חלל מערכות ישראל

שמאל|250px|ממוזער|דגל ישראל בחצי התורן בבית העלמין הצבאיחלל מערכות ישראל הוא מי שנהרג במהלך שירותו בכוחות הביטחון של ישראל או של היישוב שקדם להקמתה, או כתוצאה מפעילותו זו. במושג זה נכללים חללי המחתרות שנפלו למען תקומת ישראל ובכלל זה המגנים והשומרים על היישוב היהודי בתקופה שקדמה לכך, וחללים מקרב לוחמי היישוב בצבא הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה, חיילי צה"ל, ואנשי משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר, שב"כ ו"המוסד".

חלל מערכות ישראל מובא לקבורה, בדרך כלל, בבית קברות צבאי.
ביום הזיכרון ה'תשפ"ה (2025) היה מניין חללי מערכות ישראל 25,420. רוב חללי צה"ל הם גברים, וכ-2% הן נשים. מניין זה כולל את כל מי שנהרג או נפטר מכל סיבה שהיא בהיותו חייל בשירות פעיל, ולא רק הרוגים בפעילות מבצעית או באימונים. לא פורסמה באופן רשמי התפלגות החללים לפי סיבות המוות, ולכן לא ניתן לדעת כמה חיילים נהרגו בפעילות המבצעית וכמה עקב תאונות, מחלות והתאבדויות. על אף זו ד"ר יגיל הנקין העריך בשנת 2015 את מספרם של החיילים ההרוגים באופן ישיר מפעילות מבצעית בכ-12,000–14,000.

באתר האינטרנט "יזכור", שהוקם ומתוחזק על ידי משרד הביטחון, מוצגים שמותיהם (ובדרך כלל גם סיפור חייהם) של כל חללי מערכות ישראל.

נסיבות הפטירה
, מגדיר חייל שנספה במערכה כחייל או חייל משוחרר, שמת כתוצאה מחבלה, ממחלה או מהחמרת מחלה, שאירעו בתקופת שירותו עקב שירותו. החוק מרחיב הגדרה זו בציינו כי
 חייל או חייל משוחרר שחלה במחלה בתקופת שירותו ומת כתוצאה מאותה מחלה לפני תום שבע שנים מיום שהחל בה, ויש יסוד להניח כי חלה באותה מחלה עקב שירותו, רואים אותו כמי שמת עקב שירותו, אלא אם כן הוכח היפוכו של דבר.
 חייל שמת כתוצאה מחבלה, ממחלה או מהחמרת מחלה, שאירעו בתקופת שירותו, רואים אותו כמי שמת עקב שירותו זולת אם הוכח היפוכו של דבר.
מנגד, מסייג החוק וקובע כי אם מותו של החייל נגרם כתוצאה מ"התנהגות רעה חמורה" שלו, לא יחולו על בני משפחתו הוראות החוק. הוראה דומה לא נקבעה לגבי קבורה בבית קברות צבאי, ותזכיר חוק שהפיץ משרד הביטחון בשנת 2011 נועד להסדיר גם סוגיה זו. הסוגיה באה על תיקונה ב שנחקק במסגרת תיקון מס' 4 לחוק.

 יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל 
ממוזער|מדבקת "יזכור" עבור יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל

יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה, המצוין מדי שנה יום לפני יום העצמאות נועד להנצחת זכרם של חללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה.

בשנת 1963 נחקק , חוק שהעניק ביטוי רשמי לדרישות המשפחות השכולות במועצה הציבורית להנצחת החייל. במשך השנים הוכנסו שינויים בחוק. יום הזיכרון הממלכתי בשמו ובנוסחו האחרון והמקיף ביותר נקרא: "יום הזיכרון הכללי לחללי מערכות ישראל".

