פרס סטרגה

פרס סטרגה (באיטלקית: Premio Strega) הוא הפרס הספרותי היוקרתי ביותר באיטליה. הפרס מחולק מדי שנה מאז 1947 ומוענק לסופר יחיד (או סופרת) עבור ספר שפורסם בין ה-1 במרץ בשנה הקודמת לבין וה-28 בפברואר בשנת הפרס.

היסטוריה
ב-1944, לאחר שחרור איטליה וכדרך ל"חזרה לנורמליות" לאחר תקופת הפשיזם והכיבוש הנאצי, כינסו מריה וגופרדו בלונצ'י בביתם שברומא סלון ספרותי שכלל מספר אישי תרבות ואינטלקטואלים. הסלון, שהתכנס בימי ראשון, כונה "החברים של יום ראשון" (Amici della Domenica). ב-1947 הציע אחד החברים בסלון, התעשיין והמצנט, גואידו אלברטי שברשותו הייתה גם הבעלות על מותג הליקר סטרגה, לתרום פרס ספרותי שנתי. השופטים שיבחרו את הזוכה יהיו "החברים של יום ראשון". הפרס הוענק באותה שנה לאניו פלאניאנו (Ennio Flaiano) על ספרו "Tempo di uccidere".

תקנון הפרס
הפרס מנוהל על ידי קרן מריה וגופרדו בלונצ'י (Fondazione Maria e Goffredo Bellonci). חברי חבר השופטים של ועדת הפרס מונים כ-400 אישי תרבות וספרות איטלקיים, על מנת להתקבל לחברות בוועדה יש צורך בהמלצתם של לפחות שני חברים מכהנים. בנוסף להם משתתפים בחבר השופטים עוד 220 אנשי תרבות איטלקים וזרים מטעם 30 מכוני תרבות איטלקים ברחבי העולם (כולל בישראל), 20 קוראים נבחרים ו-20 הצבעות קבוצתיות של בתי ספר, אוניברסיטאות ומועדוני קריאה. בסך הכול יש 660 מצביעים בחבר השופטים. עד מותה ב-1986 עמדה מריה בלונצ'י בראש ועדת הפרס.

מתוך ספרי השנה נבחרת "רשימה ארוכה" בת שנים עשר ספרים, מתוכה נבחרים חמישה ספרים ל"רשימה הקצרה", ממנה נבחר לבסוף הזוכה, בדומה לפרס בוקר הבריטי.

הפרס מוענק ביום חמישי הראשון של חודש יולי בנימפאום של וילה ג'וליה ברומא.

ממקבלי הפרס לאורך השנים
1950 - צ'זארה פבזה, עבור "הקיץ היפה" (La bella estate)
1952 - ג'ורג'ו באסאני, "חמישה סיפורי פרארה"
1953 - אלזה מורנטה, "האי של ארתורו"
1959 - ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, "הברדלס"
1961 - רפאלה לה קפריה, "נפצע אנושות" (Ferito a morte)
1963 - נטליה גינצבורג, "לקסיקון משפחתי"
1975 - תומאזו לנדולפי, "אקראי"
1977 - פולביו טומיצה, "החיים הטובים" (La miglior vita)
1979 - פרימו לוי, "מפתח כוכב"
1981 - אומברטו אקו, "שם הוורד"
1999 - דצ'יה מראיני, "חשיכה" (Buio)
2001 - דומניקו סטרנונה, "ויה ג'מיטו" (Via Gemito)
2002 - מרגרט מצאנטיני, "אל תזוזי" (Non ti muovere)
2003 - מלניה ג' מאצוקו, "ויטה"
2006 - סנדרו ורונזי "כאוס רגוע" (Caos calmo)
2007 - ניקולו אמניטי, "כמצוות האל" (Come Dio comanda)
2008 - פאולו ג'ורדנו, "בדידותם של המספרים הראשוניים"
2009- טיציאנו סקארפה, "סטאבט מאטר"
2010 - אנטוניו פנאקי, Canale Mussolini
2011 - אדוארדו נסי, Storia della mia gente
2012 - אלסנדרו פיפרנו, Inseparabili
2013 - וולטר סיטי, Resistere non serve a niente
2014 - פרנססקו פיקולו, "הכמיהה להיות כמו כולם" Il desiderio di essere come tutti
2015 - ניקולה לג'יויה, La Ferocia
2016 - אדוארדו אלבינטי, "בית הספר הקתולי" La scuola cattolica
2017 - פאוֹלוֹ קוֹנייטי, "שמונה הרים" Le otto montagne
2018 - הלנה יאנצ'ק, "הבחורה עם הלייקה" La ragazza con la Leica
2019 - אנטוניו סקוראטי, "מ. בן המאה" M. Il figlio del secolo
2020 - סנדרו ורונזי, "יונק הדבש" Il colibrì
2022 - מריו דֶזִיאטי, "נעים ונדים" Spatriati
2023 - אדה ד'אדמו, ,כמו מאוויר" Come d'aria

קישורים חיצוניים


 על הפרס באתר ליקר סטרגה 

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סטרגה
קטגוריה:ספרות איטלקית