מחקר אמפירי

מחקר אמפירי הוא מחקר המשתמש בראיות אמפיריות ודרך להשיג ידע באמצעות תצפיות או ניסיון ישירים או עקיפים. אמפיריות מעריכה מחקרים מסוימים יותר מסוגים אחרים. ראיות אמפיריות (תיעוד של תצפיות או חוויות ישירות של אדם) ניתנות לניתוח כמותי או איכותני . באמצעות כימות הראיות או ניתוח איכותני שלהן, חוקר יכול לענות על שאלות אמפיריות, אשר צריכות להיות מוגדרות בבירור וניתן לענות עליהן באמצעות הראיות שנאספו (הנקראות בדרך כלל נתונים). תכנון המחקר משתנה בהתאם לתחום ולשאלה הנחקרת. חוקרים רבים משלבים ניתוחים איכותניים וכמותיים על מנת לענות טוב יותר על שאלות שלא ניתן לחקור במעבדה, במיוחד במדעי החברה ובחינוך.

בתחומים מסוימים, מחקר כמותי עשוי להתחיל בשאלת מחקר אשר נבדקת באמצעות ניסויים. (שאלת מחקר שכזו יכולה להיות למשל, "האם האזנה למוזיקה ווקאלית במהלך למידת רשימת מילים משפיעה על הזיכרון המאוחר יותר של מילים אלו?"). בדרך כלל, לחוקר יש תיאוריה מסוימת בנוגע לנושא הנחקר. בהתבסס על תיאוריה זו, יוצעו הצהרות או השערות (למשל, "האזנה למוזיקה ווקאלית משפיעה לרעה על למידת רשימת מילים"). מהשערות אלו נגזרות תחזיות לגבי אירועים ספציפיים (למשל, "אנשים הלומדים רשימת מילים תוך כדי האזנה למוזיקה ווקאלית יזכרו פחות מילים במבחן זיכרון מאוחר יותר מאשר אנשים הלומדים רשימת מילים בשקט"). תחזיות אלו ניתנות לבדיקה באמצעות ניסוי מתאים. בהתאם לתוצאות הניסוי, התיאוריה עליה התבססו ההשערות והניבויים תיתמך או לא תיתמך, או שיהיה צורך לשנות אותה ולאחר מכן לעבור בדיקות נוספות.

 היסטוריה 
השיטה הניסויית התפתחה לאורך הדורות, כאשר מדענים רבים תרמו לייסודה ולפיתוחה. בימי קדם, פילוסופים יוונים, כמו אריסטו, הסתמכו על תצפית והסקה רציונלית במחקריהם. אריסטו, למשל, דחה את ההסתמכות הבלעדית על הסקה לוגית, והדגיש את חשיבות התצפית בהבנת הטבע.

במהלך ימי הביניים, מדענים מוסלמים קידמו משמעותית את השיטה הניסויית. ג'אבר אבן חייאן, המכונה אבי הכימיה, הכניס את המתודולוגיה הניסויית לכימיה ופיתח תהליכים כימיים כגון התגבשות, קלצינציה וזיקוק. הוא גם גילה חומצות חשובות כמו חומצה גופרתית וחומצה חנקתית, מה שהרחיב את אפשרויות הניסויים הכימיים. מדען האופטיקה המפורסם אל-חזן (אבן אל-חיית'ם) היה בין הראשונים שהסתמכו על ניסויים בחקר אור וראייה. בספרו "ספר האופטיקה", הוא השתמש בשיטה מדעית המבוססת על תצפית, ניסויים והוכחה מתמטית, מה שהפך אותו לחלוץ השיטה המדעית המודרנית.

גישות מדעיות אלו הועברו לאירופה באמצעות תרגומים, והשפיעו על התפתחות המתודולוגיה המדעית המודרנית. מדענים אירופאים, כמו פרנסיס בייקון, קיבלו השראה מעבודותיהם של מלומדים מוסלמים בשיפור השיטה הניסויית. החוקר רוברט בריפוט, בספרו "יצירת האנושות", קבע (תרגום חופשי): "תחת יורשיהם בבית הספר אוקספור למד רוג'ר בייקון ערבית ומדעים ערביים. לרוג'ר בייקון וליורשיו מאוחר יותר אין כל זכאות להיחשב כמציגי השיטה הניסויית. רוג'ר בייקון היה לא יותר מאחד משליחי המדע והשיטה המוסלמית באירופה הנוצרית".

