מגילת אנטיוכוס

מגילת אנטיוכוס  או אנטיוכס (נקראת גם מגילת בני חשמונאי, מגילת חנוכה ומגילה יוונית) היא אגדה יהודית קצרה, המתארת את נס החנוכה ואת מרד החשמונאים. המגילה היא החיבור הנפרד היחיד המוקדש במלואוסיפורים קצרים על מרד החשמונאים או מאורעות ספציפיים בו מפוזרים בתלמוד, במגילת תענית ובמדרשים. למאורעות אלה שהשתמר בספרות חז"ל. אף שאיננה חלק מהתנ"ך, בקהילות רבות נהוג היה לקוראה בחנוכה, בדומה לקריאת מגילת אסתר בפורים.

 תפוצה 
המגילה נשמרה במקור ארמי, רבי סעדיה גאון תרגמה לערבית והוסיף לה מבוא. המגילה נכללת במספר כתבי יד של התנ"ך ובסידורי תפילה.במספר קהילות בתימן, באיטליה ובקוצ'ין נהגו לקרוא בה בחנוכה. הרי"ד, אף הקפיד לציין שאין לברך ברכת המצוות על קריאתה..

 תיארוך 
רב סעדיה גאון קבע את זמן חיבור המגילה לימי החשמונאים. לדברי הרב יהודה זייבלד כוונת רס"ג היא שהמגילה הועברה במסורת בעל פה, אך הוא הראשון שהעלה אותה על הכתב.

בדפוסים של ספר הלכות גדולות לרב שמעון קיירא נכתב:  אולם בכתבי היד, מופיע שחיברו "מגילת תענית" ולא את מגילת חשמונאי.

במחקר ישנן השערות נוספות החל מהמאה ה-1 לפנה"ס, עד למאה ה-11.

תוכן
מערכה ראשונה נגד ניקנור
המגילה מתארת את עוצמתו המדינית של אנטיוכוס (ובגרס משנהו) ושנאתו ליהודים, אנטיוכוס שולח את ניקנור לירושלים, מציב פסל וזובח חזיר בבית המקדש. עקב חילול בית המקדש, פורץ המרד הראשון שיזם יוחנן בן מתתיה הכהן הגדול, יוחנן הצליח על ידי תחבולה להרוג את ניקנור בעזרה של בית המקדש, על ידי דקירתו בחרב קטנה שהחביא. לאחר מכן יצא יוחנן למלחמה, הניס את הפולשים תוך כדי הריגת 77,200 חיילי אויב, לאחר שחזר מהמרדף בנה מנורה בשם "מקבי".

 מערכה שנייה נגד בגרס
בגרס נשלח על ידי אנטיוכוס, לדכא את המרד, כבש שוב את ירושלים והנהיג גזירות שמד (שבת חודש ומילה) על היהודים, מות בתליה הוטל על הורים שמלו את ילדיהם.
המגילה מתארת שני מעשים שכנראה גרמו לתסיסה וחידוש המרד.
 מעשה גבורה של אשה שמלה את בנה עלתה על חומת ירושלים והכריזה  לאחר מכן השליכה את בנה מהחומה, וקפצה אחריו אל מותה.
 מעשה הרג אכזרי שביצע בגרס בקבוצה של אלף יהודים שהסתתרו במערה כדי לשמור שבת, לאחר שמיאנו לצאת מהמערה עישן את פתח המערה וכולם נהרגו מחוסר חמצן.
 בחלק מהנוסחאות מובא מעשה שלישי, המספר על אחותם של החשמונאים שחששה מגזרת זכות הלילה הראשון שהנהיג בגרס, ועודדה אותם לצאת למלחמה.
חמשת בני מתתיה יצאו למרד נרחב, והצליחו להביס את צבא יון.

מערכה שלישית נגד בגרס 
לאחר התבוסה, המליץ בגרס לאנטיוכוס שיש לכנס צבא גדול כנגד היהודים, הכולל פרשים ופילים "מלובשי שריון", כמה מדינות חברו כדי לדכא את המרד ביהודה, כבשו שוב את ירושלים פרצו 13 פרצות בבית המקדש, הפסיקו את אספקת המים והעלו אותה באש.
מתתיה ובניו התכנסו במצפה גלעד, קריאה לצום ותפילה להצלחת המשך המערכה, מתתיה מברך את בניו לקראת המערכה, בתחילת המערכה מת יהודה, ומתתיה הזקן יצא להילחם עם בניו במקומו, תפקידו של אלעזר היה להרוג את הפילים, ושם מצא את מותו. הקרב הוכרע בני חשמונאי הרגו רבים מהיוונים, ואת בגרס שרפו באש. לאחר המלחמה, אנטיכוס ברח מבושה, והתאבד.
לבסוף מתארת המגילה את שיקום וטיהור בית המקדש, נס פך השמן וקביעת חג החנוכה לדורות.

לקריאה נוספת
 נתן פריד, בתוך: מנהגי ישראל לדניאל שפרבר, חלק ה, עמודים 102–113
 הרב יוסף קאפח מגילת בני חשמונאי עם תרגום וביאור רס"ג.
 הרב עזרא קורח והרב יהודה זייבלד, מגילת בני חשמונאי, עם תרגומו של רס"ג לערבית ותרגום חוזר שלו לעברית, ועם ההקדמות.
 איתי קגן, "מגילת אנטיוכוס הארמית: בירורים לשוניים ראשוניים", לשוננו פו,ב (אדר ב' תשפ"ד), עמ' 119–145
 הרב יוסף מיכאל יוסקוביץ "מבוא למגילת אנטיוכוס", בתוך 'כרם שלמה' (בארי) חנוכה, ירושלים ה'תשפ"ו.

קישורים חיצוניים



טקסט המגילה




 מגילת אנטיוכוס מורחבת, קובץ בית אהרן וישראל תשנ"ב (ל"ח) עמודים קי"א-קכ"א. באתר היברובוקס
כתב יד הכולל את מגילת אנטיוכוס, 1480 לערך, מאוספי הספרייה הלאומית


מאמרים
 מנחם צבי קדרי, "באיזו ארמית נכתבה מגילת אנטיוכס", לשוננו כג חוברת ג' (תשי"ט), עמ' 129–145, באתר JSTOR
 על המגילה באתר הספרייה הלאומית





הערות שוליים

קטגוריה:חנוכה
קטגוריה:כרוניקות של תולדות עם ישראל
קטגוריה:מדרשי אגדה
קטגוריה:יצירות שמחברן אינו ידוע
אנטיוכוס