חקר הירח

חקר הירח החל מאות שנים לפני הספירה ונמשך עד היום. המצאת הטלסקופ הייתה הקפיצה הראשונה בחקר הירח. גלילאו גליליי מוכר בדרך כלל כאדם הראשון שהשתמש בטלסקופ לביצוע תצפיות אסטרונומיות, עם הטלסקופ הראשון שבנה בעצמו בשנת 1609. בתצפיותיו הראשונות גילה גלילאו כי פני השטח של הירח אינם חלקים כפי שסברו עד אז אלא מכוסים בהרים ומכתשים. הגשושית לונה 2, ששוגרה על ידי ברית המועצות, התנגשה בירח ב־14 בספטמבר 1959 ובכך הפכה לעצם המלאכותי הראשון שהגיע אל הירח (ואל כל גרם שמיים אחר). ב־1969, תוכנית אפולו של נאס"א הנחיתה את האדם הראשון על הירח. ב־6 הנחיתות שבוצעו במהלך התוכנית הציבו 12 אנשים את רגליהם על הירח, והוצבו כלים מדעיים ונאספו סלעים ודוגמאות קרקע שלימדו את האנושות רבות אודות הירח בפרט ואודות מערכת השמש בכלל.

היסטוריה מוקדמת
200px|ממוזער|שמאל|תרשים של אריסטרכוס מסאמוס מהמאה השלישת לפנה"ס המראה את יחס הגדלים של השמש (שמאל) כדור הארץ (מרכז) והירח (היחס אינו מדויק)
200px|ממוזער|שמאל|אוסף איורי הירח של גלילאו גליליי מ־1616
האסטרונומים הבבליים שחיו באזור מסופוטמיה באלף הראשון לפני הספירה גילו מחזור בן 18 שנה של ליקויי ירח. באותו זמן ידעו כי 19 שנות שמש שוות לכ־235 חודשי ירח. במאה השנייה לפני הספירה סלאוקוס מסלוקיה העלה את התאוריה (שהתבררה כנכונה) כי הגאות והשפל נגרמו על ידי הירח (סלאוקוס חשב כי האינטראקציה נגרמת על ידי אטמוספירת כדור הארץ אך למעשה התופעה היא כתוצאה מכוח המשיכה של הירח). לפי סטראבון (1-1-0009), סלאוקוס היה הראשון שהעלה תאוריה את תאוריית הגאות והשפל, וכי גובה הגאות והשפל תלוי במצב הירח ביחס לשמש.

באמצע האלף הראשון לפני הספירה, אסטרונומים הודיים תיארו את מסלולי הירח ב־Aitareya Brahmana. בשנת 449 לספירה, האסטרונום ההודי אריאבהטה הזכיר ב־Āryabhaṭīya שלו כי בהירות הירח נובעת מהשתקפות אור השמש.

אחד מראשוני אנשי המערב שניסה למצוא הסבר מדעי לירח הוא הפילוסוף היווני אנכסגורס (428–500 לפני הספירה), שטען כי השמש והירח הם אבנים כדוריים ענקיים, וכי הירח מחזיר את אור השמש. תורתו האתאיסטית לגבי השמיים הייתה אחת הסיבות לכליאתו ולגרושו. בתיאור היקום של אריסטו (384–322 לפנה"ס), הירח מהווה את הגבול בין היסודות (אדמה, מים, אוויר ואש) לבין השמיים העליונים. בפילוסופיה של אריסטו, השמיים, שמתחילים מהירח, היו ממלכת השלמות, והשטח שתחת הירח הוא ממלכת השחיתות, וכל דמיון בין אזורים אלו נשלל בנוקשות. אריסטו בעצמו הציע כי יכול להיות שהירח הזדהם מממלכת השחיתות. בספרו הקצר "On the Face in the Moon's Orb", פלוטרכוס (46–120 לספירה) הציג דעות שונות בקשר למערכת היחסים בין כדור הארץ לירח. הוא הציע כי בירח יש גומחות אליהם אור השמש לא הגיע וכי הכתמים על הירח אינם אלא צללים של נחלים או תהומות עמוקים. הוא העלה גם את האפשרות כי הירח מיושב. בימי קדם הוצע כבר כי הירח הוא ראי מושלם וכי הסימנים על פניו היו השתקפות של תוואי כדור הארץ אך הסבר זה נדחה בקלות כי פני הירח לא השתנו עם תנועתו מעל כדור הארץ. ההסבר שהפך למקובל בסופו של דבר הוא כי ישנן וריאציות של "צפיפות" בירח שגרמו לירח להופיע כפי הופעתו. שלמות הירח, ומכך שלמות השמיים, נשמרה בצורה זו. אריסטרכוס מסאמוס (230–310 לפנה"ס) הלך צעד קדימה ומדד את המרחק בין כדור הארץ לירח והגיע לתוצאה כי המרחק הוא פי 20 מרדיוס כדור הארץ (המרחק הוא למעשה פי 60 מרדיוס כדור הארץ. רדיוס כדור הארץ היה ידוע בערך מאז ארטוסתנס).