 טרמינולוגיה 
המונח אמפירי שימש במקור להתייחס לכמה רופאים יוונים קדמונים שדחו את העקרונות הדוגמטיים המקובלים באותה תקופה, והעדיפו להסתמך על תצפיות ותופעות כפי שהן נתפסות בניסיון. מאוחר יותר המונח אמפיריציזם התייחס לתאוריית ידע בפילוסופיה הדוגלת בעיקרון שידע נובע מניסיון ומראיות שנאספו במיוחד באמצעות החושים. בשימוש מדעי, המונח אמפירי מתייחס לאיסוף נתונים באמצעות ראיות הניתנות לצפייה בלבד על ידי החושים או במקרים מסוימים באמצעות מכשירים מדעיים מכוילים. המשותף לפילוסופים המוקדמים שתוארו כאמפיריציסט ולמחקר האמפירי כיום הוא התלות בנתונים נצפים כדי לנסח ולבחון תיאוריות ולהגיע למסקנות.

 נוהג 
החוקר מנסה לתאר במדויק את האינטראקציה בין המכשיר או החושים האנושיים לבין הישות הנצפית. אם במחקר מעורב מכשור, מהחוקר מצופה לכייל את המכשיר על ידי יישומו על עצמים סטנדרטיים ידועים ותיעוד התוצאות לפני יישומו על עצמים לא ידועים. במילים אחרות, הוא מתאר מחקר שלא נערך בעבר ואת תוצאותיו הצפויות.

בפועל, צבירת ראיות בעד או נגד כל תיאוריה מסוימת כרוכה בתכנון תוכניות מחקר לאיסוף נתונים אמפיריים, כאשר קפדנות אקדמית משחקת תפקיד חשוב בשיפוט יתרונותיו של תוכנית המחקר. ישנן מספר הצעות טיפולוגיות לתוכניות כאלה, אחת הפופולריות שבהן מגיעה מקמפבל וסטנלי. הם אחראים לפופולריות ההבחנה המצוטטת באופן נרחב בין תוכניות קדם-ניסוייות, ניסוייות וקוואזי-ניסוייות, והם תומכים נלהבים בתפקיד המרכזי של ניסויים אקראיים במחקר חינוכי.

 מחקר מדעי 
ניתוח מדויק של נתונים באמצעות שיטות סטטיסטיות סטנדרטיות במחקרים מדעיים הוא קריטי לקביעת תוקפו של מחקר אמפירי. נוסחאות סטטיסטיות כגון רגרסיה, מקדם אי-ודאות, מבחן t, כי בריבוע וסוגים שונים של ניתוחי שונות הן בסיסיות לגיבוש מסקנות לוגיות ותקפות. אם נתונים אמפיריים מגיעים לכדי חשיבות סטטיסטית תחת הנוסחה הסטטיסטית המתאימה, השערת המחקר נתמכת. אם לא, השערת האפס נתמכת (או, ליתר דיוק, לא נדחית), כלומר לא נצפתה השפעה של המשתנים הבלתי תלויים על המשתנים התלויים.

תוצאת מחקר אמפירי המשתמשת בבדיקת השערות סטטיסטית לעולם אינה נחשבת הוכחה. היא יכולה רק לתמוך בהשערה, לדחות אותה, או לא לעשות אף אחת מהן. שיטות אלו מניבות רק הסתברויות. בקרב חוקרים מדעיים, ראיות אמפיריות (בניגוד למחקר אמפירי) מתייחסות לראיות אובייקטיביות שנראות באופן זהה ללא קשר לצופה. לדוגמה, מדחום לא יציג טמפרטורות שונות עבור כל אדם שצופה בו. טמפרטורה, כפי שנמדדת על ידי מדחום מדויק ומכויל היטב, היא ראייה אמפירית. לעומת זאת, ראיות לא אמפיריות הן סובייקטיביות, בהתאם לצופה. בעקבות הדוגמה הקודמת, צופה א' עשוי לדווח בכנות שחדר חם, בעוד שצופה ב' עשוי לדווח בכנות שאותו חדר קריר, אם כי שניהם צופים באותה קריאה במדחום. השימוש בראיות אמפיריות מבטל את השפעות החוויה האישית (כלומר, סובייקטיבית) והזמן.