טקסי אזכרה לחללי מלחמות ישראל
250px|ממוזער|שמאל|אזכרה לחללי מבצע קדש, 28 בנובמבר 2016
200px|ממוזער|שמאל|אזכרה לחללי מלחמת לבנון השנייה, 28 ביוני 2018.
בנוסף לטקסי הזיכרון הכלליים, הנערכים ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, נערכים טקסי זיכרון לחללי המלחמות, ביום השנה לפרוץ המלחמה. טקסים אלה הם:
 טקס האזכרה לחללי מבצע קדש נערך בכ"ז בחשוון.
 טקס האזכרה לחללי מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה נערך בכ"ח באייר.
 טקס האזכרה לחללי מלחמת יום הכיפורים נערך בי"א בתשרי.
 טקס האזכרה לחללי מלחמת לבנון הראשונה נערך בי"ד בסיוון.
 טקס האזכרה לחללי מלחמת לבנון השנייה נערך בט"ז בתמוז.
 טקס האזכרה לחללי מערכת צוק איתן נערך בכ' בתמוז, היום בו החלה המתקפה הקרקעית, בשלב השני למערכה.
 טקס האזכרה לחללי מלחמת חרבות ברזל נערך בכ"ד בתשרי

 תפילת יזכור

שמאל|ממוזער|200px|אבן עם כיתוב יזכור לחללי מערכות ישראל בבית הקברות הצבאי קריית שאול
לחללי מערכות ישראל חובר נוסח מיוחד של "יזכור", והוא נאמר בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. את הנוסח חיבר במקור ברל כצנלסון על הרוגי תל חי.

טיפול במשפחות השכולות
 גלגולו של השכול הישראלי 
השכול האבלות והנצחת החיילים היוו מרכיב משמעותי בבניית התרבות העברית בישראל. הגישה הרשמית (מדינית) שנכחה בישראל בשנותיה הראשונות ראתה את הלאום כקולקטיב. תפיסה זו העניקה עוצמה רבה לקולקטיב ובכך השפיעה רבות על המדינה בתחומים שונים ומגוונים, השכול הוא אחד מהם. עוצמת הקולקטיב הובילה לטשטוש מקומו של הפרט בתוך החברה, דבר שהוביל להצגת השכול כסיפור קולקטיבי ולחוסר הפרדה בין השכול האישי של בני משפחת החלל לשכול הלאומי.

תפנית משמעותית ראשונה ביחס המדינה לשכול באה לידי ביטוי בתהליך המכונה הפרטת השכול. תהליך זה מתבטא במכתב ששלח יצחק רבין בשנת 1985 למשפחות השכולות לקראת יום הזיכרון, ובו פנה להורים, לנשים, לבנות, לבנים, לאחיות ולאחים כמי שחשים כאב, ושרטט קו הפרדה בין ״אנחנו״, אלו שאינם בני משפחות השכול, ובין ״אליכם״, בני המשפחות השכולות. מכתב זה הציג תחילה של נסיגה מהצגת הסיפור הקולקטיבי. במכתביו בשנים שלאחר מכן התייחס לנשיאה הבודדת בנטל והצהיר במפורש שהשכול הלאומי כלל אינו משתווה לאבל הפרטי של המשפחות השכולות.

 טיפול במשפחות השכולות 
אגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון הוא הגוף הרשמי המטפל במשפחות השכולות. התפיסה העומדת מאחורי אגף זה היא החובה של המדינה כלפי אלו שנפלו במהלך שירותם הצבאי ובני משפחותיהם. המדינה כגוף המחייב את אזרחיה להתגייס לצבא ולהגן על תושבי המדינה, חייבת לשאת באחריות המוסרית כלפי משפחות חיילים שנהרגו במסגרת השירות הצבאי, לתמוך במשפחות הנופלים (הורים, אלמנות, ילדים ואחים) בעת האובדן והשכול ולהעניק להם תגמול כספי וסיוע בהתמודדות עם האובדן למשך השנים. 

הודעה ראשונה נמסרת למשפחה באמצעות צוות של מודיעי נפגעים, הפועלים במסגרת מנהל הנפגעים וקציני הערים של אגף כוח האדם. המודיעים מגיעים במהירות אל המשפחה, מתוך מטרה להיות ראשונים לבשר את הבשורה באופן מוסמך וישיר, לפני שהמשפחה תהיה חשופה לשמועות או לדיווחים באמצעי תקשורת, ולפני שייפנו אליהם עיתונאים ואחרים. ואלו גם אמונים להציג בפני המשפחות את אפשרות 'נטילת (הנצלת) זרע/ביצית לאחר המוות' לצורך שימוש בו, בין אם באמצעות פונדקאות או בת זוג קיימת (ראו: הולדה לאחר המוות).

אגף משפחות והנצחה אחראי על תקציבי וליווי פעולות ההנצחה של כל חלל מערכות ישראל שמשפחתו מעוניינת להנציח אותו, בין אם שיקרא על שמו פארק, רחוב או במימון פעילות מיוחדת על שמו.

אגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון מופקד על הטיפול לטווח ארוך במשפחותיהם של חללי מערכות ישראל ובהנצחת החללים. פעילות האגף מתבססת בעיקר על שני חוקים:
 חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום), תש"י-1950
 חוק בתי קברות צבאיים, תש"י-1950

 בנות זוג שכולות 
בנות זוג של חללים (שלא היו נשואות להם או ידועות בציבור) כאבו שנים רבות את היעדר ההכרה בהן בשיח השכול הישראלי. עד ל-2014, בישראל הייתה הכרה במערכות יחסים המבוססות על קרבה משפחתית, ואילו קרבה לא משפחתית לא הייתה מוערכת בהקשר של אובדן ושל שכול, ובנות זוג של חללים נותרו פגועות מהיעדר הכרה רשמית והכרה ציבורית. גם חוקי המדינה לא הכירו בהן, וימי השבעה היו מוכרים על חשבון עבודה רק לבן משפחה מדרגה ראשונה: הורים, אחים וילדים, ולא לבני זוג 'חברים'.

בספטמבר 2014 התקיים מושב בראשות חברת הכנסת עליזה לביא של הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת שעסק בהסדרת התנהלות אגף הנפגעים בצה״ל, קצין העיר ומשרד הביטחון מול בנות זוג ובני זוג של חללי צה״ל. במהלך המושב נשמע קול המשקף את העלייה במּודעות לבעיה ואת הצורך בביצוע התאמות נדרשות בחקיקה.

בדיון זה אל"ם יפה מור, ראש מחלקת נפגעים בצה"ל טענה נגד הרעיון שחברות תקבלנה את ההודעה מקציני הנפגעים וימי חופשה מיוחדת לימי השבעה, כגון "אין לי דרך לדעת בכל התהליך האם לחייל יש חברה", "אני לא יודעת אם ההורים יודעים שלבת יש חבר" ו"אנחנו הרי יודעים מה המשמעות הסימבולית של דפיקה בדלת של אנשים במדים. מספיק שפעם אחת אני אטעה ואדפוק בדלת הלא נכונה ואבוי לנו."

לאחר זמן רב הכריזו בצה"ל על שינוי המדיניות והוחלט לפעול בעת הצורך לעדכון בת הזוג, הבאתה לבית משפחת החלל והענקת ימי חופשה, לצד טיפול נפשי. ב-2017 יצא לאור מסמך רשמי חדש של מחלקת נפגעים, שכותרתו "מדיניות בנושא בנות זוג של חללי צה"ל". המסמך גובש לאחר מאבק ממושך שניהלו חברות שכולות ממבצע צוק איתן נגד הצבא. המסמך קבע שבכל מסירת הודעת נפגעים יבררו המודיעים מול בני המשפחה אם לחלל הייתה חברה. "אם ישיבו בחיוב, צה"ל יסייע בהבאתה באופן מיידי לבית משפחת החלל". אם החברה משרתת בצה"ל בסדיר או במילואים, ההודעה תימסר לה על ידי מפקדיה והם גם ידאגו להסעה ולליווי.

עוד מנסה המסמך לטפל בנושא ימי החופשה לבנות הזוג של הנופלים. הנוהל קובע כי החברה זכאית לחופשה מיום הפטירה ועד יום הקבורה, וגם לשבעה ימי חופשת אבל נוספים. כמו כן מעניק הנוהל חופשה לאזכרה ב-30 יום לנפילת החייל וביום אזכרת השנה למותו, וגם ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.

הנוהל החדש מאפשר גם מתן טיפול נפשי לבת הזוג: "במידה שהחברה מעוניינת, יועברו פרטי ההתקשרות עימה לנציגות העמותה לתמיכה נפשית לחברות חללי צה"ל".

 ראו גם 
 חלל מערכות ישראל שמקום קבורתו לא נודע
 הנצחת חללי מערכות ישראל
 בתי הקברות הצבאיים של מדינת ישראל
 הנופלים בשירות החוץ
 יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה

קישורים חיצוניים



 אתר "יזכור" להנצחת חללי מערכות ישראל, משרד הביטחון

 פרויקט הנצחת "חללי מערכות ישראל" באתר הגנאלוגי - Geni
נתונים על חללי מערכות ישראל וחללי פעולות איבה בשנים 1947–2017 - הכנסת - מרכז המחקר והמידע

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:הנצחת חללי מערכות ישראל