בתקופת המדינות הלוחמות של סין, האסטרונום שי שן (המאה ה־4 לפנה"ס) נתן הוראות לחיזוי ליקויי שמש וירח בהתחשב במיקומם היחסי של שניהם. על אף שהסינים בתקופת שושלת האן (202 לפנה"ס–202 לספירה) האמינו כי הירח היא אנרגיה השווה לצ'י, תאוריית "השפעת הקרינה" שלהם זיהתה נכונה כי אור הירח הוא השתקפות של אור השמש. תאוריה זו נתמכה על ידי הזרם המרכזי של הוגי הדעות כמו למשל ג'ינג פאנג (37–78 לפנה"ס) וג'אנג הנג (78–139 לספירה), אבל נדחתה על ידי הפילוסוף בעל ההשפעה וואנג צ'ונג (27–97 לספירה).

חבש אל־חסיב אל־מארווזי, אסטרונום פרסי, ערך מספר תצפיות במצפה הכוכבים אל־סאמיסיה בבגדאד בין 825 ל־835 לספירה. בעזרת תצפיות אלו, הוא העריך כי קוטר הירח שווה ל־3,037 ק"מ (הקוטר הוא למעשה כ־3,476 ק"מ) וכי מרחקו מכדור הארץ הוא כ־363,345 ק"מ (המרחק האמיתי נע בין כ־363,000 ק"מ בפריגיאה לכ־405,700 ק"מ באפוגיאה). בשנת 1021, הפיזיקאי הערבי איבן אל־היית'ם הסביר את תופעת אשליית הירח (אשליה כי הירח נראה גדול יותר כאשר הוא באופק וקטן יותר כשהוא באמצע השמיים) בספרו Book of Optics, שהיא כי קביעת מרחק של עצם תלויה בכך שיש רצף קבוע של גופים המתערבים בין הצופה לעצם. עם הירח אין גופים מתערבים ולכן משום שגודלו של עצם תלוי במרחק ממנו הוא נצפה, שבמקרה זה אינו מדויק, הירח נראה גדול יותר כאשר הוא באופק. בגלל עבודתו של אל־היית'ם, אשליית הירח התקבלה בהדרגה כתופעה פסיכולוגית. אל־היית'ם חקר גם אור הירח והוכיח באמצעות ניסויים כי מקור האור הוא מהשמש וסיכם בצורה נכונה כי הירח "פולט אור מאותם אזורים בפני השטח שלו, בהם אור השמש פוגע".

בימי הביניים, לפני המצאת הטלסקופ, רבים החלו להכיר בירח ככדור. על אף שהיו שהאמינו כי הירח הוא "חלק", בשנת 1609, גלילאו גליליי צייר את אחד מאיורי הטלסקופ הראשונים של פני הירח בספרו Sidereus Nuncius וציין כי פני הירח אינם חלקים וכי יש עליהם הרים ומכתשים. מאוחר יותר בשנת 1651, ג'ובאני בטיסטה ריקיאולי ופרנססקו מריה גרימלדי ציירו מפה של הירח ונתנו למכתשים רבים שמות הקיימים עד היום. במפות, אזוריו החשוכים של הירח כונו "ימות" או אוקיינוסים והחלקים המוארים כונו רמות או יבשות.

חסידיו של אריסטו בימי הביניים, בעולם האיסלאמי ואחר כך באירופה הנוצרית, ניסו לתת משמעות לכתמים על הירח במונחים אריסטוטוליים. תומאס האריוט, כמו גליליי, צייר את הירח וביצע תצפיות במשך מספר שנים אך ציוריו לא פורסמו. המפה הראשונה של הירח נכתבה על ידי הקוסמוגרף והאסטרונום הבלגי מיכאל ואן־לאנגרן ב־1645. שנתיים לאחר מכן, ב־1647, מפה נוספת פורסמה על ידי האסטרונום הפולני יוהנס הווליוס. באותה שנה הוציא לאור הווליוס את ספרו Selenographia, sive Lunae descriptio, החיבור הראשון שעסק כולו בירח. המונחים שקבע הווליוס, אף על פי ששימשו את המדינות הפרוטסטנטיות עד למאה ה־18, הוחלפו על ידי המונחים שפורסמו על ידי האסטרונום הישועי ג'ובאני בטיסטה ריקיאולי ב־1651 (ימות ורמות). בשנת 1753, האסטרונום הישועי קרואטי רודר בוסקוביק (Ruđer Bošković) גילה כי לירח אין אטמוספירה. בשנת 1824, הפיזיקאי והאסטרונום הבוואריאני פרנץ וון גרוית'ויזן הסביר כי המכתשים על פני הירח הם תוצאה של התנגשות מטאוריטים.

