הדולפינריום בתל אביב

ממוזער|250px|המבנה של הדולפינריום בתל אביב (מרץ 2012)
הדולפינריום בתל אביב היה דולפינריום עבור יונקים ימיים ובמיוחד עבור דולפינים, ששכן ליד פארק צ'ארלס קלור בתל אביב. הדולפינריום פעל בשנים 1981–1985 ושוב בשנים 1990–1993. במתחם פעלו גם במשך השנים, בית קולנוע, מסעדה, אולפן הקלטות, אולם אירועים ומועדון לילה.

 היסטוריה 
הקמת המיזם
איש העסקים צבי עפרון יזם את הקמתו של הדולפינריום כמרכז בידור ומסחר בחוף תל אביב, והצליח לגייס למיזם קבוצת משקיעים מדרום אפריקה. מתחם הדולפינריום השתרע על שטח של 18 דונמים, חלקם על שטח ים שיובש, בפאתי פארק צ'ארלס קלור. השטח הוחכר ממינהל מקרקעי ישראל ל-49 שנים ולמדינה הובטחו תמלוגים על מכירת כל כרטיס. לתכנון המיזם נבחר האדריכל נחום זולוטוב שהיה אז מוכר ומצליח בישראל בזכות מספר אובייקטים ייחודים שתכנן. לצורך תכנון הדולפינריום ביקר זולוטוב במתחמים דומים באוסטרליה, בהוואי, בסן פרנסיסקו, בבוסטון ובקלדוניה החדשה שבאוקיינוס השקט. הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אישרה את התוכנית בדצמבר 1976. אף על פי שהיא הייתה מנוגדת לתוכנית המתאר הארצית, האוסרת בנייה על קו החוף.

הבנייה במתחם החלה בשנת 1978, ברובה מבטון מזוין ובעקבות התוועצות האדריכל עם מומחים מהטכניון, נוצק בשיטת ה"קורדרוי" על מנת להגביר את עמידותו בלחות וברוח הים. הדולפינריום כלל בריכה פתוחה להופעות עם 1,200 מקומות ישיבה, אולם סגור עם 400 מקומות ישיבה שכלל חלון מזכוכית אקרילית מיוחדת (יובאה מיפן) לצפייה בבריכת הדולפינים, בריכה בצורת טבעת (שהצופים נועדו לעמוד באמצעה), שני בתי קולנוע ("דולפיטק" ו"פריסקופ"), 30 חנויות שונות, בית קפה ומסעדה. המוזיאון לבעלי חיים ימיים כלל בריכה עגולה לכרישים ולטורפים אחרים, ואקווריומים לדגים נדירים.

ההשקעה בהקמת המתחם ואבזורו נאמדה ב-135 מיליון לירות וכללה רכישת יונקים כגון דולפינים, ואריות ים, וכן כרישים ודגים נדירים. חלק מהם נלכדו בקרבת סיני וחלקם הובאו מקליפורניה. לדולפינים ולאריות הים ניתנו שמות של כוכבי התקופה בארץ.

הדולפינריום נחנך ב-21 ביוני 1981, ותחילה נהר הציבור בהמוניו לדולפינריום. אחת הסיבות להצלחתו הייתה העובדה שהמתחם היה פתוח בשבתות, כולל החנויות ובתי הקפה שפעלו בו, והוא משך קהל רב בסופי שבוע. אך מיד החל לחץ על ראש עיריית תל אביב שלמה להט, מצד סיעות המפד"ל ואגודת ישראל בקואליציה העירונית, לסגור את המתחם בשבתות. תחילה הסכים להט לסגירת המתחם בשבתות, בתמורה לקבלת תקציב ממשרד הפנים לכיסוי הגרעון שהיה לעיריית תל אביב באותה עת. אך בעקבות לחץ ציבורי, חזר בו מההחלטה לסגור.

למרות ההצלחה של הדולפינריום למשוך כמיליון מבקרים לאחר קצת יותר משנה של פעילות, הריבית על ההלוואות שנלקחו לבניית המתחם מנעה מהמיזם להציג רווחים. לטענת זולוטוב ניצלו הדרום-אפריקאים את המיזם מלכתחילה כדי לעקוף את ההגבלות שהטילה הממשלה הדרום-אפריקאית על הוצאת כספים ישירה מתחומה. המשקיעים הדרום-אפריקאים החליטו לצאת מהמיזם וצבי עפרון רכש את חלקם. בנוסך החלו חילוקי דעות עם הצוות המקצועי על אופן ניהול המיזם והיחס לדולפינים. הצוות המקצועי רצה שהמקום יפעל גם כמרכז מחקר ימי ולא רק כמרכז בידור. עפרון פיטר רבים מהם, המקום החל לפעול רק באופן חלקי וההצלחה הראשונית דעכה. אחר כך הכניס את היזם רפי שאולי כשותף לניהול המתחם, אך הוא פרש מהניהול לאחר ארבעה חודשים.

