גולדה מילוסלבסקי

גולדה מילוֹסְלַבְסקי (1853 – ז' בתשרי תרס"ז, 26 בספטמבר 1906) הייתה ממייסדי המושבה נס ציונה ומהדמויות המרכזיות בשנים הראשונות של המושבה.

 ילדותה ובגרותה 
נולדה בשם גולדה ליוברסקי בעיר ניקופול שבמחוז חרסון, בדרום-מערב רוסיה (כיום באוקראינה).
בילדותה למדה חומש ב"חדר", דבר שהיה נדיר באותם הימים, משום שככלל, רק בנים למדו ב"חדר". סיפורי התנ"ך על ארץ הקודש וסיפורי גבורתה של דבורה הנביאה עוררו את אהבתה לארץ ישראל ואת הרצון לעלות אליה. בבגרותה נישאה לדב מילוסלבסקי, סוחר תבואות שהתאלמן ונותר עם בת יחידה ושמה שרה. מילוסלבסקי גידלה וחינכה את שרה כבת. שרה, בתה החורגת, היא סבתא-רבתא של איש העסקים נוחי דנקנר (סבתה של אמו זהבה דנקנר).
שמאל|ממוזער|200px|גולדה ודב מילוסלבסקי, יאלטה (חצי האי קרים), רוסיה

העלייה לארץ-ישראל 
כשהגיעה שרה לבגרות, נהג המורה שלמה יפה (1847–1904) לפקוד את ביתם של דב וגולדה מילוסלבסקי, כדי לבקש את ידה. על אף שהיה מבוגר משרה בעשרים שנה ואף מבוגר מגולדה מילוסלבסקי בשש שנים, קיבלה אותו המשפחה. מילוסלבסקי הזדהתה עם קריאתם של חברי ביל"ו לעלות לארץ ישראל, ולנוכח הרדיפות של היהודים ברוסיה החליטה לעשות זאת בעצמה. דב מילוסלבסקי, שלקה אז בלבו, התנגד, ולנוכח עסקיו שפרחו דחה את חלומה של אשתו: "כל זמן שלא יגרשוני מכאן בכוח הזרוע – לא אעזוב את 'ארץ החיים' לנוד אל 'ארץ המתים'". כעבור שנה, בשנת 1883 התרצה ובני הזוג עלו לארץ ישראל.
הם הגיעו למושבה ראשון לציון בת השנה, והתיישבו זמנית בביתו של אחד מעשרת מייסדיה. דב מילוסלבסקי חלה שוב, וביקש מאשתו שתי בקשות: האחת, שלא יהיה הראשון להיטמן באדמת המושבה הצעירה שאין בה עדיין בית עלמין, וגם לא ביפו שעשתה עליו רושם עגום, אלא בהר הזיתים בירושלים. השנייה: לזרז את מועד עלייתם של בתו וחתנו. כאשר נפטר, מילאה מילוסלבסקי את בקשותיו וחזרה לרוסיה לשכנע את שרה ושלמה יפה לעלות לארץ ישראל. הריונה של שרה והולדת בניה עיכבו את עלייתם ורק לאחר כשנתיים, ב-1886, הגיעו לארץ ישראל. כשהגיעה המשפחה ליפו, יצאה מילוסלבסקי לראשון לציון, במטרה לגור בביתם של מינדל ולוי יצחק אייזנבנד, אך לנוכח המחאה שפרצה כנגד שיטת האפוטרופסות שהנהיג הברון רוטשילד במושבות, גילתה כי בני הזוג אייזנבנד עתידים לעזוב את המושבה וחזרה ליפו כדי למצוא נחלה אחרת להתיישבות.

 עבודתה החקלאית 
עוד בהיותה בראשון לציון שמעה על ראובן לרר, שהתנחל בוואדי חנין (שמשמעותו "עמק השושנים"). הוא כינה את המקום "נחלת ראובן" וחיפש מתיישבים שיקנו ממנו חלקת אדמה ויצטרפו למניין שם. לשם כך הפיץ ביפו "קול קורא" להצטרפות לנחלה. משה סמילנסקי מספר כי "בראשונה מצא הקול הד בלב אדם שאינו יכול היה להצטרף למניין: אישה אחת, אשר רוח הקודש בתוספת של הרפתקנות גרו בשכנות בלבה, גולדה מילוסלבסקי". מילוסלבסקי שכנעה את חתנה שלמה יפה להגיע לנחלה ולתרום למניין. היא נקשרה למקום, הקפידה לכנותו "נחלת ראובן" ולא בשמו המקורי ואדי אל חנין וקנתה מלרר נחלה בגודל 60 דונם: 47 נתנה לשלמה ושרה יפה, ו-13 השאירה לעצמה, בהם נטעה במו-ידיה כרם וגרה בצריף בפרדס של לרר. במשך היום עבדה בעצמה בכרם שנטעה ובשובה לעת ערב טיפחה ליד הצריף גינת ורדים, "כדי להחזיר לעמק את שושניו", כך אמרה. לימים הפיקה מכרמה יין. בעבודתה במושבה מילאה מילוסלבסקי תפקיד כפול: הן עבודה חקלאית, בדומה לגברים, והן עבודות הבית. בכתביו מתאר משה סמילנסקי כיצד נשאה את סבלה, לא פחות מהגברים שעבדו את האדמה. עם זאת, התמידה בעידוד בני משפחתה לעלייה, וכך הגיעו למושבה אחיו של בעלה המנוח, מאיר וזבולון, עם רעייתו ליובה וילדיהם בוריס, אוליה ואסתר שנולדה כבר בארץ.
שמאל|ממוזער|200px|ביתה של גולדה מילוסלבסקי ומשפחתה במושבה נס ציונה

