זיהוי קבוצתי"- כיצד הקבוצה מגדירה את עצמה מבפנים, ו-"קטגוריזציה"- כיצד אחרים מגדירים אותה מבחוץ. זהויות אלו אינן משקפות מהות קבועה אלא הן "סיווגים עממיים" (Folk classifications) המארגנים את האינטראקציה החברתית ונתפסים כמציאות חברתית לכל דבר.

אסטרטגיות של הבניית גבולות ושינוי המציאות
הסוציולוג אנדראס וימר מרחיב את הגישה הקונסטרוקטיביסטית אל התחום של קבוצות וזהויות חברתיות, ומדגיש כי הבניית המציאות היא זירה של מאבק מתמיד על כוח והכרה. לפי וימר, המציאות החברתית אינה מורכבת מקבוצות קבועות מראש, אלא היא תוצאה של תהליך שבו שחקנים "משרטטים" גבולות בין קבוצות באופן אקטיבי. הוא מזהה חמש אסטרטגיות עיקריות שבאמצעותן שחקנים מנסים לבנות את המציאות מחדש כדי לשפר את מעמדם:
 הרחבת גבולות: ניסיון לבנות קטגוריה רחבה ומכלילה יותר, כגון בתהליכי בניית אומה המאחדת קבוצות שונות תחת זהות אחת.
 צמצום גבולות: הדגשת הבדלים קטנים כדי להיפרד מקבוצה גדולה יותר ובכך לבנות זהות ייחודית ומצומצמת.
שינוי ערכי (Transvaluation): ניסיון לשנות את המשמעות של זהות קיימת, למשל על ידי הפיכת סטיגמה חברתית שלילית למקור לגאווה (כמו בתנועת ה-"Black Power").
 שינוי מיקום (Positional move): ניסיון של יחיד או קבוצה לשנות את מקומם בתוך הסדר החברתי הקיים (למשל דרך התבוללות), מבלי לנסות לשנות את כללי המערכת עצמה.
טשטוש גבולות (Blurring): ניסיון להפחית את החשיבות של חלוקה חברתית מסוימת לטובת זהויות אחרות שאינן מבוססות על הפרדה, כגון זהות מקצועית, דתית או זהות אנושית כללית.

באמצעות אסטרטגיות אלו, וימר מדגים כי הבניית המציאות החברתית אינה תהליך סביל או קבוע מראש, אלא תולדה של בחירות ופעולות של יחידים וקבוצות. זיהוי אסטרטגיות אלו מאפשר להבין כיצד שחקנים שונים בחברה יכולים לאתגר את חלוקת המציאות הקיימת, לשנות את משמעותה או להציע סיווגים חדשים המשפיעים על האופן שבו המציאות מאורגנת ונתפסת בחיי היומיום.

הבניית המציאות בהקשר לכתביהם של ג'ורג' גרבנר
ג'ורג' גרבנר תאורטיקן מתחום התקשורת ששימש כדיקן בית הספר לתקשורת באוניברסיטת פנסילבניה. פיתח את תיאורית הבניית המציאות וטבע את המושג "עולם מיד שנייה" (Second Hand World), עולם מתווך אותו אנחנו מכירים דרך סוכן. גרבנר מסביר כי מרבית הידע שיש לאדם על טיבו של העולם לא בא בעקבות התנסות ישירה אלא באמצעות מתווכים.

הבניה חברתית של המציאות ע"פ כתביהם של פיטר ברגר ותומאס לקמן

גישת ההבניה החברתית היא גישה בסוציולוגיה המנסה לערער על הטבעיות והמהות המיוחסות לעצמים מסוימים ולהראות כי אלו הם תוצר של הבניה חברתית. ההשפעה העיקרית על גישה זאת מקורה בספר שכתבו ברגר ולקמן ושמו: "The Social Construction of Reality". שני הכותבים טוענים שבני אנוש יוצרים ותומכים בתופעות חברתיות על ידי מנהגים חברתיים. הם מאתרים שלושה תהליכים עיקריים: החצנה, מעבר לאובייקט, והפנמה. בהחצנה, אנשים יכולים להחצין רעיון כלשהו על ידי שהם מספרים סיפור או כותבים ספר. אנשים אחרים יכולים לספר את הסיפור ששמעו לאנשים אחרים, אנשים יכולים לקרוא את הספר שקנו או שאלו. כך הרעיון ההתחלתי הופך ל"אובייקט" במודע המדובר על ידי אנשים. בהפנמה, הדורות הבאים מפנימים את הרעיון והוא הופך להיות חלק מהתודעה שלהם.

ברגר ולקמן מסבירים שהתהליך הזה קורה כי המוח האנושי מנסה לחסוך באנרגיה. כשאנחנו חוזרים על פעולה מסוימת שוב ושוב, היא הופכת להרגל (Habitualization). ההרגלים האלו מאפשרים לנו לפעול כמעט "על אוטומט" מבלי שנצטרך להחליט מחדש בכל פעם איך לבצע משימות יומיומיות. השלב הבא הוא יצירת "תפקידים" (Typification): אנחנו לומדים לצפות שסוג מסוים של אנשים יבצע סוג מסוים של פעולות (למשל, איך "רופא" או "מורה" אמורים להתנהג). אף על פי שבני האדם הם אלו שהמציאו את הכללים והתפקידים האלו, עם הזמן הם מתחילים להיראות לנו כמו עובדות קבועות בשטח שאי אפשר לשנות, ממש כמו חוקי הטבע. זה בולט במיוחד אצל ילדים: עבורם, העולם החברתי שהוריהם בנו הוא המציאות היחידה שהם מכירים, והם אינם מודעים לכך שמדובר בהסכמות אנושיות שנוצרו בעבר. כדי לשמור על הסדר הזה, החברה משתמשת בשפה כדי לתת הסברים וצידוקים (Legitimation) לדרך שבה הדברים נעשים. בסופו של דבר נוצר מעגל: בני האדם יוצרים את החברה, אך החברה שהם יצרו היא זו שמעצבת אותם ואת האופן שבו הם תופסים את המציאות.

הבניית מציאות והקשרה לפוסטמודרניזם
הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו התייחס למושגי "הכוח" ו"השיח" וטען שהשיח אינו רק שפה אלא מערכת המבנה את המציאות. מי שמדבר על המציאות ומי שאסור לו לדבר על המציאות הם בעצם שיקוף של שדות הכוח בחברה. פוקו שם סימן שאלה סביב מושגים אלו, וע"י כך ניתן להבין באופן שונה כיצד מיוצר הידע, על ידי מי, באיזו מסגרת, אלו אינטרסים עומדים מאחורי יצורו, ואת מי הוא אמור לשרת. על ידי קישורם של מושגים כמו "ידע" ו"אמת" למערכות של כוח ותשוקה, מוסדות ואינטרסים.

ראו גם
 שכתוב ההיסטוריה

קישורים חיצוניים


הערות שוליים

קטגוריה:תאוריות סוציולוגיות
קטגוריה:חקר תקשורת המונים
קטגוריה:הונאה
קטגוריה:מסרים שקריים