בואינג סטארליינר

הבואינג סטארליינר, מוכר גם בשם CST-100 סטארליינר (באנגלית: CST-100 Starliner, ראשי תיבות של Crew Space Transportation) היא חללית מאוישת הניתנת לשימוש חוזר באופן חלקי, אשר פותחה על ידי חברת בואינג, ומיועדת לשאת אסטרונאוטים אל תחנת החלל הבינלאומית במסגרת התוכנית המאוישת המסחרית של נאס"א.

הסטארליינר משוגרת על גבי משגר האטלס 5 מנמל החלל קייפ קנוורל ומיועדת לשאת צוות של עד שבעה אסטרונאוטים. בשנת 2014, אחרי מספר שנים של מכרז פיתוח חלליות מאוישות על ידי מספר חברות שונות, בחרה נאס"א בסטארליינר עבור התוכנית המאוישת המסחרית, לצד הדרגון 2 של חברת SpaceX. נאס"א השקיעה מעל ל-4.2 מיליארד דולר בהליך פיתוחה של החללית.

הטיסה המאוישת הראשונה של החללית תוכננה במקור לשנת 2017, אך עקב עיכובים רבים בהליך הפיתוח תאריך היעד שונה מספר פעמים עד שלבסוף שוגרה ב-5 ביוני 2024 במשימת Boe-CFT. על סיפונה היו האסטרונאוטים האמריקאים בארי וילמור וסוניטה ויליאמס, שנשלחו למשימה בת שמונה ימים בתחנת החלל הבינלאומית. אולם ב-8 באוגוסט 2024 הודיעה סוכנות החלל של ארצות הברית (נאס"א), כי עקב תקלות שהתגלו בחללית, ייתכן שהשניים לא ישובו לכדור הארץ לפני תחילת 2025. מדובר על תקלות במערכת ההנעה של החללית שמנעו ממנה לעזוב את התחנה ולשוב לכדור הארץ כמתוכנן. בנאס"א העריכו שלא ניתן יהיה לתקן את התקלות בצורה משביעת רצון ולכן ייתכן שהאסטרונאוטים יאלצו לשוב רק בתחילת 2025, בעזרת החללית דרגון של חברת SpaceX. בסופו של דבר, חזרו ויליאמס ווילמור לכדור הארץ ב-18 במרץ 2025 על גבי קפסולת דרגון פרידום של חברת SpaceX, שנשלחה לחלל במסגרת משימה SpaceX Crew-9.

מאפייני החללית
החללית מורכבת מתא פיקוד (קפסולת חלל) ותא שירות. בתא הפיקוד שוהים האסטרונאוטים וחלק זה בחללית ניתן לשימוש חוזר. מתחת לתא הפיקוד נמצא תא השירות אשר מספק לחללית מערכות הנעה ואנרגיה.

החללית מיועדת למשימות במסלול הלווייני הנמוך ובעיקר לתחנת החלל הבינלאומית. קוטרה של החללית (תא הפיקוד) הוא 4.56 מטר, והיא מעט גדולה יותר מתא הפיקוד של החללית אפולו והדרגון 2 של חברת SpaceX, וקטנה יותר מהחללית אוריון שמיועדת לתוכנית ארטמיס.

הסטארליינר ניתנת לשימוש חוזר של עד כ-10 טיסות למסלול ויכולה לשאת צוות של עד 7 נוסעים אם כי במשימות של נאס"א אל תחנת החלל הבינלאומית היא מיועדת לשאת ארבעה אנשי צוות. תא השירות מצויד גם בארבעה מנועי RS-88  המיועדים למילוט חירום במקרה של תקלה תוך כדי השיגור.

היסטוריית הפיתוח והבדיקות
ממוזער|250px|הסטארליינר בעת בדיקת ביטול שיגור (Pad Abort Test), נובמבר 2019 ממוזער|250px|חללית הסטארליינר עם תא השירות שמתחתיה לקראת חיבור עם משגר האטלס 5 בשנת 2010, שנה לפני סיום תוכנית מעבורות החלל, ועם ביטולה של תוכנית קונסטליישן המתוכננת, הוחלט בנאס"א לממן פרויקטים של מספר חברות תעופה וחלל כדי לפתח חלליות חדשות מתוך מטרה להוריד עלויות שיגור של אסטרונאוטים.