 ביקורו של הרצל 
במהלך ביקורו של בנימין זאב הרצל בארץ-ישראל בשנת 1898, ביקר ב"נחלת ראובן" בדרכו לרחובות. במהלך ביקור זה ביקר גם בצריפה של גולדה מילוסלבסקי ובגינתה, ממנה ליקטה זר שושנים אותו הגישה לאורח המכובד. מפגש זה מתועד במכתב אישי אותו שלח לה הרצל ובו כתב בהערכה על פעולותיה והכנסת האורחים שלה. מכתב זה מוצג כיום בתמונה בתצוגת "בית ראשונים" בנס ציונה.

 תרומתה למושבה 
במטרה לסייע למתיישבים שסבלו ממחסור, החליטה לייסד גמ"ח, ולצורך כך אספה כספים מיהודים בצרפת, גרמניה ורוסיה. בין השאר התכתבה עם אחד העם, שבאחד מביקוריו בארץ ישראל התארח בביתה. היא השתתפה באספות האיכרים במושבה, ידעה להציג בבהירות את טענותיה, ניחנה בכישרון רטורי והייתה בין הראשונים שדיברו עברית. כישרונה זה והופעותיה בציבור, העלו את קרנה בקרב אנשי המושבה, שנהגו לכנותה "אמא גולדה" בשל דאגתה הגדולה לאנשי המושבה ולהתפתחותה.

 מותה והנצחתה 
גולדה מילוסלבסקי נפטרה בשנת 1906 בגיל 53. היא נקברה בראשון לציון, מאחר שב"נחלת ראובן" עדיין לא היה אז בית עלמין. לאחר מותה פורסם בעיתון "השקפה" הספד: שמאל|ממוזער|250px|כיכר "המניין הראשון" בנס ציונה לזכרם של מייסדי נס ציונה וביניהם המייסדת גולדה מילוסלבסקי

בשנת 2011 הוזכר שמה והונצח עם בניית כיכר "המניין הראשון" בעיר נס ציונה.

 לקריאה נוספת 
 גרשון גרא, אדמה ללא תנאי, תל אביב: הוצאת בית ראשונים, 1989.
 אבנר כהנוב, שאו נס ציונה:, נס ציונה: א' כהנוב, תשנ"ח 1998
 יהודית הררי, אשה ואם בישראל, תל אביב: מסדה, 1958, עמ' 258.
 אריה חשביה, נס ציונה: עיר עם לב של מושבה, פתח תקווה: עיריית נס ציונה, 2003.
 משה סמילנסקי, משפחת אדמה, כרך ראשון, תל אביב: עם עובד, 1953, עמ' 234–238.
 משה סמילנסקי, נס ציונה - שבעים שנות חייה, תל אביב: המועצה המקומית נס ציונה, 1953.
 יואב רגב, נס ציונה: 110 שנותיה, תל אביב: עירית נס ציונה, 1993.

 קישורים חיצוניים 

 גולדה מילוסלבסקי, באתר בית ראשונים נס ציונה ע"ש יצחק פצ'ורניק
 קומרוב, א', ביקור הרצל בנס ציונה, אתר בית ראשונים, נס ציונה

 קרק, רות, וארליך, אורנה, נשים יהודיות וחקלאות בארץ-הקודש בתקופת העלייה הראשונה, קולך, 3 בפברואר 2009
 רוני מנט, כך העליתי ערך: על הערך גולדה מילוסלבסקי בוויקיפדיה, בבלוג אל מדף ספרי ההיסטוריה.

הערות שוליים

קטגוריה:נשות העלייה הראשונה
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:נס ציונה: אישים
קטגוריה:מייסדי מושבות בארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:ילידות 1853
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1853
קטגוריה:נפטרות ב-1906
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1906