The Housemartins

האוסמרטינס הייתה להקת אינדי רוק בריטית מצפון אנגליה שפעלה בין השנים 1983–1988, ויצרה שני אלבומי אולפן שזכו להצלחה בבריטניה. אלבומם הראשון זכה לאלבום פלטינה, והשני לאלבום כסף. הלהקה הוציאה שבעה סינגלים, בהם "Caravan of Love" שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי ו-Happy Hour שהגיע למקום השלישי.

 קריירה 

 יצירת הלהקה 
הלהקה הוקמה בסוף 1983 על ידי הסולן פול היטון (ששמו הופיע כ-"P.d. Heaton".) והגיטריסט סטן קאלימור, תחילה כצמד נגני רחוב בעיר האל. הם הקליטו דמו עם צמד נוסף ותפסו את תשומת הלב של חברת "גו! דיסקס". עם תחילת שביתת הכורים בבריטניה ב-1984 הפכה הכתיבה של היטון לפוליטית יותר, והוא הגיע למסקנה שהיא ראויה ללהקה בהרכב מלא. ללהקה הצטרפו חברי להקת The Gargoyles, טד קי הבסיסט והמתופף יו וויטאקר, גם הם בני העיר. ההופעה החיה הראשונה של הלהקה הייתה באוניברסיטת האל באוקטובר 1984,Frame, Pete (1999). Pete Frame's Rockin' Around Britain: Rock'n'roll Landmarks of the UK and Ireland. Omnibus Press. p. 204. ISBN 978-0711969735. וכינתה את עצמה לעיתים קרובות כ"הלהקה הרביעית הכי טובה בהאל", אם כי מעולם לא ציינו במפורש מי היו שלוש הלהקות הטובות יותר.Strong, Martin C. (2000). The Great Rock Discography (5th ed.). Edinburgh: Mojo Books. pp. 460–461. ISBN 1-84195-017-3. קי עזב את הלהקה בסוף 1985 לאחר הקלטת הסינגל הראשון Flag Day, והיטון הזמין ללהקה את נורמן קוק, איתו ניגן בצעירותו בלהקה בשם The Stomping Pond Frogs.

 האלבום הראשון 
ב-1986 הוזמנה הלהקה להופיע בתוכנית הטלוויזיה של ג'ון פיל Peel Sessions, שם נחשפו להקות כמו ג'וי דיוויז'ן, הסמיתס, סוזי והבנשיז ואחרות. בין השירים שביצעה הלהקה בתוכנית היה  השיר Happy Hour, הסינגל השלישי שלה. לאחר ההופעה הטלוויזיונית הגיע השיר למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי. את השיר ליווה קליפ באנימציית פלסטלינה שהייתה פופולרית באותה תקופה, ובו דמותו של הקומיקאי פיל ג'ופיטוס, שהופיע עם הלהקה תחת שם הבמה שלו "פורקי המשורר". 

בהמשך 1986 יצא אלבום הבכורה של הלהקה שכלל את שני הסינגלים הקודמים שלהם, גרסה אלטרנטיבית לסינגל הראשון "Flag Day" ושיר המשך ל-Happy Hour בשם "Think for a Minute". האלבום נקרא London 0 Hull 4, כתוצאת משחק כדורגל שמשמעותה שהלהקה מהאל הביסה במשחק חוץ את הלהקות הלונדוניות. חברי הלהקה היו אוהדים של קבוצות כדורגל אנגליות (פול היטון סולן הלהקה היה אוהד של שפילד יונייטד) והצטלמו ואף הופיעו בחולצות כדורגל. 

הטקסטים של השירים נעו מביקורת כלפי בית המלוכה הבריטי, הפער בין החיים בהאל לבין החיים בלונדון, התמכרות לאלכוהול ותרבות אלכוהול, ומערכות יחסים. למרות סגנון השירה של היטון שדומה לזה של מוריסי, בניגוד ללהקת הסמית'ס האוסמרטינס התבססו על גיטרות, תופים ופסנתר וסלדו ממוזיקה אלקטרונית. הם גם ביצעו גרסאות כיסוי רבות לקלאסיקות משנות החמישים והשישים.

 סיכום פעילות הלהקה 
האוסמרטינס התפרקה ב-1988 ופול היטון ודייב המינגוויי הצטרפו באותה שנה ללהקת The Beautiful south, שבמובנים רבים היא ממשיכת דרכה של האוסמרטינס. בשנת 1988 הוציאה הלהקה את התקליט הכפול Now That’s what I Call Quite Good שכלל את מרבית השירים מאלבומי האולפן שלה וגם את כל גרסאות הכיסוי והבי סייד שהלהקה הקליטה. בראי ההיסטוריה של המוזיקה הבריטית, נחשבת הלהקה לאחת מנושאות הדגל של הגל החדש הבריטי.

 דיסקוגרפיה 

 אלבומי אולפן 
 London 0 Hull 4 1986
 The People Who Grinned Themselves To Death 1987

 סינגלים 
 Flag Day 1985
 Sheep 1986
 Happy Hour 1986
 Think for a Minute 1986
 Caravan of Love 1986
 Five Get Over Excited 1987
 Me and the Farmer 1987
 Build 1987
 There Is Always Something There to Remind Me 1988

 קישורים חיצוניים 

 האתר של הלהקה
 איפה חברי הלהקה היום?
 זיכרונות מעוצבים מחדש

 הערות שוליים 

קטגוריה:להקות אינדי בריטיות
קטגוריה:להקות רוק בריטיות
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה הבריטית