בקיץ 1985 נבחר האמרגן מיקי פלד לשווק מחדש את המיזם. הוא החליט לשווק את המתחם כמרכז לאטרקציות בשם "חופשיאדה", והדולפינים הפכו לאטרקציה אחת מתוך רבות. במקום גם פעל אולם הופעות ובית קולנוע. חודשיים אחר כך מתו רוב הדולפינים ואריות הים, ועקב כך עיריית תל אביב ואגודת צער בעלי חיים קראו לסגור את המתחם.

פשיטת רגל ומכירת המתחם
בתחילת 1986 נפתח במקום אולם אירועים בשם "אולמי דולפיטון". בפברואר באותה השנה מונה כונס נכסים, שביקש למכור את המתחם, ובינואר 1987 הכריז ראש העירייה להט שהוא מבקש להרוס את המתחם. 

הדולפינריום המשיך להיות מוחזק בידי כונס נכסים מטעם בנק הפועלים, הנושה הגדול ביותר שלו, ובידי מפרק מטעם נושים אחרים, אך היו חילוקי דעות בין הכונס והמפרק, איך לממש את הנכס, עד שלבסוף הוחלט להוציא מכרז פומבי, שנערך ביולי 1989, כאשר התחרו בו יעקב נמרודי, אלפרד אקירוב, אברהם פילץ ויוסף בוכמן. להפתעת כולם הציע בוכמן את הסכום הגבוה ביותר, 4.5 מיליון דולר וזכה במכרז. שלושה חודשים לאחר שבוכמן רכש את המתחם, התפרסם כי עיריית תל אביב מבקשת לשנות את תוכנית המתאר של המתחם ולהתיר בנייה למלונאות ומסחר, אף על פי שסרבה קודם לאפשר את הגדלת אחוזי הבנייה במקום. בוכמן החל לקדם תוכנית חדשה למתחם בשם "שער ישראל", לבניית מלון ענק בן 30 קומות, בתוך המים מול המתחם, בתכנון האדריכל משה ספדיה, אך התוכנית לא קיבלה אישור.

במאי 1990 יזם עיתון "העיר" שוק פשפשים במקום בערבי יום חמישי - בשיטת "שוק קח-תן".

 פתיחה מחודשת 
בשנת 1990 נעשה ניסיון להפעיל את המקום שוב על ידי הבאת דולפינים חדשים. אנשי העסקים רפי שאולי ויהודה טלית שכרו את המתחם מבוכמן, השקיעו לטענתם מיליון דולר בשיפוץ המקום, פתחו בו גם מסעדה ושכרו את "קרקס המים של מוסקבה" להופעות עם הדולפינים, אולם היוזמה לא צלחה והמיזם נסגר לקראת סוף אוקטובר 1993. עם סגירתו אחד הדולפינים שנקרא גוליית מת מדלקת ריאות כתוצאה מחוסר טיפול, והדולפינים שנותרו הוחזרו לרוסיה שממנה הובאו, ורובם מתו זמן קצר לאחר העברתם. אחת הדולפינות הועברה למכל מתכת בלונה פארק תל אביב לתקופה קצרה. דולפינה נוספת, שנקראה עמית שבילתה כארבע שנים מחייה בדולפינריום, נמכרה והועברה ל"Knies Kinderzoo" שבשווייץ, ומתה יומיים לאחר שהגיעה לשם.

לאחר ניסיון זה הושכרו חלק מן המבנים לשמש כמרכז אירועים וכנסים, אולפן הקלטות, מועדון ודיסקוטק (דיסקוטק "דולפי", למשל, שנפתח בנובמבר 2000). ב-1 ביוני 2001 נרצחו במקום 21 איש בפיגוע בכניסה לדיסקוטק.
תדמית המועדון ניזוקה קשות עקב הפיגוע והוא נסגר ב-2002.
אחר כך רוב המתחם היה נטוש ומוזנח, אך במרכזו פעל לסירוגין מועדון לילה, תחילה בשם "הום-קלאב", ומשנת 2006 עד 2018 בשם "מועדון הקלרה". בכניסתו המערבית של המתחם הייתה חנות להשכרת אופניים חשמליים וחנות מפעל לגלשנים.