האפשרות כי ישנה צמחייה על הירח וכי היא מיושבת על ידי סלנים הייתה מקובלת על אסטרונומים רציניים אפילו בעשורים הראשונים של המאה ה־19. בשנת 1835, מתיחת הירח הגדולה הוליכה אנשים שולל כי על הירח חיים יצורים אקזוטיים. בערך באותו זמן (בין 1834 ל־1836), ויליאם ביר ויוהאן היינריך וון מדלר פרסמו את חיבורים בן 4 הכרכים Mappa Selenographica ואת הספר Der Mond ב־1837, בו הם קבעו בתקיפות כי על הירח אין גופי מים או אטמוספירה ניכרת.

בשנת 1913 בהובלת מארי אדלה בלאג פורסם קטלוג שמות של גופים על פני הירח.

המרוץ לחלל

200px|ממוזער|שמאל|צילום וידאו ממצלמת וידאו שהורכבה על רכב הנחיתה של אפולו 11 (עיט) המראה את ניל ארמסטרונג יורד אל פני הירח

המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות נתנה את השפעותיה על חקר החלל וחקר הירח וכך החל המרוץ לחלל. המרוץ הביא למספר גילויים מדעיים וטכנולוגיים משמעותיים, כמו למשל צילום הצד הרחוק של הירח ב־1959, צד שלא נראה על ידי אדם לפני כן, והנחתת האדם הראשון על הירח בשנת 1969, אחד האירועים הגדולים ביותר במאה ה־20 ובהיסטוריה האנושית בכלל.

העצם המלאכותי הראשון שהגיע אל פני הירח הייתה הגשושית לונה 2 הסובייטית שהתנגשה בירח ב־14 בספטמבר 1959, 21:02:24 Z. הצד הרחוק של הירח צולם לראשונה על ידי הגשושית הסובייטית לונה 3 ב־7 באוקטובר 1959. במאמץ להתחרות בהצלחות הסובייטיות, הציב נשיא ארצות הברית דאז, ג'ון פ. קנדי מטרה לאומית - הנחתת אדם על הירח. במושב משותף של הקונגרס ב־25 במאי 1961 הוא אמר:

למרות הכרזה זו, הסובייטים נשארו בהובלה למשך זמן נוסף. לונה 10 הסובייטית הפכה ללוויין המלאכותי הראשון של הירח ב־1966. אחד המכשולים המרכזיים ביותר בטיסה מאוישת אל הירח היה בפיתוח מגן חום שיגן על החללית המאוישת בזמן החדירה לאטמוספירה. האמריקאים היו הראשונים להשיג עליונות בתחום זה באמצעות ניסויים רבים שנערכו על ידי נאס"א.

ב־24 בדצמבר 1968, צוות משימת אפולו 8: פרנק בורמן, ג'יימס לוול וויליאם אנדרס היו האנשים הראשונים שנכנסו למסלול סביב הירח וראו את צידו הרחוק במו עיניהם. ב־20 ביולי 1969 נחת רכב הנחיתה של אפולו 11 על הירח כשבתוכו האסטרונאוטים ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין. האדם הראשון שהלך על הירח הוא ניל ארמסטרונג, מפקד המשימה. הרובר הראשון שנחת על הירח היה לונוחוד 1 הסובייטי במסגרת תוכנית לונוחוד ב־17 בנובמבר 1970. נכון להיום, האדם האחרון שעמד על פני הירח הוא האסטרונאוט יוג'ין סרנן במהלך משימת אפולו 17. נכון ל־2016 רק 12 אנשים (בשש משימות: אפולו 11, 12, 14, 15, 16 ו-17) נחתו על הירח.

סלעי ירח הובאו אל כדור הארץ על ידי משימות לונה (לונה 16, 20, ו־24) ומשימות אפולו 11–17 (חוץ מאפולו 13 שלא נחתה על הירח).

מאמצע שנות ה־60 ועד לאמצע שנות ה־70 בוצעו 65 נחיתות על הירח (10 מתוכן ב־1970 בלבד), אבל אחרי משימת לונה 24 ב־1976 פסקו השיגורים אל הירח כליל, והם חודשו רק ב־1990. הסובייטים התרכזו בחקר נוגה ובניית תחנת חלל, והאמריקאים התרכזו בחקר מאדים, סקיילאב ותוכנית מעבורות החלל.