התפיסות השונות של אמפיריציזם ורציונליזם מבטאות את המתח סביב גבולות התלות בחוויית החושים כאמצעי להשגת ידע. על פי הרציונליזם, קיימות דרכים שונות שבאמצעותן ניתן להגיע לידע ולמושגים באופן שאינו תלוי ישירות בחוויה חושית. לעומת זאת, האמפיריציזם רואה בחוויה החושית את המקור המרכזי לכל ידע ומושג. באופן כללי, הרציונליסטים נוקטים בשתי דרכים עיקריות: הדרך הראשונה – הצגת טענה שלפיה במקרים מסוימים תוכנם של הידע או המושגים חורג מן המידע המסופק על-ידי החוויה החושית (Hjørland, 2010, 2). הדרך השנייה – פיתוח תיאורים והסברים המראים כיצד כוחה של ההיגיון מאפשר השגת ידע נוסף, בין אם ביחס לנושא מסוים ומוגדר ובין אם ביחס להיקף רחב יותר של תחומים. לעומתם האמפיריציסטים נוקטים בשתי הדרכים הבאות: ראשית, מתארים כיצד ניסיון חושי יכול לספק את המידע שעליו טוענים הרציונליסטים, אך רק כאשר יש לכך בסיס אמפיר. בהיעדרו, נוקטים לעיתים בעמדה ספקנית או שוללת כלפי קיומם של אותם מושגים (Pearce, 2010, 35). שנית מבקרים את תיאורי הרציונליסטים, ועם זאת רואים גם בהיגיון מקור משמעותי לידע ולמושגים.

באופן כללי מחלוקתם של האמפיריציסטים והרציונליסטים נסובה סביב האופן שבו ידע מושג ביחס למקורות הידע והמושגים. המחלוקת משפיעה גם על שאלת ההצדקה האפיסטמית. האמפיריציסטים שוללים ידע מולד וטוענים שכל ידע נגזר מן הניסיון הנקלט בחושים ומעובד בשכל (Bernard, 2011, 5). לעומתם, הרציונליסטים טוענים לקיומו של ידע מולד, אך חלוקים ביניהם לגבי מהו תוכנו ומהם אובייקטיו.

כדי לדבוק ברציונליזם יש לאמץ לפחות אחת משלוש טענות יסוד: דדוקציה או אינטואיציה, קיום ידע מולד וקיום מושגים מולדים. ככל שמפחיתים תלות בניסיון חושי ובעיבוד נפשי כדי להסביר מושגים, כך גוברת הנטייה לראותם כמולדים. האמפיריציזם, לעומת זאת, דוחה טענות אלו, ומייחס את מקור הידע לניסיון החושי. כאשר מכירים במושגים ובידע בתחום כלשהו, הם נשענים בעיקר על מה שנקלט באמצעות החושים האנושיים (Weiskopf, 2008, 16).

 מחזור אמפירי 
ממוזער|המחזור האמפירי של אדריאן דה גרוט
המחזור האמפירי של אדריאן דה גרוט (אנ'):Heitink, G. (1999). Practical Theology: History, Theory, Action Domains: Manual for Practical Theology. Grand Rapids, MI: Wm. B. Eerdmans Publishing, p. 233. 

 תצפית: התבוננות בתופעה ובחינת סיבותיה.
 אינדוקציה: ניסוח השערות - הסברים כלליים לתופעה.
 דדוקציה: ניסוח ניסויים שיבדקו את ההשערות (כלומר, יאשרו אותן אם הן נכונות, ויפריכו אותן אם הן שגויות).
 בדיקה: ההליכים שבאמצעותם נבחנות ההשערות ואוספים נתונים.
 הערכה: פירוש הנתונים וניסוח תיאוריה - טיעון חטיפה המציג את תוצאות הניסוי כהסבר הסביר ביותר לתופעה.

 ראו גם

 מקרה בוחן
 עובדה
 עבודת שדה
 השיטה המדעית

הערות שוליים

 קישורים חיצוניים 


 Some Key Concepts for the Design and Review of Empirical Research 

קטגוריה:מושגים בתורת ההכרה
קטגוריה:מחקר