נובי גוד

נובי גוד הוא גם החג הפותח את עונת חגי החורף באזורים אלו. בשל הפער בן 13 ימים בין הלוח הגרגוריאני לבין הלוח היוליאני שמשמש את הכנסייה הפרבוסלאבית, החגים הדתיים נחוגים במועד מאוחר יותר (חג המולד ב-7 בינואר), ולכן נובי גוד משמש כחג המרכזי והראשון ברצף החגים.

צביונו של נובי גוד כחג אזרחי החל להתגבש בתקופה הסובייטית. לאחר מהפכת אוקטובר, ברית המועצות ניהלה מאבק נגד סממנים דתיים וביטלה את חגיגות חג המולד. המפנה חל ב-1935, בעקבות מכתב שפרסם הבכיר המפלגתי פאבל פוסטישב בעיתון "פראבדה", בו קרא להשיב את עץ האשוח לילדי ברית המועצות, אך הפעם כסמל סובייטי חילוני לשמחה ולא כסמל דתי-בורגני.

כדי לשמר את אווירת החג ללא ההקשר הדתי, נובי גוד אימץ סממנים המזוהים במערב עם חג המולד, כגון קישוט עץ ה"יולקה" והנחת מתנות למרגלותיו. החג שאב גם סממנים פולקלוריסטיים מן המיתולוגיה הסלאבית, כאשר הדמויות דד מורוז ("סבא כפור") וסנגורוצ'קה ("נערת השלג") עברו אדפטציה סובייטית והפכו לדמויות המרכזיות בחגיגות הציבוריות בגני הילדים ובבתי הספר.

 היסטוריה 
שמאל|ממוזער|250px|הצו המלכותי של פיוטר הראשון על חגיגות בין 31 בדצמבר ל-1 בינואר

 תחילת השנה באימפריה הרוסית 

מראשיתו של הלוח היוליאני בשנת 45 לפנה"ס, קבעה האימפריה הרומית כי היום הראשון בשנה הוא 1 בינואר. באותה עת הנצרות טרם נוסדה, ולחגיגות השנה החדשה בתאריך זה היה אופי פגני. לכשנוסדה הנצרות הקתולית (בטרם התפלגותה), אימצה הנצרות את הלוח היוליאני, אך ניסתה לבטל את החגיגות הפגניות המסורתיות באמצעות קביעת ראש השנה הנוצרי בספטמבר. מאחר שהנוהג העממי היה כה מושרש, המאמץ נכשל והכנסייה הקתולית ויתרה בסופו של דבר. בהמשך היו תקופות שבהן דווקא 1 במרץ נחשב ליום הראשון בלוח.

כאשר רוס של קייב אימצה את הנצרות לפני כאלף שנה, בחרה הכנסייה הפראבוסלאבית להשתמש בלוח השנה הביזנטי, הזהה ללוח היוליאני-רומי. החגים הדתיים ברוסיה מתקיימים על פי לוח השנה הביזנטי מאז ועד היום. בשל מאמצי הכנסייה לעקר את החגיגות הפגאניות שהתקיימו בינואר, יום תחילת השנה ברוסיה צוין עד שלהי המאה ה-15 בתאריך 1 במרץ.

בשנת 1492 החלו לציין ברוסיה את יום תחילת השנה ב-1 בספטמבר. באותו יום נערכו טקסים נוצריים בהשתתפות הצאר הראשי, הכנסייה, הכמרים והאצולה. האירוע המרכזי התקיים בבירה מוסקבה מול קתדרלת המלאך מיכאל. הטקס נפתח בבוקר כאשר לקול צלצול מגדל הפעמונים של איוואן הגדול יצאה מקתדרלת העלייה לשמים תהלוכה של הפטריארך מלווה באנשי דת נושאי סמלים. במקביל יצאה תהלוכה של הצאר ופמיילתו. לכשהגיעו הצאר והפטריארך לשבת בבימה, הפסיקו הפעמונים ובמקביל תפסו את מקומם אנשי הכמורה והאצולה לפי דרגתם. במהלך הטקס הנוצרי, הצאר הפנה פניו אל סמלי הדת וקיבל ברכה מהפטריארך. בהמשך ניגשו המכובדים בצמדים לקוד בפני הצאר והפטריארך. לאחר מכן נשא הפטריארך נאום, אחריו נשא הצאר נאום, ואחריהם נשא נאום אחד הזקנים מהמכובדים. בנוסף נישאו ברכות קצרות בקול לכבוד הצאר, אשר הסתיימו בתרועת כל הקהל והצבא ובקידה של הצאר בחזרה. בסיום הטקס הלך הצאר למיסה בכנסיית הבשורה בקרמלין.