מחקר נוכחי שהסתיים או בוטל
200px|ממוזער|שמאל|המחשת אמן של LRO סביב הירח
ב־1990 יפן הגיעה לראשונה אל הירח עם הגשושית Hiten, ובכך הפכה למדינה השלישית (אחרי ארצות הברית וברית המועצות) להכניס חללית למסלול סביב הירח. בספטמבר 2007 שיגרה סוכנות החלל היפנית את הגשושית סלן במטרה "להשיג מידע מדעי על מקור ואבולוציית הירח ולפתח את הטכנולוגיה לחקר עתידי של הירח", לפי האתר הרשמי של JAXA.

BMDO ונאס"א שיגרו את קלמנטין ב־1994 ואת לונר פרוספקטור ב־1998.

סוכנות החלל האירופאית שיגרה גשושית קטנה וזולה בשם סמארט־1 ב־27 בספטמבר 2003. משימתה המרכזית של הגשושית הייתה לצלם את פני הירח בתלת־מימד באמצעות קרני X ואינפרא אדום. סמארט־1 נכנסה למסלול סביב הירח ב־15 בנובמבר 2004 והמשיכה לבצע תצפיות על הירח עד ל־3 בספטמבר 2006, אז התרסקה כמתוכנן על פני הירח כדי לחקור את האבק שהתרומם בפגיעה.

הרפובליקה העממית של סין החלה בתוכנית צ'אנג־אה כדי לחקור את הירח ולבדוק את האפשרויות לכרייה בירח, בעיקר אחר חיפוש האיזוטופ הליום 3 שישמש כמקור אנרגיה בכדור הארץ. סוכנות החלל הסינית שיגרה את הגשושית צ'אנג־אה 1 למסלול סביב הירח ב־24 באוקטובר 2007. משימת הגשושית המשיכה מעבר למצופה וב־1 במרץ 2009 התרסקה הגשושית במכוון על הירח אחרי משימה בת 16 חודשים והפכה את סין למדינה החמישית שהגיעה אל פני הירח (אחרי ברית המועצות, ארצות הברית, האיחוד האירופי והודו). ב־1 באוקטובר 2010 שיגרה סין את הגשושית צ'אנג־אה 2.

בדצמבר 2013 הונחת על הירח הרובר צ'אנג־אה 3 ובינואר 2019 הונחתה צ'אנג־אה 4 על הצד הרחוק של הירח.

סוכנות החלל ההודית שיגרה את הגשושית צ'אנדריאן 1 ב־22 באוקטובר 2008. הגשושית תוכננה להקיף את הירח למשך שנתיים וליצור מפה תלת־ממדית של שני צידי הירח וביצוע מיפוי כימי ומינרלוגי של פני השטח של הירח. צ'נדריאן 1 כללה גשושית בשם MIP ששוחררה ממנה ונחתה על פני הירח ב־14 בנובמבר 2008, והפכה את הודו למדינה הרביעית שהגיעה אל פני הירח (אחרי ברית המועצות, ארצות הברית והאיחוד האירופי).

ב־18 ביוני 2009 שיגרה נאס"א את המקפת לסקר הירח (LRO) לצילום הירח ברזולוציה גבוהה ולחקירת אבק הירח באמצעות הגשושית LCROSS ששוחררה ממנה והתרסקה במכוון על הירח. ב־10 בספטמבר 2011 שיגרה נאס"א את שתי הגשושיות GRAIL-A ו־B העתידות להגיע אל הירח ביום האחרון של 2011 וביום הראשון של 2012 ולחקור את הירח כשהן צמודות אחת לשנייה.

סוכנות החלל הגרמנית הודיעה במרץ 2007 כי היא תשגר מקפת אל הירח, LEO ב־2012 אך הפרויקט בוטל בגלל אילוצים תקציביים.

ב־13 בספטמבר 2007, X Prize Foundation יחד עם חברת גוגל הכריזו על Google Lunar X PRIZE. תחרות זו דורשת מהמתחרים "להנחית על הירח, במימון פרטי, רובר רובוטי המסוגל להשלים מספר משימות, כולל לנוע על פני הירח לפחות 500 מטרים ולשלוח וידאו, תמונות ומידע אל כדור הארץ". התחרות נסגרה לפני שהיה שיגור לירח מטעם המתמודדות. אולם, באפריל 2019, למרות תום התחרות, שיגרה חברת SpaceIL הישראלית את הגשושית בראשית שהתרסקה על הירח.

ב-22 ביולי 2019 סוכנות החלל ההודית שיגרה מקפת שתקיף את הירח, נחתת שתנחת עליו ורובר שיסייר על פניו. המשימה נקראה צ'אנדריאן 2 (בסנסקריט: "רכב ירח"). ב-6 בספטמבר 2019 אבד הקשר עם הנחתת, וב-8 בספטמבר הודיע הארגון ההודי לחקר החלל (ISRO) על התרסקות על התרסקות הנחתת על אדמת הירח. הנחתת נועדה למפות את כיסי המים בירח.

