סלע אדם

סלע אדם הוא איון הממוקם כחצי קילומטר מערבית לקו החוף של העיר בת ים, על שמו נקרא החוף הגדול בעיר, "חוף הסלע". האיון הוא בליטה בטבלת גידוד – שריד לרכס כורכר קדום שנהרס בתהליך שחיקה וסחיפה הנקרא גידוד.

 היסטוריה 
מבחינה גאולוגית, מדובר בשריד של רכס כורכר קדום שעבר תהליכי שחיקה וסחיפה טבעיים.

מקור השם "סלע אדם" (או בערבית "חג'ר אדם") עטוף באגדות עם ופולקלור מקומי. אחת האגדות הידועות מספרת כי זהו המקום שאליו הושלכו אדם וחווה לאחר שגורשו מגן העדן, ושם הם עמדו והביטו בתימהון אל עבר היבשה החדשה שלפניהם. אגדה מקומית נוספת, אותה תיעד חוקר טבע ומדריך טיולים יהודה זיו, גורסת כי דגי הים התיכון נוהגים להגיע אל הסלע בלהקות כדי "לנשק" לו לפני שהם ממשיכים בדרכם. וכך הוא כתב: .

כדי להגן על חופה של בת ים, בשלהי שנות השישים הוקם שובר הגלים על ידי ערימת אבנים גדולות, כשסלע אדם באמצע. בעבר, טרם הקמת שוברי הגלים, הגישה אל הסלע התאפשרה רק בשחייה או בשיט, והיה נחשב לאתגר נפוץ ו"מבחן אומץ" עבור המתרחצים המקומיים. שחייה אליו הייתה ועודנה פעילות נפוצה בקרב המתרחצים. כעשרה מטרים ממערב לסלע אדם נמצא סלע נוסף, שטוח, המכונה "האי". לעיתים המתרחצים קופצים מאזור סלע אדם ושוחים אל אותו אי. 

הסלע בולט מעל פני המים, ובאופן מסורתי מונף עליו דגל ישראל, מה שהפך אותו לאחד מסמליה המזוהים ביותר של רצועת החוף בבת ים. 

 בתרבות 
שירו של אלון אולארצ'יק, "בת ים", אשר נכתב על ידי אלדד זיו מזכיר את הסלע: .

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:בת ים: גאוגרפיה
קטגוריה:ישראל: איים