 המעבר ללוח הגרגוריאני 

כשקבעה הכנסייה הקתולית את הלוח הגרגוריאני ב-1622, נקבע 1 בינואר באופן רשמי כיום הראשון בלוח השנה. למעשה כבר במהלך המאה ה-16 הוכרז 1 בינואר ברוב מדינות אירופה המערבית כתחילתה הרשמית של השנה החדשה, וזאת עוד לפני המעבר ללוח השנה הגרגוריאני. כשמדינות נוצריות נוספות אימצו את הלוח הגרגוריאני, גם הן קבעו כך באופן רשמי.

את ציון חגיגות השנה החדשה ב-1 בינואר על פי הלוח הגרגוריאני הביא ל הצאר פיוטר הראשון בשנת 1699, כאשר ניסה לקרב את הקיסרות הרוסית ל שבו שהה תקופה ארוכה מחייו. פיוטר הראשון הוציא צו שעל פיו האימפריה תאמץ את ספירת הנוצרים בכל הנוגע לתאריך תחילת השנה, שיהא מעתה ב-1 בינואר (לפי הלוח היוליאני), על פי זמן הולדתו ומילתו של ישו, ולא ב-1 בספטמבר. עם זאת האימפריה הרוסית עדיין לא אימצה את הלוח הגרגוריאני, ובלוח השנה הליטורגי של הכנסייה הפרוסלבית, ראש השנה הכנסייתי עדיין חל ב-1 בספטמבר ומתייחס למניין השנים לבריאת העולם. מנהגים וטקסים שאפיינו את ציון תחילת השנה ב-1 בספטמבר עברו בחלקם למועד החדש.
במסגרת הצו של פיוטר הראשון נמסרו הוראות כיצד לציין את החג בפרהסיה ולהטמיע סממני חג חדשים, בהם גם סממנים הדומים לסממני חג המולד באירופה המערבית, וניתנה חופשה של שבוע ימים לכבוד החג. בין ההוראות היה להציב בכניסה לבתים והחצרות עצים מחטניים או ענפים לקישוט ולהדליק מדורות. מהקרמלין נורו בכל ערב מטחי תותחים וזיקוקים. לאחר מותו של הצאר פיוטר הראשון הפסיקו חלק מהמנהגים שיזם, ואף התעוררה התנגדות מקרב הכנסייה הפרוסלבית וגורמים שמרניים נוספים לשימוש בעץ האשוח, בטענה שהוא מנהג זר, פגאני ומזיק לטבע.

למרות ההתנגדויות השונות, במאה ה-19 התפשטו מנהגי החג עוד יותר. תחילה היה נהוג להציב את העץ במשך יום אחד בלבד, ולאחר מכן לאורך כל ימי החג. בתקופתה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, מסורת השנה החדשה כללה החלפת מתנות ושולחן חגיגי מיוחד, קישוטי חג המולד, וברכות בגלויות מיוחדות. בשנת 1852 הותקן עץ חג המולד הציבורי הראשון בבניין תחנת הרכבת בסנט פטרבורג.

 לאחר המהפכה הקומוניסטית 
250px|שמאל|ממוזער|בול דואר סובייטי משנת 1970 המברך את האזרחים לרגל השנה האזרחית החדשה

בשנת 1916 נאסר השימוש בעצי חג מולד בעקבות מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1917, לאחר עליית הקומוניסטים לשלטון במהפכת אוקטובר, אסרה המפלגה הבולשביקית את כל החגיגות והמועדים הרשמיים שיסודם בדת, כחלק ממלחמתה הכוללת בדתות ובמנהגים דתיים שנפוצו בקרב העמים הסובייטים. במקביל, בוטל השימוש הרשמי של המדינה בלוח השנה הליטורגי הכנסייתי, ובכלל זה הצמדת מועדים חגיגיים ללוח היוליאני, ועברו לשימוש רשמי ב.

