מערת רבי שמעון בר יוחאי

מערת רבי שמעון בר יוחאי היא מערה המוזכרת בספרות חז"ל כמקום מסתורם של רבי שמעון בן יוחאי ובנו רבי אלעזר במשך שלוש-עשרה שנים, בתקופת השלטון הרומי בארץ ישראל במאה השנייה לספירה. על פי מספר מדרשים קדומים, המערה ממוקמת באזור המכונה "בקע" או "פקע", בעוד שעל פי ספרות הזוהר מיקומה באזור לוד. מסורת עממית, המתועדת לראשונה במאה ה-16, מזהה את המערה בכפר "בוקיעה" שבגליל (המוכר כיום כפקיעין). לעומת זאת, חוקרים מסוימים טוענים כי יש לזהות את המערה עם מערת "אל חביס" בבקעת הנזירים הסמוכה ללוד, בהתבסס על הזיהוי הגאוגרפי המופיע בזוהר.

 סיפורם של רבי שמעון ורבי אלעזר 
רבי שמעון (המכונה גם בראשי תיבות, רשב"י) נמנה עם החוגים שהתנגדו בצורה עזה לשלטון הרומאים בארץ ישראל. הוא היה בין המטיפים כנגד השלמה עם השלטון הזר לאחר מרד בר כוכבא, בשל גזירות אדריאנוס ורציחתו של רבי עקיבא (שהיה גם רבו של בר כוכבא בעת המרד).

על פי המסופר בתלמוד הבבלי, בשעה שישבו יחד רבי יהודה, רבי יוסי, רבי שמעון בר יוחאי, ויהודה בן גרים, דנו במעשי הרומאים ובפיתוח הארץ על ידיהם, ואז:

יהודה בן גרים, שנכח במעמד, סיפר על דבריו וכך הם נודעו למלכות. בעקבות זאת נדון ר' שמעון למיתה על ידי השלטון הרומאי, ונאלץ לרדת למחתרת.

על פי המסורת היהודית, רשב"י ובנו אלעזר התחבאו 13 שנים במערה. כל אותן שנים היו שניהם לומדים תורה, כאשר כל גופם מכוסה חול עד צווארם, ורק בזמן התפילה יצאו מהחול והתלבשו.

לאחר 12 שנה, הגיע אליהו הנביא למערה והודיע לרשב"י כי קיסר רומא מת ובטלו גזרותיו. אז, יצאו רשב"י ואלעזר בנו ממקום מחבואם. אז פגשו באדם שחרש את שדהו ושרפו אותו על "שהניח חיי עולם ועסק בחיי שעה". כתוצאה מכך יצאה בת קול שדרשה מהם לחזור למערה 12 חודשים נוספים. לאחריהם יצאה בת קול נוספת שהתירה להם לצאת מן המערה, ורק אז יצאו ממנה.

 הבדלי גרסאות 
מעשה ההסתתרות במערה מופיע בגרסאות שונות במספר רב של מקורות חז"ל (וכאלה המיוחסים לחז"ל), בתלמוד הבבלי, תלמוד ירושלמי, פסיקתא דרב כהנא, בראשית רבה, קהלת רבה, אסתר רבה, מדרש תהילים וספרות הזוהר.

בקע, פקע, ואתבקע
בפסיקתא דרב כהנא, נכתב ששהו ב"מערת' דבקע", זאת על פי כתב יד אוקספורד, כתב היד החשוב והקדום ביותר של המדרש (כתב יד איטלקי משנת 1291). אמנם, על פי כתב יד כרמולי (מסוף המאה ה-15 או ראשית המאה ה-16), המונח 'בקע' הוא תיאור בקיעת המערה ולא כינוי לשמה: "במערתא ואתבקע ונפיק להון חרובין למיכל".
במדרש קהלת רבה הגרסה היא: "במערתא דפקע".

לוד
בחיבורים "זוהר חדש" ו"תיקוני הזוהר" (חיבור ספר הזוהר מתוארך ברובו למאה ה-13, וחלקים ממנו מהמאה ה-11 עד המאה ה-14) מובא שרבי שמעון ובנו ברחו למערה באזור לוד.

