גוי ששבת חייב מיתה

גוי ששבת חייב מיתה הוא איסור על גוי (אדם שאינו יהודי) לשבות ממלאכה ביום השבת או ביום אחר מימי השבוע. גוי שעבר על האיסור ושבת ממלאכה חייב עונש מוות, אך לדעת הרמב"ם בית הדין אינו מוציא לפועל את העונש, והוא כעין מיתה בידי שמים.

המקורות
בתלמוד נפסק כי גוי ששבת חייב מיתה, וכמקור מובא הפסוק , שנאמר לנח ובניו לאחר המבול:

במדרש מובא האיסור בשם רבי יוסי בר חנינא, ומובאים לכך מקורות נוספים: האחד, מן הפסוק , המלמד שהשבת ניתנה דווקא "לכם" – לישראל ולא לגויים. מקור נוסף הוא מן הפסוק .

טעם האיסור
הראשונים נחלקו מדוע אסור לגוי לשבות. לדעת רש"י, האיסור הוא משום שישנו איסור על הגויים לנוח ממלאכה. הפסוק שנאמר לאחר המבול, מחייב את בני האדם לעמול ולישב את העולם, ואם במשך יום שלם לא עשה הגוי מלאכה, הוא חייב מיתה. לשיטה זו, האיסור הוא גם אם המנוחה אינה לשם המצווה או כחלק מחובה דתית, ואפילו מנוחה סתם אסורה. רש"י מבאר שזוהי כוונתו של רבינא שאמר שהאיסור הוא אף ביום שני בשבוע, שאינו יום מנוחה לאף דת.

לעומת זאת, הרמב"ם העניק לפסק זה של ריש לקיש פרשנות האומרת כי איסור זה הוא חלק מאיסור כללי על הגוי לחדש מצוות לעצמו:

.

בקרב פוסקי ההלכה עלו תהיות בדינו של גר שמל ולא טבל, ונמצא במצב ביניים בין יהדות לגויות, אם ישבות יעבור בכך אולי על האיסור "גוי ששבת חייב מיתה", ואם לא ישבות יעבור על איסור על היהודי לחלל שבת. ה"אבני ציון" מסיק כי מכיוון ששבת ניתנה במרה - עוד לפני מתן התורה, נמצא שהיא ניתנה גם לעם ישראל לפני שטבלו - לאחר שמלו, ומכאן שגר כזה שמל ולא טבל נחשב ליהודי לעניין זה. למרות זאת הוא מסיק, כי מי שנקפו לבו יכול לחלל שבת במלאכה הנחשבת לגוי כ"מלאכה" - טרחה ועבודה יתירה, אך אינה נחשבת לכזו אצל יהודי. הוא מסביר כי שביתה גויית אינה נקבעת לפי כללי ל"ט מלאכות שבת, אלא לפי העמל והמנוחה מיום העבודה, וכפי השביתה הגויית המקובלת.

בעל התורה תמימה נתן הסבר נטורליסטי לנושא: לדעתו כל בן אדם צריך להשתדל לעסוק בפעולות יצרניות, מפני ש"הבטלה גורמת מיתה לאדם קודם זמנו". למרות זאת, לדעתו, יהודים שומרי שבת לא מתים קודם זמנם, כי אינם בטלים בשבת אלא עסוקים בתלמוד תורה.

פרשנות
בקרב פרשני התלמוד נשאלה שאלה כיצד ייתכן שגוי ששבת ביום מימי השבוע חייב מיתה, אם אין ליום זה כל קשר ליום השבת. ומכאן הרדב"ז מוכיח שיום השבת שייך בבחינה מסוימת בכל יום שביעי הנעשה אחרי ששת ימי עבודה. בזאת גם הוא מסביר את הנפסק בתלמוד, כי אדם שנמצא במדבר ואינו יודע מתי הוא יום השבת סופר שישה ימים ונח ביום השביעי, כברייתו של עולם.
בספרי החסידות
בספרי החסידות מופיע כי מכיוון שגוי ששבת חייב מיתה, על האדם לבדוק מערב שבת ולפשפש בקרבו שלא תהיה בנפשו שום נימה גויית, שעליה נאמר "גוי ששבת חייב מיתה".

ראו גם
 האיסור ללמד תורה לנכרי

קישורים חיצוניים
 הרב אשר וייס, נכרי ששבת חייב מיתה, באתר מנחת אשר
 הרב אבינעם זומר, בעניין גוי ששבת חייב מיתה, מבית מדרשנו, אלול תשפ"א,, עמ' 363–373, באתר ישיבת מרכז הרב

הערות שוליים

קטגוריה:כללים ועקרונות בהלכות שבת
קטגוריה:גוי (יהדות)