תוכניות עתידיות
250px|ממוזער|שמאל|המחשת אמן של משימה עתידית בירחלאחר ביטול תוכנית קונסטליישן האמריקאית, שיועדה להחזיר את האדם אל הירח בסביבות שנת 2020, הודיעו מדינות רבות, בהן רוסיה, האיחוד האירופי (איס"א), סין, יפן והודו, על כוונתן להמשיך ולחקור את הירח על ידי משימות בלתי־מאוישות.

סוכנות החלל היפנית תכננה הנחתת אדם על הירח בסביבות שנת 2020, שתוביל להקמת בסיס ירח ב־2030. למרות התכנונים, ליפן אין כיום את סכומי הכסף הנדרשים לביצוע נחיתה מאוישת על הירח, והיא ככל הנראה תמשיך בשיגורים רובוטיים.

סוכנות החלל הרוסית הודיעה כי בכוונתה להפעיל מחדש את הפרויקט הנטוש לחקר הירח Luna-Glob. הפרויקט יכלול מקפת ונחתת שתוכננו תחילה להיות משוגרים ב־2012. בהמשך תוכנית זו הומרה לשיגור הגשושית לונה־25 בשנת 2025, במסגרת התוכנית הרוסית לחקר הירח.

ב-2017 הודיע אילון מאסק בכנס האסטרונאוטיקה הבינלאומי על חזונו לבניית מערכת בשם BFR ובה חללית ענק שתוכל לבצע מגוון דברים, ולהטיס אסטרונאוטים לבסיס בירח. התוכנית תתבצע על ידי חברת SpaceX שבבעלותו.

סוכנות החלל האירופית הודיעה כי בכוונתה לשגר משימות מאוישות אל הירח כחלק מתוכנית אורורה. בספטמבר 2010 הציגה הסוכנות תוכנית "נחתת ירחית" עם יעד למשימה ראשונה אל הירח ב־2018.

ב-2019 הכריזה נאס"א על "תוכנית ארטמיס" שכוונתה להנחית שוב אסטרונאוטים על הירח עד שנת 2024, ולבסס בה מושבת מחקר ושער יציאה לחלל עמוק.

ב-2020 מנהל החלל הסיני (CNSA) הודיע כי בכוונתו לשגר לירח משימה בלתי מאוישת עד שנת 2030 ולהנחית טייקואונטים על הירח בעשור הקרוב.

ב-9 במרץ 2021 נחתם הסכם בין רוסיה וסין לבניית תחנת מחקר משותפת על הירח.