באותה השנה חשפה בואינג את הקונספט שלה לקפסולת חלל בשם "CST-100". בואינג הודיעה שפיתוחה של החללית המתוכננת תישען על ניסיון העבר של החברה בתעשיית החלל, בין השאר בתרומתה לתוכנית אפולו, תוכנית מעבורות החלל ותחנת החלל הבינלאומית.

באפריל 2011, זכתה בואינג בחוזה של נאס"א על סך 92.3 מיליון דולר למימון פיתוח ראשוני של ה-CST-100. באוגוסט 2012, בשלב הבא של הפיתוח, קיבלה בואינג 460 מיליון דולר נוספים עבור פיתוח החללית. ב־16 בספטמבר 2014, נאס"א הודיעה שהחברות בואינג ו-SpaceX זכו במכרז והם אלו שיספקו שירותי שיגור אסטרונאוטים עבור נאס"א כאשר בואינג תקבל 4.2 מיליארד דולר עבור פיתוח ה-CST-100, ו-SpaceX תקבל מימון של 2.6 מיליארד דולר עבור פיתוח הדרגון 2. בספטמבר 2015 הודיעה בואינג שהחללית תיקרא "CST-100 סטארליינר".

בספטמבר 2011, בואינג הודיעה שהשלימה סדרת בדיקות בהם בחנה את מערכת כריות האוויר של החללית באמצעות הפלתה מגובה במהירות של בין 16 ל-48 קמ"ש. באפריל 2012 בואינג ערכה בהצלחה בדיקה של שלושת המצנחים הראשיים של החללית ובמהלכה הפילה בואינג דגם של הסטארליינר מגובה של 3,400 מטר.

ב־4 בנובמבר 2019 נערכה בהצלחה בדיקת ביטול שיגור (Pad Abort Test). במהלך בדיקה זו בחנה בואינג את מערכת המילוט של החללית כאשר הסטארליינר שיגרה עצמה הרחק מכן השיגור באמצעות מנועי RS-88 שבצידי החללית ונחתה בעזרת מצנחים. למרות שרק שניים מתוך שלושה מצנחים נפתחו, הנחיתה הוגדרה כהצלחה, כמו גם הבדיקה עצמה.

ב-20 בדצמבר 2019, נערכה טיסת ניסוי מסלולית ראשונה ולא מאוישת (OFT-1) של הסטארליינר. זמן קצר לאחר השיגור והיפרדות של הסטארליינר ממשגר האטלס 5 בחלל, הפעילה החללית שלא לצורך את מנועיה וביצעה "תמרון כניסה למסלול". תמרון זה תוכנן לשעה ה-11 אל תוך המשימה אך עקב טעות בשעון המשימה של הסטארליינר, התמרון הופעל מוקדם מהצפוי. תקלה זו הובילה לצריכת יתר בכמות הדלק של מערכת בקרת התגובה, והובילה לקיצור המשימה ולביטול העגינה המתוכננת בתחנת החלל הבינלאומית. החללית נחתה יומיים לאחר מכן במטווח הטילים וייט סנדס שבניו מקסיקו. התקלה במשימה זו הובילה לטיסת ניסוי לא מאוישת נוספת ולעיכוב בהשלמת פיתוח החללית.

מאחר שטיסת הניסוי הראשונה (OFT-1) לא הושלמה בהצלחה, הודיעה בואינג על טיסת ניסוי חוזרת. ב-19 במאי 2022, שוגרה טיסת הניסוי המסלולית השנייה (OFT-2). במהלך תמרון הכניסה למסלול, שניים ממדחפי החללית כשלו אך שאר המדחפים השלימו את התמרון בהצלחה. ב-22 במאי 2022 עגנה החללית בתחנת החלל הבינלאומית וב-25 במאי 2022 היא נחתה בהצלחה בנמל החלל וייט סנדס. עקב עיכובים ובעיות טכניות בתקופת הפיתוח, נאלצה בואינג לממן מכספה את המשך שלבי הפיתוח והבדיקות הסופיים בסכום של כ-900 מיליון דולר בין השנים 2020-2023.

טיסת הניסוי המאוישת הראשונה (Boe-CFT) היא טיסת הניסוי האחרונה לפני שתהפוך החללית למבצעית. המשימה כוללת שיגור של שני אסטרונאוטים של נאס"א אל תחנת החלל הבינלאומית למשימה בת כשבוע ימים, והחזרתם אל הארץ בנחיתה על אדמת ארצות הברית. לאחר דחיות חוזרות ונשנות, המשימה שוגרה ב-5 ביוני 2024. כשלים במנועי הדחף ודליפות הליום גרמו להחלטה כי חזרה מאוישת מסוכנת מדי ולכן החללית חזרה בתחילת ספטמבר כאשר המשלחת נשארה בתחנת החלל כאשר היא מתוכננת לחזור בפברואר 2025.

