TIROS

250px|ממוזער|שמאל|תמונת הטלוויזיה הראשונה של כדור הארץ שצולמה מהחלל
TIROS (ראשי תיבות של: Television InfraRed Observation Satellite) היא סדרת לווייני חיזוי מזג אוויר ששוגרה על ידי נאס"א החל מ-TIROS-1 ב-1960. TIROS היה הלוויין הראשון בעל יכולת חישה מרחוק של כדור הארץ. יכולת זו אפשרה למדענים לצפות בכדור הארץ ולחקור אותו מפרספקטיבה חדשה - החלל. תוכנית TIROS הצליחה להוכיח את התועלת בתצפיות מזג אוויר מהחלל.

לאחר 10 שיגורים של לווייני TIROS, המשיכה התוכנית עם שיגורי לווייני ה-TIROS Operational System, אחר כך עם שיגורי NOAA ITOS, ולבסוף עם שיגורי TIROS-N ו-Advanced TIROS-N שהאחרון שבהם שוגר בפברואר 2009.

בין המשתתפים בתוכנית אפשר למנות את נאס"א, ESSA, NOAA, RCA, Astro Space וחברת מרטין.

 TIROS 
250px|ממוזער|שמאל|הלוויין ESSA-1
לווייני ה-TIROS, שקלו כ-130 ק"ג, נישאו על גבי משגרים מסוג תור-אייבל, תור-דלתא, דלתא B ודלתא E מנמל החלל קייפ קנוורל. הלוויין היה בצורת תוף בקוטר של כ-105 ס"מ ובגובה 48 ס"מ. הלוויין נשא 2 מצלמות טלוויזיה באורך 15.24 ס"מ. למצלמה אחת הייתה עדשה בעלת זווית רחבה עם אורך מוקד של 1.6f שיכל לצפות בכ-1,300 ק"מ מפני כדור הארץ. למצלמה השנייה הייתה עדשה טלסקופית עם אורך מוקד של 1.8f בעל יכולת הגדלה של 10 עד 12 על פני המצלמה הראשונה.

הלוויין יוצב במסלולו על ידי גירוסקופ. כשהלוויין השתחרר משלבו השלישי של המשגר, הוא היה משלים כ-136 סיבובים בדקה סביב עצמו. כדי שהתצלומים שיתקבלו ממנו לא יהיו מטושטשים, מערכת מכנית הופעלה והפחיתה את הסל"ד ל-12 סיבובים בדקה עם סיום הכניסה למסלול.

שםשיגורסיום(TIROS-1 (A1 באפריל 196015 ביוני 1960(TIROS-2 (B23 בנובמבר 196022 בינואר 1961(TIROS-3 (C12 ביולי 196128 בפברואר 1962(TIROS-4 (D8 בפברואר 196230 ביוני 1962(TIROS-5 (E19 ביוני 196213 במאי 1963(TIROS-6 (F18 בספטמבר 196221 באוקטובר 1963(TIROS-7 (G19 ביוני 19633 ביוני 1968(TIROS-8 (H21 בדצמבר 19631 ביולי 1967(TIROS-9 (I22 בינואר 196515 בפברואר 1968(TIROS-10 (OT-12 ביולי 196531 ביולי 1966(ESSA-1 (OT-33 בפברואר 196612 ביוני 1968(ESSA-2 (OT-228 בפברואר 196616 באוקטובר 1970

 TIROS Operational System 
250px|ממוזער|שמאל|הלוויין ESSA-3
לווייני ה-TIROS Operational System, או בקיצור TOS, החלו עם שיגור הלוויין ESSA-3 באוקטובר 1966, ונמשך עד לשיגור ESSA-9 בפברואר 1969. לווייני ה-TOS היו ללוויינים המטאורלוגים הראשונים של ארצות הברית שנעו במסלול קוטבי. לווייני ה-TOS שקלו כ-140 ק"ג, גובהם היה 56 ס"מ והם שוגרו על גבי משגרים מסוג דלתא E (ונגזרותיו) ודלתא N מנמל החלל קייפ קנוורל (שיגור 1) ומבסיס חיל האוויר וונדנברג.

שםשיגורסיום(ESSA-3 (OT-A2 באוקטובר 19662 בדצמבר 1968(ESSA-4 (OT-B26 בינואר 19675 במאי 1968(ESSA-5 (OT-C20 באפריל 196720 בפברואר 1970(ESSA-6 (OT-D10 בנובמבר 19673 בדצמבר 1969(ESSA-7 (OT-E16 באוגוסט 196810 במרץ 1970(ESSA-8 (OT-F15 בדצמבר 196812 במרץ 1976(ESSA-9 (OT-G26 בפברואר 196915 בנובמבר 1972