משימות לחקר הירח
משימות ששוגרו
משימה (עד 1960)שיגורהגעה לירחסיוםמטרהתוצאה פיוניר 017 באוגוסט 195817 באוגוסט 1958מקפת נכשל בשיגור  לונה E-1 מס' 123 בספטמבר 195823 בספטמבר 1958התנגשות נכשל בשיגור  פיוניר 111 באוקטובר 195813 באוקטובר 1958מקפת נכשל בשיגור  לונה E-1 מס' 211 באוקטובר 195811 באוקטובר 1958התנגשות נכשל בשיגור  פיוניר 28 בנובמבר 19588 בנובמבר 1958מקפת נכשל בשיגור  לונה E-1 מס' 34 בדצמבר 19584 בדצמבר 1958התנגשות נכשל בשיגור  פיוניר 36 בדצמבר 19587 בדצמבר 1958ביצוע יעף נכשל בשיגור  לונה 12 בינואר 19594 בינואר 1959התנגשות הצלחה חלקית  (לא ארעה התנגשות. ביצוע היעף הראשון בהיסטוריה במרחק 5,995 ק"מ מהירח) פיוניר 43 במרץ 19594 במרץ 19597 במרץ 1959ביצוע יעף הצלחה חלקית  (ביצוע יעף במרחק 60,000 ק"מ מהירח) לונה E-1A מס' 118 ביוני 195918 ביוני 1959התנגשות נכשל בשיגור  לונה 212 בספטמבר 195913 בספטמבר 1959התנגשות הצלחה  (התנגש בירח והיה לעצם המלאכותי הראשון שהגיע אל פני הירח) פיוניר P-124 בספטמבר 195924 בספטמבר 1959מקפת נכשל בשיגור  לונה 34 באוקטובר 19596 באוקטובר 1959ביצוע יעף הצלחה  (התמונה הראשונה מהצד הרחוק של הירח) פיוניר P-326 בנובמבר 195926 בנובמבר 1959מקפת נכשל בשיגור משימה (1960–1970)שיגורהגעה לירחסיוםמטרהתוצאה לונה E-3 מס' 115 באפריל 196015 באפריל 1960ביצוע יעף נכשל בשיגור  לונה E-3 מס' 216 באפריל 196016 באפריל 1960ביצוע יעף נכשל בשיגור  פיוניר P-3025 בספטמבר 196025 בספטמבר 1960מקפת נכשל בשיגור  פיוניר P-3115 בדצמבר 196015 בדצמבר 1960מקפת נכשל בשיגור  ריינג'ר 326 בינואר 196028 בינואר 1962התנגשות הצלחה חלקית  (ביצוע יעף ללא התנגשות) ריינג'ר 423 באפריל 196226 באפריל 196226 באפריל 1962התנגשות הצלחה חלקית  (התרסק בצד הרחוק של הירח ללא ביצוע משימתו) ריינג'ר 518 באוקטובר 196221 באוקטובר 1962התנגשות הצלחה חלקית  (ביצוע יעף ללא התנגשות) לונה E-6 מס' 24 בינואר 196311 בינואר 1963נחתת שוגר למסלול לא נכון  לונה E-6 מס' 33 בפברואר 19633 בפברואר 1963נחתת נכשל בשיגור  לונה 42 באפריל 19636 באפריל 1963נחתת הצלחה חלקית  (ביצע יעף על הירח) ריינג'ר 630 בינואר 19642 בפברואר 1964התנגשות הצלחה חלקית  (הגשושית התנגשה בירח אך מצלמותיה לא פעלו ולכן לא השלימה את משימתה) לונה E-6 מס' 621 במרץ 196421 במרץ 1964נחתת נכשל בשיגור  לונה E-6 מס' 520 באפריל 196420 באפריל 1964נחתת נכשל בשיגור  ריינג'ר 728 ביולי 196431 ביולי 1964התנגשות הצלחה  ריינג'ר 817 בפברואר 196520 בפברואר 1965התנגשות הצלחה  קוסמוס 6012 במרץ 1965נחתת נכשל  בהשגת מהירות מילוט ממשיכת כדור הארץ ריינג'ר 921 במרץ 196524 במרץ 1965התנגשות הצלחה  לונה E-6 מס' 810 באפריל 196510 באפריל 1965נחתת נכשל בשיגור  לונה 59 במאי 196512 במאי 1965נחתת הצלחה חלקית  (התרסק על הירח) לונה 68 ביוני 196511 ביוני 1965נחתת הצלחה חלקית  (ביצע יעף) זונד 318 ביולי 196520 ביולי 1965ביצוע יעף הצלחה  לונה 74 באוקטובר 19657 באוקטובר 1965נחתת הצלחה חלקית  (התרסק על הירח) לונה 83 בדצמבר 19656 בדצמבר 1965נחתת הצלחה חלקית  (התרסק על הירח) לונה 931 בינואר 19663 בפברואר 19666 בפברואר 1966נחתת הצלחה  (תמונות ראשונות מפני הירח) קוסמוס 1111 במרץ 19663 במרץ 1966מקפת שוגר למסלול לא נכון  לונה 1031 במרץ 19663 באפריל 196630 במאי 1966מקפת הצלחה  (מקפת ירחית ראשונה) סרוויור 130 במאי 19662 ביוני 19667 בינואר 1967נחתת הצלחה  לונר אורביטר 110 באוגוסט 196614 ביוני 196629 באוקטובר 1967מקפת הצלחה  לונה 1124 באוגוסט 196627 באוגוסט 19661 באוקטובר 1966מקפת הצלחה  סרוויור 220 בספטמבר 196623 