רשימת חלליות
ב-25 באוגוסט 2020, הודיעה בואינג כי היא מתכננת להפעיל שתי חלליות לאורך כל תקופת התוכנית המאוישת המסחרית, לעומת שלוש החלליות שתכננה בעבר. החלליות ניתנות לשימוש חוזר ומתוכננות לטוס כ-10 טיסות כל אחת. בסיום כל טיסה, החלליות יוכשרו מחדש בתקופה שתימשך עד כשישה חודשים.

 דגם שם סטטוס טיסות זמן טיסה הערות Spacecraft 1 אין יצאה משרות 1 דקה  ו־19 שניות חללית ששימשה עבור בדיקות, ולאחר מכן יצאה משירות. Spacecraft 2 TBA פעילה 1 5 ימים, 23 שעות ו-55 דקות נעשה בה שימוש בטיסת הניסוי המסלולית השנייה (OFT-2). Spacecraft 3 Calypso פעילה 1 יומיים, שעה, 22 דקות ו-10 שניות נקרא על שם ספינת המחקר Calypso של ז'אק קוסטו. הסטארליינר הראשון שטס בחלל (טיסת OFT-1).

רשימת טיסות
זמני השיגור והנחיתה מוצגים לפי זמן אוניברסלי מתואם (UTC)
 משימה מספר חללית תאריך שיגור תאריך נחיתה הערות משך הזמן תוצאה צוות טיסות ניסוי Boe-PAT S1 4 בנובמבר 2019  14:15:00 בדיקת ביטול שיגור (Pad Abort Test) במהלכה בחנה בואינג את מערכת המילוט של החללית. אחד משלושת המצנחים לא נפתח אך החללית נחתה בהצלחה. 79 שניות הצלחה Boe-OFT S3.1  Calypso 20 בדצמבר 2019  11:36:43 22 בדצמבר 2019  12:58:53 טיסת ניסוי מסלולית ראשונה ולא מאוישת. הסטארליינר הגיעה בהצלחה למסלול אך לא עגנה בתחנת החלל הבינלאומית כמתוכנן עקב תקלה במנועיה שהובילה למחסור בדלק. החללית נחתה בהצלחה יומיים לאחר השיגור. יומיים, שעה ו-22 דקות כישלון חלקי Boe-OFT 2 S2.1 19 במאי 2022  22:54:47 25 במאי 2022  22:49 טיסת ניסוי מסלולית שנייה ולא מאוישת, לאחר שטיסת הניסוי הקודמת לא הושלמה בהצלחה. החללית עגנה בתחנת החלל הבינלאומית למשך 4 ימים ולאחר מכן נחתה בהצלחה. 5 ימים, 23 שעות ו-55 דקות הצלחה Boe-CFT S3.2♺  Calypso 5 ביוני 2024  14:52:146 בספטמבר 2024 טיסת ניסוי מאוישת ראשונה של הסטארליינר. חזרה ללא האסטרונאוטים שהועלו איתה למסלול בשל בעיות טכניות במערכת ההנעה של החללית . 8 ימים (מתוכנן) 3 חודשים (בפועל) חזרה, אך ללא האסורונאוטים בארי וילמור •  סוניטה ויליאמס טיסות מבצעיות Starliner-1 S2.2 ♺ 2025 (מתוכנן) טיסה מבצעית ראשונה של הסטארליינר. 6 חודשים מתוכנן סקוט טינגל •  מייקל פינק •  ג'ושוע קוטריק •  קימיה יוי Starliner-2 עד Starliner-6 (S2 ו-S3) ♺ 2025–2029 נאס"א מחזיקה בחוזה עם בואינג לשש טיסות לכל הפחות לתחנת החלל הבינלאומית 6 חודשים מתוכנן TBA •   TBA •  TBA •  TBA

ראו גם
 התוכנית המאוישת המסחרית
 דרגון 2
 אוריון

קישורים חיצוניים

 CST-100 סטארליינר, באתר בואינג 
 חוברת סטארליינר של בואינג

הערות שוליים

*
*
קטגוריה:חלליות מאוישות
קטגוריה:חלליות אמריקאיות
קטגוריה:טיסות חלל פרטיות
קטגוריה:בואינג