אמנות מחתרתית
לאורך התקופה בה היה הדולפינריום נטוש, רבו ציור הקיר המחתרתיים בתוך המבנה ומחוצה לו, יצירה שבלטה במיוחד שייכת לאמן Dede שהפך את חזית המבנה הפונה לים לסט שיניים על קפיץ בדומה לצעצוע האייקוני.
ממוזער|הדולפינריום כסט שיניים על קפיץ - עבודת אמנות של Dede

הריסת המתחם
בשנת 2002 נרקמה תוכנית פיתוח, על ידי עיריית תל אביב, הוועדה לשימור חופים ומינהל מקרקעי ישראל, שבמסגרתה מבנה הדולפינריום ייהרס, השטח יימסר לעירייה ובמקומו יושלם הקטע החסר בטיילת של תל אביב. בתמורה להפקעת שטח הדולפינריום העירייה תמסור לידי היזם מגרש בבעלותה מעבר לכביש. בינואר 2003, נחתמה העסקה עם בעל הקרקע יוסף בוכמן, במסגרתה ויתר על 18.5 דונם של שטח הדולפינריום; וקיבל 12 דונם בסמוך. במגרש תכנן להקים שני רבי קומות - האחד למגורים והאחר למלונאות.

מימוש העסקה עם בוכמן התעכב במשך כ-15 שנים, עקב התנגדויות שהגישו התנועה לאיכות השלטון בשיתוף אדם טבע ודין שבמרכזם היה היקף זכויות הבנייה שיקבל במגרש החלופי בתמורה לפינוי.

לטענת התנועה לאיכות השלטון, בעסקה הזאת יוסף בוכמן עשה את עסקת חייו וזאת באדיבות עיריית תל אביב ומדינת ישראל.

הם טענו כי עבור פינוי הנכס שמוערך לדעתם בשווי של 42 מיליון ש"ח, הוא יקבל זכויות נדל"ן עצומות המוערכות בשווי 1.3 מיליארד ש' .

בסופו של דבר עריית תל אביב נכנעה ללחצים של ארגונים אלו ובהסכמה עם יוסף בוכמן, בעל הקרקע, בוטלה העסקה ולהפתעת הציבור בשנת 2015 נמכר מתחם הדולפינריום על ידי בוכמן ב־200 מיליון שקל לארבעה אנשי עסקים ישראלים ואמריקאים שאותם הובילה אורית פרידמן־ויסמן, מנכ"לית גולדמן זאקס ישראל לשעבר, והם המשיכו לקדם את התוכנית.

ב-16 במאי 2018 החלה הריסת המתחם לאחר שנים של דיונים וקרבות משפטיים. במקום הדולפינריום נבנה המשך הטיילת והורחבה המדשאה של פארק צ'ארלס קלור; והוחלט להקים במקום גם מתקני ציבור ומרכז קהילתי לספורט ימי.

בשנת 2016, עתרה לבג"ץ התנועה למען איכות השלטון בישראל נגד עסקת חילופי השטחים של הדולפינריום. בג"ץ דחה את העתירה ואישר את העסקה בתנאי שהיא תוגש לוועדת הפטורים של רשות מקרקעי ישראל. בפברואר 2019, היא נדונה בוועדה במטרה לדון בפטור ממכרז בעסקה. בספטמבר 2019 אישרה הוועדה את העסקה אך נקבע שיזמים ישלמו 320 מיליון שקל בעד הקרקע החלופית.

הקמת מרכז ספורט ימי עירוני
במרץ 2022 הודיעה עיריית תל אביב על תחילת העבודות להקמת מרכז ספורט ימי, פארק חופי והסדרת חוף הרחצה, במגרש בו שכן הדולפינריום, בעלות של כ-75 מיליון שקל. המרכז קהילתי לספורט ימי, הכולל: כיתות לימוד ושטחים לאחסנת ציוד לגלישה ימית. 

המרכז נפתח לציבור בינואר 2024, ובנובמבר 2024 נפתחה במקום גם מסעדה.

 קישורים חיצוניים 

 מרב בוקשפן,	דולפינריום,	'בין גלים' ינואר 1982 עמ'	9.

 הדולפינריום הרקוב והעזוב - כתבה באתר "נטוש" של האדריכל שרון רז





הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: זכויות בעלי חיים
קטגוריה:תל אביב-יפו: פארקי שעשועים
קטגוריה:תל אביב-יפו: מועדוני לילה
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן נחום זולוטוב
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים שנהרסו
קטגוריה:גני חיות לשעבר