בספטמבר 196623 בספטמבר 1966נחתת הצלחה חלקית  (התרסק בנחיתה) לונה 1222 באוקטובר 196625 באוקטובר 196619 בינואר 1967מקפת הצלחה  לונר אורביטר 26 בנובמבר 196610 בנובמבר 196611 באוקטובר 1967מקפת הצלחה  לונה 1321 בדצמבר 196624 בדצמבר 196628 בדצמבר 1966נחתת הצלחה  לונר אורביטר 35 בפברואר 19678 בפברואר 19679 באוקטובר 1967מקפת הצלחה חלקית  (מצלמות המקפת לא פעלו טוב) סרוויור 317 באפריל 196720 באפריל 19673 במאי 1967נחתת הצלחה  לונר אורביטר 44 במאי 19678 במאי 196731 באוקטובר 1967מקפת הצלחה חלקית  (מצלמות המקפת לא פעלו טוב) סרוויור 414 ביולי 196717 ביולי 196717 ביולי 1967נחתת הצלחה חלקית  (התרסק בנחיתה) לונר אורביטר 51 באוגוסט 19675 באוגוסט 196731 בינואר 1968מקפת הצלחה  סרוויור 58 בספטמבר 196711 בספטמבר 196717 בדצמבר 1967נחתת הצלחה  סרוויור 67 בנובמבר 196710 בנובמבר 196714 בדצמבר 1967נחתת הצלחה  סרוויור 77 בינואר 196810 בינואר 196820 בפברואר 1968נחתת הצלחה  לונה E-6LS מס' 1127 בפברואר 19687 בפברואר 1968נחתת נכשל בשיגור  לונה 147 באפריל 196810 באפריל 1968מקפת הצלחה  זונד 515 בספטמבר 196818 בספטמבר 196821 בספטמבר 1968ביצוע יעף הצלחה  (החללית הראשונה שהקיפה את הירח וחזרה בשלום אל כדור הארץ. החללית נשאה בתוכה צבים ותולעים שהיו לחיים הראשונים שהקיפו את הירח) זונד 610 בנובמבר 196814 בנובמבר 196817 בנובמבר 1968ביצוע יעף הצלחה חלקית  (בעיות דיחוס הובילו למות בעלי החיים בתוך החללית, שהתרסקה בשעת החזרה אל כדור הארץ בגלל בעיות במצנחים) אפולו 821 בדצמבר 196824 בדצמבר 196827 בדצמבר 1968מקפת הצלחה  (האנשים הראשונים שהקיפו את הירח) לונה E-8 מס' 20119 בפברואר 196919 בפברואר 1969רובר נכשל בשיגור  אפולו 1018 במאי 196921 במאי 196926 במאי 1969מקפת הצלחה  (במשימה זו ניסו האסטרונאוטים את רכב הנחיתה במסלול סביב הירח) לונה E-8-5 מס' 40214 ביוני 196914 ביוני 1969החזרת דגמי קרקע נכשל בשיגור  לונה 1513 ביולי 196921 ביולי 1969החזרת דגמי קרקע הצלחה חלקית  (התרסק על הירח) אפולו 1116 ביולי 196919 ביולי 196924 ביולי 1969מקפת הצלחה 20 ביולי 196921 ביולי 1969נחתת הצלחה  (הנחתת האדם הראשון על הירח והחזרת דגמי קרקע) זונד 77 באוגוסט 196911 באוגוסט 196914 באוגוסט 1969ביצוע יעף הצלחה  קוסמוס 30023 בספטמבר 196923 בספטמבר 1969החזרת דגמי קרקע שוגר למסלול לא נכון  קוסמוס 30522 באוקטובר 196922 באוקטובר 1969החזרת דגמי קרקע שוגר למסלול לא נכון  אפולו 1214 בנובמבר 196917 בנובמבר 196924 בנובמבר 1969מקפת הצלחה 19 בנובמבר 196920 בנובמבר 1969נחתת הצלחה  (נחיתה מאוישת שנייה על הירח והחזרת דגמי קרקע)משימה (1970–1990)שיגורהגעה לירחסיוםמטרהתוצאה אפולו 1311 באפריל 197015 באפריל 197017 באפריל 1970מקפת הצלחה חלקית  (החללית ביצעה יעף על הירח וחזרה לכדור הארץ)נחתת כישלון  (בגלל סכנה לצוות לא בוצעה נחיתה על הירח) S-IV14 באפריל 197014 באפריל 1970התנגשות הצלחה  (שימש ליצירת רעידת אדמה בירח עבור מיכשור מדעי שהוצב במשימת אפולו 12) לונה E-8 מס' 4056 בפברואר 19706 בפברואר 1970החזרת דגמי קרקע נכשל בשיגור  לונה 1612 בספטמבר 197020 בספטמבר 197024 בספטמבר 1970החזרת דגמי קרקע הצלחה  (החזרת דגמי קרקע ראשונה שבוצעה על ידי רובוט) זונד 820 באוקטובר 197024 באוקטובר 197027 באוקטובר 1970ביצוע יעף הצלחה  לונה 1710 בנובמבר 197017 בנובמבר 197017 בנובמבר 1970נחתת הצלחה  (הנחיתה בשלום את לונוחוד 1) לונוחוד 114 בספטמבר 1970רובר הצלחה  (הרובר הירחי הראשון) אפולו 1431 בינואר 19714 בפברואר 19719 בפברואר 1971מקפת הצלחה 5 בפברואר 19716 בפברואר 1971נחתת הצלחה  אפולו 