 המערה בפקיעין 
שמאל|ממוזער|250px|פנים המערה (פקיעין)
החל מהמאה ה-16 המערה מזוהה עם מערה בפקיעין הנקראת בפי הדרוזים והנוצרים "מערת בני יעקב". הסיבה לזיהוי המערה בבוקיעה, היא ככל הנראה היות שעל פי המדרש המערה הייתה ב"בקע". ישנם המזהים את בוקיעה עם העיירה "בקע" אותה מזכיר יוסף בן מתתיהו כגבולו המערבי של היישוב היהודי בגליל העליון בתקופת בית שני. וכן יש המזהים אותו עם תקוע הגלילית, בו התקיים בית מדרשו של רשב"י, שם לימד תורה למספר תלמידים, ביניהם רבי יהודה הנשיא.

התיעוד הראשון למערה בפקיעין הוא משנת 1522, מאת רבי משה באסולה שביקר במערה כ-1300 שנה אחרי יציאת רבי שמעון ורבי אלעזר מהמערה וכותב: "וכל קהל לבוקיע, הוא כפר שיש בו המערה שנטמן בה רשב"י ובנו י"ג שנה כנזכר פרק במה מדליקין, ועדיין המעיין שם, אפס האילן של חרובים איננו".

הכפר מכונה בשם "פקיעין" רק החל מהמאה ה-18, בה ביקר רבי חיים בן עטר ביוני, 1741.
שמאל|ממוזער|250px|המערה בפקיעין (1948-1949)
המערה אינה מערת קבורה ולא חלק ממערכת מסתור תת-קרקעית, אלא מערה קארסטית טבעית קטנה, שנוצרה מהמסת אבן הגיר על ידי מי-גשם. ייתכן והמערה ההייתה גדולה יותר בעבר ונחסמה.

רבים נוהגים לפקוד את המערה בהילולת הרשב"י ל"ג בעומר, ללמוד בה זוהר ולהדליק נרות. יהודים וערבים כאחד נוהגים להניח נרות, מטבעות ופכי שמן, בפתח המערה.

 עץ החרוב 
ישנם שמזהים את העץ הנטוע בפתח המערה עם עץ החרוב העתיק מסיפורו של רבי שמעון בר יוחאי. הרב חיים בן דוב הורוויץ כתב על כך: . הורביץ מוסיף ש"החרוב הוא קניין העדה היהודית, אך הוא קדוש גם בעיני תושבי הכפר הנוצרים והדרוזים".

יצחק בן-צבי מתייחס במחקריו על ההתיישבות היהודית בפקיעין ל"עץ החרוב הנמצא בפתח מערתו של רבי שמעון בר יוחאי" כהוכחה לקיום יישוב יהודי במקום זה מאות בשנים. הקשר בינו לעץ החרוב העתיק אף הביא לכך שהעץ נבחר להופיע על צדו האחורי של שטר 100 ש"ח, בו מופיע דיוקן הנשיא. יש שפקפק בזיהוי זה.

 המערה בבקעת הנזירים 
ממוזער|מערת 'אל חביס' ב'בקעת הנזירים' ביער בן שמן
זאב וילנאי הציע במחקריו לזהות את מערת "אל חביס" בבקעת הנזירים, מערה מהתקופה הרומית, עם "מערת לוד" המוזכרת בספרות חז"ל. וילנאי ביסס את זיהויו על בסיס המקורות המתארים את המערה ועל קרבת המערה ללוד העתיקה, בטענה כי זוהי המערה הקרובה ביותר ללוד העתיקה בתוך רדיוס של כמה קילומטרים.

