אבודה ממנו ומכל אדם

בהלכה, אֲבוּדָה מִמֶּנּוּ וּמִכָּל אָדָם הוא כלל בהלכות השבת אבדה, שלפיו אין חיוב להשיב אבדה במקרה שהיא נמצאה במקום שבו אין אפשרות סבירה להצילה משם, וזאת ללא תלות בקיומם של סימנים. מקור ההלכה במקרא, לפי דרשת חז"ל:

מקור נוסף הוא בדברי רבי שמעון בן אלעזר:

הראשונים חלוקים בטעם דין זה:
יש אומרים שהוא דין ייאוש, כיוון שאבודה ממנו ומכל אדם הרי מתייאש ממנה.
דין הפקר.
דין נפרד: התורה התירה חפץ שאבוד ממנו ומכל אדם.

מבין האחרונים, רבי שמואל רוזובסקי דן בשאלה: האם הדין "אבודה ממנו ומכל אדם" הוא סימן או סיבה; כלומר, האם העובדה שהאבדה אבודה מכל אדם בעולם היא המתרת אותה, או שמא צריך שהאבדה תהיה אבודה רק מהמאבד, אלא שכל עוד לא אבודה מכל אדם הרי היא עדיין לא אבודה לגמרי מהמאבד שכן אדם אחר יכול להחזירה לו.

הכלל בשימוש באינטרנט
הרב דוב ליאור מתיר הורדת קבצים מכל סוג מהאינטרנט, בסוברו כי התכנים באינטרנט הם כמו אבדה ששטפה נהר, שהיא נחשבת כהפקר וברור שבעליה התייאש ממנה; אך ההיתר נוגע לשימוש אישי בלבד, ולא לשימוש מסחרי. החולקים על הרב ליאור טוענים כי במקרה של הורדת קבצים כל אדם יכול להציל את האבדה, על ידי כך שלא יוריד את אותם קבצים. בנוסף, בעל היצירה לא התייאש מאנשים שיקנו אותה באופן חוקי. חלק מהחולקים, ובהם הרב יעקב אריאל, מגדירים הורדת קבצים כגזל ולא כאבדה.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:השבת אבדה
קטגוריה:בבא מציעא: סוגיות תלמודיות