1526 ביולי 197129 ביולי 19717 באוגוסט 1971מקפת הצלחה 30 ביולי 19712 באוגוסט 1971נחתת הצלחה  (הרובר הירחי המאויש הראשון) לונה 182 בספטמבר 197111 בספטמבר 197111 בספטמבר 1971החזרת דגמי קרקע הצלחה חלקית  (התרסק על הירח) לונה 1928 בספטמבר 19713 באוקטובר 197120 באוקטובר 1971מקפת הצלחה  לונה 2014 בפברואר 197221 בפברואר 197225 בפברואר 1972החזרת דגמי קרקע הצלחה  אפולו 1616 באפריל 197219 באפריל 197227 באפריל 1972מקפת הצלחה 21 באפריל 197223 באפריל 1972נחתת הצלחה  אפולו 177 בדצמבר 197210 בדצמבר 197219 בדצמבר 1972מקפת הצלחה 11 בדצמבר 197215 בדצמבר 1972נחתת הצלחה  (הגאולוג הראשון על הירח. נחיתה מאוישת אחרונה על הירח עד היום) לונה 218 בינואר 197315 בינואר 197315 בינואר 1973נחתת הצלחה  (הנחיתה בשלום את לונוחוד 2) לונוחוד 23 ביוני 1973רובר הצלחה  לונה 2229 במאי 19742 ביוני 1974נובמבר 1975מקפת הצלחה  לונה 2328 באוקטובר 19746 בנובמבר 19749 בנובמבר 1975החזרת דגמי קרקע הצלחה חלקית  (הקידוח על הירח נכשל) לונה 249 באוגוסט 197618 באוגוסט 197622 באוגוסט 1976החזרת דגמי קרקע הצלחה משימה (1990–2000)שיגורהגעה לירחסיוםמטרהתוצאה Hiten24 בינואר 199018 במרץ 199010 באפריל 1993מקפת הצלחה  (היטן שוגרה למסלול סביב כדור הארץ שחלף מספר פעמים על פני הירח. 3 שנים לאחר שיגורה נכנסה היטן למסלול סביב הירח וכעבור כחודשיים התרסקה על פניו) האגורומו21 בפברואר 1991מקפתלא ידוע (הקשר עם האגורומו אבד כחודש לאחר השיגור. האגורומו שוחררה מהיטן ב־18 במרץ 1990 אך לא ידוע אם נכנסה למסלול סביב הירח) קלמנטין25 בינואר 199419 בפברואר 1994יוני 1994מקפת הצלחה  לונר פרוספקטור7 בינואר 199811 בינואר 199831 ביולי 1999מקפת הצלחה משימה (2000–2010)שיגורהגעה לירחסיוםמטרהתוצאה סמארט־127 בספטמבר 200315 בנובמבר 20043 בספטמבר 2004מקפת הצלחה  (שימוש ראשון במנוע יונים להגעה אל הירח). התרסקה במכוון על הירח לאחר השלמת משימתה. סלן14 בספטמבר 20073 באוקטובר 200710 ביוני 2009מקפת הצלחה  צ'אנג־אה 124 באוקטובר 20075 בנובמבר 20071 במרץ 2009מקפת הצלחה  צ'אנדריאן 122 באוקטובר 200812 בנובמבר 200829 באוגוסט 2009מקפת הצלחה  (גילוי מים על הירח) MIP14 בנובמבר 200814 בנובמבר 2008התנגשות הצלחה  LRO 18 ביוני 200923 ביוני 2009פעילמקפת הצלחה  LCROSS9 באוקטובר 20099 באוקטובר 2009התנגשות הצלחה  (בחינה מקרוב של המכתש שנוצר על ידי שלב הקנטאור) קנטאור (LCROSS)9 באוקטובר 20099 באוקטובר 2009התנגשות הצלחה משימה (2010-היום)שיגורהגעה לירחסיוםמטרהתוצאה צ'אנג־אה 21 באוקטובר 20105 באוקטובר 2010פעילמקפת הצלחה  GRAIL10 בספטמבר 201131 בדצמבר 2011דצמבר 2012שתי מקפות למיפוי שדה הכבידה של הירח הצלחה 1 בינואר 2012 LADEE7 בספטמבר 20136 באוקטובר 201311 באפריל 2014מקפת הצלחה  צ'אנג־אה 31 בדצמבר 201314 בדצמבר 2013פברואר 2014נחתת ורוברהצלחה (הרובר נתקע אך שרד מספר חודשים על הירח) צ'אנג-אה 47 בדצמבר 20183 בינואר 2019פעילנחתת ורוברהצלחה (הרובר פועל ואוסף דגימות) בראשית22 בפברואר 2019 11 באפריל 2019 11 באפריל 2019נחתת הצלחה חלקית  (התרסקה על הירח) לונה 2510 באוגוסט 202320 באוגוסט 202320 באוגוסט 2023נחתתהצלחה חלקית  (התרסקה על הירח) צ'אנדריאן 314 ביולי 202323 באוגוסט 2023פעילחתת הצלחה 

משימות עתידיות
שםשיגור (מוערך)מטרה בראשית 22025מקפת, 2 נחתות Astrobotic Technology2021נחתת, רובר צ'אנדריאן 22019מקפת, נחתת, רובר Luna-Glob2016מקפת SELENE-22017נחתת

ראו גם
 הירח
 תמרון מעבר ירחי
 תוכנית אפולו
 תוכנית ארטמיס
 חקר החלל

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הירח
קטגוריה:אסטרונומיה