מסורת החג הוחזרה לברית המועצות בשנות השלושים המאוחרות, כפשרה בין המשטר הקומוניסטי שביקש לטשטש סממנים של דתות במדינה מחד, לבין העם שהיה מורגל בחגים הנוצרים והפולקלור בעל ההשפעות פגאניות-סלאביות מאידך. בשנת 1936 שלח אחד מראשי המפלגה הקומוניסטית של אוקראינה, פבל פוסטישב, מכתב לעיתון המפלגה פראבדה, שבו הציע להציב עצי יולקה (אורן, אשוח או אשוחית) במוסדות חינוך, בבתי-קולנוע ובאולמות תיאטרון, על מנת לאפשר לבני מעמד הפועלים לחגוג. עד אז לא היה כל יום חופש רשמי, פרט לשבעה בנובמבר, יום המהפכה הבולשביקית ואחד במאי, שגם הם צוינו באורח ממלכתי אך לא ממש כחג משפחתי. בשל יום החופש יכלו משפחות להתכנס יחדיו ולהעניק מתנות זה לזה. פוסטישב (שהיה למעשה שופר של המפלגה) נימק את הצעתו בכך שמקורותיו של חג תחילת השנה חשובים פחות מתרומתו לילדי ברית המועצות. מהלך זה הביא בסופו של דבר להחזרת חגיגות הנובי גוד ב-1937.

במקביל המשיכה הכנסייה האורתודוקסית הרוסית לציין את חג המולד וחג מילת ישו 13 יום מאוחר יותר. כך נוצרה הפרדה בין החגיגות האזרחיות של השנה החדשה, שחלו ב-1 בינואר לפי הלוח הגרגוריאני, לבין החג הנוצרי, שחל ב-1 בינואר לפי הלוח היוליאני (ומקביל ל-14 בינואר בלוח הגרגוריאני). החג הנוצרי המסורתי קיבל בהתאם את השם "שנה חדשה ישנה" (ברוסית: Старый Новый год).

בשנת 1947 הפך נובי גוד ליום חופש רשמי. בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, התפשט האיסור על חגיגות חג המולד לשאר מדינות הגוש המזרחי, ובשנת 1960 השלטון רענן את ההגבלות על חג המולד גם ברומניה, בולגריה, ואלבניה. אירוע פוליטי תקדימי התרחש בשידורי הטלוויזיה לרגל הנובי גוד ב-1986, כאשר הנשיא מיכאיל גורבצ'וב איחל שנה טובה לאזרחי ארצות הברית, והנשיא האמריקני רונלד רייגן איחל שנה טובה לאזרחי ברית המועצות.

167x167px|ממוזער|דד מורוז על בול אוקראיני משנת 2011
גם לאחר התפרקות ברית המועצות, המשיך החג להיות פופולרי בקרב מדינות חבר העמים, כולל מדינות בעלות רוב מוסלמי, אם כי ישנה התנגדות לחג מצד מוסלמים במדינות מרכז אסיה שהיו חלק של ברית המועצות. בשנת 1992 הפך גם 2 בינואר ליום חופש בפדרציה הרוסית, וב-2005 הוארכה החופשה עד ל-9 בינואר (היא כוללת גם את חופשת חג המולד הפראבוסלאבי). רוסים רבים לוקחים חופש של שבוע ימים לכבוד החג, בין חג המולד והנובי גוד. באוקראינה חגיגת הנובי גוד מהווה חג ממלכתי ו-1 בינואר הוא יום חופש. עם זאת, במערב המדינה נותנים עדיפות לחג מולד.

 מאפייני החג 
ממוזער|250px|סנגורוצ'קה (נערת השלג) ודד מורוז (סבא כפור). הצבעים המסורתיים בלבושו של דד מורוז הם כחול או אדום המשולב עם לבן.

