מסייע אין בו ממש

מסייע אין בו ממש הוא כלל הלכתי המובא בתלמוד, לפיו אדם המסייע לאחר לבצע פעולה מסוימת, שיכול היה לעשותה גם בלי עזרתו, המסייע אינו נחשב אחד מעושי המלאכה, וגם אם מדובר בפעולה אסורה, אין איסור לעשות זאת. 

לדעת הרב צבי הירש אשכנזי הכלל אינו פוטר מאיסור, רק מעונש.

 מקור 
מקור דין זה הובא בתלמוד לגבי הלכות שבת בסוגיית 'שניים שעשאוה', שאמרו שם ש"זה יכול, וזה אינו יכול - חייב", כלומר אף שבהלכות שבת ישנו כלל בסיסי 'שנים שעשאוה פטורים', יוצא מן הכלל מקרה שאחד יכול לעשות לבדו את הפעולה, וחברו רק עזר לו באופן שאין חברו יכול לעשות את הפעולה לבדו, הדין הוא שרק העושה חייב והמסייע פטור, שכן מסייע אין בו ממש.

בתלמוד הובאו ראיות מהמשנה לכלל זה:
 רבא לכלל זה ראיות ממשנה לגבי טומאת זב הרוכב על גבי בהמה ומתחת רגליה ישנם כלים שנטמאים 'בטומאת משכב', אף על פי כן אין הכלים נטמאים משום שמתייחסים לכל רגל של הבהמה כמסייע. ומסייע אין בו ממש.
 רב אשי הביא ראיה נוספת לדין זה מדברי רבי אליעזר הסבור שאם ישנה חציצה בין רגל אחת של הכהן לרצפת בית המקדש דבר האסוראם יכול לעמוד על רגלו המונחת על הרצפה אין זה חציצה, ולדברי רב אשי טעמו של רבי אליעזר משום שרגלו שעל הרצפה היא העיקרית והשנייה רק מסייעת.
כמו כן בתלמוד במסכת ביצה על פי כלל זה התיר האמורא אמימר לגוי לרפא את עינו (רפואת הכחול) בשבת, על אף שברפואה זו החולה מסייע למרפאו על ידי שפותח וסוגר את עינו, סיבת ההיתר משום "שמסייע אין בו ממש".

 מקור נגדי (הקפת הראש) 
מקור זה סותר לדברי רב אשי בתלמוד לפיהם ישנו איסור של הקפת הראש והשחתת הזקן גם על האיש המסתפר (ניקף), מלבד האיסור שעובר הספר (מקיף), אף שהמסתפר לא אינו עושה מעשה כלשהו. נימוקו של רב אשי לאסור הוא משום שהמסתפר סייע לספר בתספורת, וכדבריו נפסק להלכה ברמב"ם ובשולחן ערוך.

בספרות הראשונים והאחרונים נאמרו מספר הסברים ליישב את הסתירה בין המקורות:
 הריטב"א מחלק בין סיוע משמעותי לבין סיוע מועט, ולדבריו בהקפת הראש  ולכך הדבר נאסר. הרב דוד הלוי סגל בפירוש הט"ז כותב על פי דברי הריטב"א, שבדומה להקפת הראש, ה"ה בכל מקום בו המסייע עוזר בעזרה אקטיבית, לא נאמר הכלל מסייע אין בו ממש, ולכן אסר לאשה ששכחה לגזוז ציפורניה לפני טבילת נדה שחלה בשבת, להיעזר בנכרית לצורך זה. הרב שבתי כהן סבור שאין ללמוד מהלכות הקפת הראש לשאר מקומות ולכן התיר בנידון זה.
 בט"ז כתב ליישב הסתירה, ולדעתו הקפת הראש חמורה יותר מאחר שהמקיף מסייע על ידי הטיית ראשו עוד קודם שהתחיל המקיף את פעולתו, ולכך הדין במקרה זה שמסייע יש בזה ממש, מאחר שאין לו למה להיטפל, משא"כ כשפעולת המסייע חלה בזמן פעולת האיסור אז אמרינן שמסייע אין בו ממש

 פרטי הדין 

איסור דאורייתא - הרדב"ז סבור שדברי התלמוד שמסייע אין בו ממש, נאמר רק באיסורי דרבנן, אך באיסורי דאוריתא מסייע יש בו ממש. אמנם בט"ז כתב שאף בדינים דאורייתא הדין הוא שמסייע אין בו ממש. וכן דעת המגן אברהם.

 מסייע בספרות השו"ת 
הפוסקים נשאלו על מקרים שונים, האם יש להתיר בהם מטעם מסייע אין בו ממש, או שמא הכלל אינו חל עליהם. בין היתר דנו הפוסקים בעניינים אלה:
 הרב יוסף חיים, נשאל לעניין סיוע בקשירת הבהמה לשוחט, האם עובר בכך על איסור אותו ואת בנו..
 הרב יצחק זילברשטיין, דן בתשובה בנוגע להיות סנדק לתינוק שנאסר על פי ההלכה למולו.

הערות שוליים

קטגוריה:כללים ועקרונות בהלכה