ד”ר שמואל זילכה אימץ את זיהויו של וילנאי והרחיב אותו. זילכה הציע לראשונה קשר ישיר בין מערת "אל חביס" לבין מערת רשב"י, בהסתמך על ספרות הזוהר המציינת כי מערת רשב"י הייתה בלוד. בנוסף, זילכה העלה השערה לשונית לפיה שמה של הבריכה העתיקה הסמוכה למערה, "ביר א-שאמי", עשוי להיות הד לשמו של רבי שמעון, ואולי משמעותו 'באר שמעון'. זילכה גם זיהה את המערה עם זו שבה הסתתר, לפי האגדה, נחום איש גמזו, כפי שמסופר בחיבור "שבילי דירושלים" מהמאה ה-14.
ממוזער|טקס הפרחת יונה ברחבת מערת הנזירים. בעקבות האגדה על רשב"י
על פי מחקר שפרסם ישראל שפירא, המהר"י דיסקין (1839-1925) זיהה את מערת "אל חביס" בבקעת הנזירים עם מערת הרשב"י. זהו לכאורה הזיהוי המוקדם ביותר של מערה זו עם מערת רשב"י.

שפירא גם פרסם מסמך שנמצא בארכיון המכון לחקר הציונות הדתית באוניברסיטת בר-אילן, מיום 2 ביולי 1954 (כ"א תמוז תשי"ד). במסמך זה כותב ד"ר שמואל זנוויל כהנא, מנכ"ל משרד הדתות דאז, לשר הדתות חיים משה שפירא ולסגנו זרח ורהפטיג, בנושא "סקירה לבעיית המקומות הקדושים". כהנא בחר "מספר מצומצם" של אתרים "לטיפול ראשוני", מתוך רשימה של כ-500 מקומות קדושים שהציג הנשיא יצחק בן צבי. בין האתרים שנבחרו צוין: "תיקון המערה בדרך מלוד למודיעין הנזכרת בזוהר, התקציב המשוער 5000 לירות".

 פעילות והנצחה 
פרסומיו העיתונאיים של שפירא תרמו לכך שבעשור השני של המאה ה-21 המערה זכתה למודעות ציבורית והכרה גוברת כאתר פוטנציאלי הקשור למערת רשב"י.

בפברואר 2023, פנה שפירא להרב הראשי לישראל דוד לאו, והאחרון פרסם כי "ראוי היה הדבר שבדברי ההסבר המובאים בכניסה ל"מערת הנזירים" יזכירו גם את העובדה... שישנה דעה שבמקום זה הסתתר רשב"י".

בל"ג בעומר 2024, בעקבות מלחמת חרבות ברזל ואיסור הכניסה למתחם קבר רבי שמעון בר יוחאי בהר מירון, ערוץ הידברות ערך יום שידורים מיוחד ממערת הנזירים. השידור כלל הדלקה מרכזית עם הרב יצחק בצרי, הופעות חיות ופאנל אורחים לאורך כל היום.
בשנת 2025 הוצב שילוט ברחבת מערת הנזירים המציין את המסורת המזהה במקום את מערת רשב"י - "מדברא דלוד". במקביל הוכרז על שיפוץ והנגשת המערה בידי עיריית לוד בשיתוף עם כלל הגורמים האחראים על האתר.

 מחלוקת 
החוקר יאיר ליברמן הציע מיקום חלופי למערת לוד באזור תל חדיד של ימינו. הצעתו מתבססת על עדותו של הרב יהוסף שוורץ, המציין את הכפר "עין קיני" הנמצא "למזרח לוד בערך שעה אחת". ליברמן מקשר זאת עם אזכורים בספר הזוהר המתייחסים ל"כפר קניא במערתא דלוד" ולכך שרשב"י "ערק למדברא דלוד ואתגניז בחד מערתא".

פרופ' עמוס פרומקין, מנהל המרכז לחקר מערות בישראל, מציין כי אין הסכמה שהמערה בפקיעין היא מערת רשב"י, וכי "ההשערה שבלוד נמצאת מערת רשב"י יצאה מניתוח המקורות שעוסקים בשמות המקומות שרשב"י הסתובב בהם".

קישורים חיצוניים

 מערת הרשב"י, באתר האינטרנט של "בית זינאתי" למורשת יהודי פקיעין
 מנדי שפירו, Centuries-Old Riddle: Where Did Rabbi Shimon Bar Yochai Hide?, באתר JFEED (באנגלית)

הערות שוליים

קטגוריה:רבי שמעון בר יוחאי
קטגוריה:עצים עתיקים בארץ ישראל
רבי שמעון בר יוחאי
קטגוריה:פקיעין
קטגוריה:לוד: היסטוריה