 מנהגים מסורתיים 
לקראת החג ועד סופו נהוג להציב עצי יולקה (אדרה, אשוחית או דומה) מקושטים בבתים ובמרחב הציבורי. הקישוטים כוללים לרוב אורות וסרטים צבעוניים. מתחת לעץ מניחים מתנות עטופות לכל בני המשפחה, ופותחים אותן בחג עצמו. בדומה למסורת חג המולד המערבית, האגדה היא שאיש זקן וחביב מגיע בליל החג כדי לחלק את המתנות ולהניח אותן מתחת לעץ.

ממוזער|250px|מסורות החג בעמים הסלאביים הובעו בקוליאדקות, שירים שנהגו לשיר בתקופת חג המולד

עד להגעת הנצרות לאזור רוסיה במאה התשיעית והעשירית, התקיימו באזור מספר אמונות סלאביות. אחד השדים במיתולוגיה היה מורוזקו. מורוזקו היה עוזר לילדים טובים ואנשים עובדי כפיים ולפעמים אף חילק מתנות, ולעומת זאת העניש ילדים חצופים. למשל, באגדת "ילדת השלג" הוא הקפיא למוות ילדה חצופה ונתן מתנות יקרות ערך לילדה טובת הלב. במהלך המאה ה-19, לאחר מספר מחזות שפורסמו ברבים, התעצבה דמותו של דד מורוז המוכרת היום. בליל השנה החדשה מחלק דד מורוז מתנות בחשאי ומניחן למרגלות עץ היולקה בעזרת נכדתו, סנגורוצ'קה (נערת השלג). על פי האגדה, הם רוכבים יחדיו על סוס או על טרוייקה (כרכרה הרתומה לשלושה סוסים).

על פי המסורת, בכוחן של פעולות הנעשות בתחילת השנה לגזור את אופייה של השנה כולה. לפיכך נוהגים לשלם חובות לפני החג ולמחול לאהובים על מחלוקות או עוולות, בכדי למנוע שנה של ריב ומדון. לקראת החג נפטרים מכל החפצים השבורים והמיותרים, רוכשים מוצרים חדשים ולובשים בגדים חדשים, מתוך אמונה שהחפצים החדשים והמתוקנים יימשכו שפע חומרי במהלך השנה. בליל החג נמנעים משינה ככל האפשר כדי למנוע בשנה החדשה החמצות ובזבוז זמן.

ארוחת החג מתוכננת להימשך מספר שעות, ובנויה בהתאם עם כמויות גדולות של מזון ושתייה חריפה. נהוג להכניס אורחים ולמלא את שולחן החג באוכל כדי לסמל רווח והצלחה בשנה החדשה. המאכלים מתאימים לעונה במדינת המוצא. בין היתר, אפשר למצוא את המנות הבאות: סיליודקה פוד שובוי ("דג מלוח במעיל פרווה"); חולודייץ (רגל קרושה); נקניק; לשון בקר; גבינות; עוף צלוי; בליני; שמפניה ווודקה; ביצים ממולאות בכבד; כריכי קוויאר; סלט אוליביה.

 מנהגים מודרניים 
ממוזער|250px|כוכב מחומש בראש היולקה כתחליף לכוכב בית לחם, רוסיה, 2019

עם חידוש חגיגות הנובי גוד בשנות השלושים, שינו הרשויות בברית המועצות את סממני החג. הרחובות קושטו על ידי השלטונות ונוצרה אווירה חגיגית, שונה מאוד משאר הימים בברית המועצות. כוכב בית לחם הוחלף בכוכב אדום מחומש, ונרות השעווה הוחלפו בזרים חשמליים. במקום אגוזים מוזהבים, פירות ודמויות חג המולד, היו על עץ חג המולד מגדלי קרמלין, ספינות אוויר, דמויות של קוסמונאוטים, לוויינים, אלומות חיטה, קלחי תירס וכו'.

בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה להתגבש מסורת לציין את הגעת השנה החדשה בהרמת כוסית שמפניה בחצות ובצפייה בנאום המנהיג לאומה, המשודר בכל הערוצים רגע לפני כניסת השנה. גם בשלהי העשור השני של המאה ה-21, כל ערוצי הטלוויזיה משדרים בליל זה תוכניות מיוחדות, המשלבות הופעות של זמרים ושל קומיקאים פופולריים.