 ITOS 
250px|ממוזער|שמאל|הדמיית אמן של TIROS-M
ITOS, קיצור של Advanced TOS, היא עוד קבוצת לוויינים שהחלה עם שיגור ITOS-1 (או TIROS-M) בינואר 1970 והסתיימה עם שיגור NOAA-5 (או ITOS-H) ביולי 1976. סדרה זו המשיכה את לווייני ה-TOS ושימשו גם הם כלוויינים מטאורולוגיים במסלול קוטבי. בסדרה זו החל השימוש בשם NOAA כמזהה הלוויינים, כאשר ניהול הלוויינים עבר מ-ESSA ל-NOAA. לווייני ה-ITOS שקלו כ-330 ק"ג, גובהם היה 1.22 מטרים ואורכם (עם לוחות סולאריים פרוסים) 4.3 מטרים. לווייני ה-ITOS שוגרו על גבי משגרים מסוג דלתא N (ודלתא N6), דלתא 0100 (ודלתא 0300) ודלתא 2000 (ודלתא 2310) מבסיס חיל האוויר וונדנברג. 

שםשיגורהערות(TIROS-M (ITOS-123 בינואר 1970(NOAA-1 (ITOS-A11 בדצמבר 1970ITOS-B21 באוקטובר 1971שוגר למסלול לא שמישITOS-Cלא שוגר(NOAA-2 (ITOS-D15 באוקטובר 1972ITOS-E16 ביולי 1973נכשל בשיגור(NOAA-3 (ITOS-F6 בנובמבר 1973(NOAA-4 (ITOS-G15 בנובמבר 1974(NOAA-5 (ITOS-H29 ביולי 1976

 TIROS-N 
250px|ממוזער|שמאל|הדמיית אמן של הלוויין TIROS-N
TIROS-N היוותה את המשך ITOS וגם היא כללה שיגור לוויינים מטאורולוגיים למסלול קוטבי. הלוויינים נוהלו על ידי NOAA ונאס"א הייתה אחראית לפיתוחם ושיגורים. לווייני TIROS-N שקלו כ-1,416 ק"ג, גובהם היה 3.7 מטרים והם שוגרו על בי משגרים מסוג אטלס E, אטלס F וטיטן 2 (וטיטן 2G) מבסיס חיל האוויר וונדנברג.

שםשיגורהערותTIROS-N13 באוקטובר 1978(NOAA-6 (A27 ביוני 1979NOAA-B29 במאי 1980שוגר למסלול לא שמיש(NOAA-7 (C23 ביוני 1981

 Advanced TIROS-N 
250px|ממוזער|שמאל|המחשת אמן של הלוויין NOAA-M
Advanced TIROS-N או ATN היא סדרת ההמשך של TIROS-N וכל TIROS בכלל. ATN החלה עם שיגור NOAA-8 במרץ 1983 והשיגור האחרון בה היה שיגור NOAA-19 (או N Prime) בפברואר 2009. הלוויינים שוגרו כדי להחליף את לווייני ה-TIROS הקודמים כלוויינים מטאורולוגיים במסלול קוטבי. לוויינים אלו שוקלים 1,479 ק"ג, גובהם 4.18 מטרים, קוטרם 1.88 מטרים והם נושאים רכיבים וכלים מתקדמים יותר מקודמיהם. לווייני ה-ATM שוגרו על גבי משגרים מסוג אטלס E, טיטן 2 (וטיטן 2G) ודלתא 7320-XC מבסיס חיל האוויר וונדנברג.

שםשיגורהערות(NOAA-8 (E28 במרץ 1983כלל כלים לאיתור וחילוץ ובכך היה ללוויין האיתור והחילוץ האמריקאי הראשון(NOAA-9 (F21 בדצמבר 1984(NOAA-10 (G17 בספטמבר 1986(NOAA-11 (H24 בספטמבר 1988(NOAA-12 (D14 במאי 1991נוטרל ב-10 באוגוסט 2007(NOAA-13 (I9 באוגוסט 1993שבועיים לאחר השיגור עבר הלוויין בעיות חמורות במערכות האנרגיה שלו(NOAA-14 (J30 בדצמבר 1994(NOAA-15 (K13 במאי 1998(NOAA-16 (L21 בספטמבר 2000(NOAA-17 (M24 ביוני 2002(NOAA-18 (N20 במאי 2005NOAA-19 (N Prime)6 בפברואר 2009

 ראו גם 

מטאורולוגיה
מסלול קוטבי
בסיס חיל האוויר וונדנברג

 קישורים חיצוניים 
על תוכנית TIROS בכללותה באנציקלופדיה אסטרונאוטיקה 
על TIROS בלבד 
על TOS בלבד 
על ITOS בלבד 
על TIROS-N בלבד 
על ATN בלבד 
TIROS באתר נאס"א סיינס 
TOS באתר נאס"א סיינס 
TIROS-N באתר נאס"א סיינס 
ATN באתר נאס"א סיינס 

 הערות שוליים 

קטגוריה:לוויינים אמריקאיים
קטגוריה:צילום על ידי לוויין
קטגוריה:לווייני מזג אוויר