אסכולת דרמשטאדט

אסכולת דרמשטאדט (באנגלית: Darmstadt School) הוא כינויה של קבוצה מוגדרת ברפיפות של סגנונות הלחנה, מייסודם של מלחינים שהשתתפו בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטאדט מראשית שנות ה-50 עד ראשית שנות ה-60 של המאה ה-20.
ממוזער|שמאל|250px|פייר בולז
שמאל|ממוזער|250px|קרלהיינץ שטוקהאוזן
 תיאור 
אסכולת דרמשטאדט, מושג שלואיג'י נונו טבע בהרצאתו משנת 1958 "התפתחות טכניקת השורה" ("Die Entwicklung der Reihentechnik"), מתארת את המוזיקה הסריאלית נטולת הפשרות שכתבו מלחינים כמו פייר בולז, ברונו מאדרנה, קרלהיינץ שטוקהאוזן (שלושת המלחינים שנונו נוקב ספציפית בשמותיהם בהרצאתו, יחד איתו עצמו), פרנקו אבנג'ליסטי, לוצ'אנו בריו ואנרי פוסר מ-1951 עד 1961. אסכולת דרמשטאדט התפרקה אז ביעילות עקב חילוקי דעות מוזיקליים ותמורה בלתי צפויה שהביא עמו מותו הפתאומי של מנהל סמינר הקיץ של דרמשטאדט, וולפגנג שטיינקה.
ממוזער|1957
כמעט מהרגע הראשון שימש הביטוי "אסכולת דרמשטאדט" דרך זלזול בפי פרשנים כמו ד"ר קורט הונולקה (מאמר משנת 1952 מצוטט אצל בוהמר 1987, 43) לתיאור כל מוזיקה הכתובה בסגנון שאיננו מתפשר.

 השפעות רקע 
מלחינים כמו בולז, שטוקהאוזן ונונו הלחינו את יצירותיהם בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה הסכימו מלחינים רבים, כגון ריכרד שטראוס, לפוליטיזציה של המוזיקה שכתבו לפי דרישות הרייך השלישי. כדי לשלול אפשרות של הישנות מצב זה ולשמר אמנות לשם אמנות, השתדלה אסכולת דרמשטאדט ליצור סגנון חדש, אל-לאומי, של מוזיקה, שאי אפשר יהיה להצמיד לו שום משמעות מסולפת. כותבי ביוגרפיות מן התקופה האחרונה, בעיקר של בולז ושטוקהאוזן, מנסים להרחיק את מלחיניהם מן המוזיקה של אסכולת דרמשטאדט, אף כי טבע האידאולוגיות המקוריות שלהם נותן מקום להצדקתן.

השפעות חשובות על אסכולת דרמשטאדט היוו יצירותיהם של וברן ווארז, ו""Mode de valeurs et d'intensités" " של מסייאן (מתוך "ארבעה אטיודים רתמיים").

 ביקורת  
המלחין הנצה, שהמוזיקה שלו בוצעה בקביעות בדרמשטאדט בשנות ה-50, הגיב נגד האידאולוגיות של אסכולת דרמשטאדט, בייחוד נגד הדרך שבה אולצו (לדבריו) מלחינים צעירים לכתוב בדודקפוניה מוחלטת או ליפול קורבן ללעג או להתעלמות. בקובץ כתביו נזכר הנצה בסטודנטים מלחינים המשכתבים את יצירותיהם ברכבת לדרמשטאדט כדי להתאימן לציפיות של בולז (הנצה 1982, עמ' 155).
250px|שמאל|ממוזער|ורנר וולפגנג הנצה
גם פרנקו אבנג'ליסטה, מן המובילים באסכולת דרמשטאדט עצמה, התבטא בגלוי נגד ה"אורתודוקסיה" הדוגמטית של כמה חסידים קנאים, שאותם הגדיר "משטרת הדודקפוניה" (פוקס 2006).

חבר אחר באסכולה, קונרד בהמר, קובע:
 (בהמר 1987, עמ' 46)

 לקריאה נוספת 
 Boehmer, Konrad. 1987. “The Sanctification of Misapprehension into a Doctrine: Darmstadt Epigones and Xenophobes”. English translation by Sonia Prescod Jokel. Key Notes 24:43–47.
 Borio, Gianmario, and Hermann Danuser (eds.). 1997. Im Zenit der Moderne: Die Internationalen Ferienkurse für Neue Musik Darmstadt 1946-1966. Vols. 1-4. Freiburg im Breisgau: Rombach.
 Evangelisti, Franco. 1991. Dal silenzio a un nuovo mondo sonoro. Prefazione di Enzo Restagno. Rome: [Semar].
 Fox, Christopher. 1999. "Luigi Nono and the Darmstadt School". Contemporary Music Review 18/2: 111–30.
 Fox, Christopher. 2006. "Darmstadt School." Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed 20 August 2006).
 Henze, Hans Werner. 1998. Bohemian fifths: An Autobiography. Translated by Stewart Spencer. London: Faber and Faber. . (German original: Reiselieder mit böhmischen Quinten: autobiographische Mitteilungen 1926-1995. Frankfurt am Main: S. Fischer, 1996.)
 Henze, Hans Werner. 1982. Music and Politics: Collected Writings, 1953-1981. Translated by Peter Labanyi. Ithaca: Cornell University Press. 
 Kurtz, Michael. 1992. Stockhausen: A Biography. Translated by Richard Toop. London: Faber and Faber.
 Misch, Imke, and Markus Bandur. 2001. Karlheinz Stockhausen bei den Internationalen Ferienkursen für Neue Musik in Darmstadt 1951–1996: Dokumente und Briefe. Kürten: Stockhausen-Verlag.
 Nono, Luigi. 1975. Texte, Studien zu seiner Musik Edited by J. Stenzl. Zürich and Freiburg im Breisgau: Atlantis-Verlag.
 Olivier, Philippe. 2005. Pierre Boulez: Le maître et son marteau. Paris: Hermann.

הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
קטגוריה:מלחינים מן המאה ה-20
קטגוריה:אסכולות מוזיקליות
קטגוריה:דרמשטאדט