מנהגים נוספים שהתחדשו בתקופה הקומוניסטית ואחריה כוללים צפייה בזיקוקין די-נור (במדינות בהן נחוג החג באופן רשמי) ומסיבות תחפושות לילדים.

נובי גוד בישראל 
חלק מהעולים ממדינות ברית המועצות וילדיהם שנולדו בישראל נוהגים לחגוג את הנובי גוד בקרב משפחה וחברים. בניגוד לדעה שהעולים מחבר העמים המציבים אשוח בנובי גוד אינם יהודים, הרי שחלק מהעולים היהודים נוהגים כך בישראל. החג מצוין גם בתנועה הרפורמית עבור קהילות דוברי רוסית בישראל.

בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20, אפשר צה"ל לראשונה לחיילים יוצאי ברית המועצות לשעבר לקבל יום חופשה כדי לחגוג את נובי גוד עם משפחותיהם בביתם. כיום אף מקיימים בבסיסי צה"ל הרמת כוסית לכבוד החג בנוכחות חיילים המציינים את החג ומפקדיהם. ב-2011 אישרה הכנסת את הוספת 1 בינואר כיום בחירה, במסגרת תיקון חוק חופשה שנתית בתאריכים ייחודיים.

ממוזער|נאומו של ולדימיר פוטין לאומה הרוסית בליל נובי גוד 2017
מדי שנה במשך שנים רבות ראש ממשלת רוסיה או נשיא רוסיה – לרוב ולדימיר פוטין מאז היבחרו בשנת 1999 – נושא נאום חגיגי לרגל הנובי גוד שמשודר בטלוויזיה הממלכתית מספר דקות לפני חצות. בישראל נוהג זה אומץ בידי ערוץ 9, המשדר בדרך כלל לצד נאומו ברוסית של פוטין גם נאום ברכה מפי נשיא המדינה או שר בכיר אחר בממשלת ישראל. כך למשל בדצמבר 2013 שודרה ברכה מפי שר הכלכלה (וראש הממשלה לעתיד) נפתלי בנט.

במספר ערים בישראל הועלו הצעות שונות לייסד חגיגות נובי גוד בצורה רשמית בכל שנה, ולהכיר בחג כנכס תרבותי של יוצאי ברית המועצות, אך ההצעות לא התקבלו.
עם זאת בחלק מהעיריות בישראל, כגון בחיפה, ראשון לציון, בת ים ועוד, מציינים את תחילת השנה האזרחית לצד ציון החג בקישוטים שונים ובקיום מסיבות במסגרת אירועים מטעם העירייה או בברכתה או במרחב הציבורי במסגרת המגזר העסקי

חוגים חרדיים ודתיים בישראל יוצאים נגד מכירת היולקה ושאר סממני החג בפרהסיה, בטענה כי מדובר במנהגי גויים ובהתבוללות גרידא. חסידות חב"ד, הידועה בפועלה למען יהדות רוסיה לפני נפילת מסך הברזל ולאחריו, מבקרת גם היא את התופעה. הרב מנחם ברוד, דובר חב"ד בישראל, אמר עליה:
אמנם, לדעת הרב אליעזר מלמד יוצאי ברית המועצות רשאים לחגוג נובי גוד, ובלבד שלא ישתמשו בסממני החג המובהקים כמו עץ האשוח, וכן עודד יציקת משמעות ערכית-יהודית לחג:

 ראו גם 
 ראש השנה האזרחית
 סילבסטר

קישורים חיצוניים

 דף הבית של פרויקט "נובי גוד ישראלי", דצמבר 2015




אנדרו פדורוב ב The Atlanticב-31 בדצמבר 2025  /685439/ The HolidayTraditions of A Nation Long Dead

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:חגיגות השנה החדשה
קטגוריה:ברית המועצות: תרבות
קטגוריה:רוסיה: חגים וימי ציון
קטגוריה:אירועים בחודש ינואר