אפילפסיה של הבטן

אפילפסיה של הבטן (ידועה גם כאפילפסיה אוטונומית) היא תסמונת נדירה המתבטאת בכאבי בטן התקפיים שמקורם בפעילות אפילפטית מוחית. אף שהתסמינים מופיעים במערכת העיכול, מקובל לראות בה ביטוי נוירולוגי ולא מחלה ראשונית של הקיבה או המעיים. למרות שלא הוכח קשר סיבתי בין פעילות אפילפטית ותסמינים בקיבה ובמעיים, ברוב הדיווחים לא נמצא הסבר גסטרואנטרולוגי חלופי לתסמינים. וניתן לראות שתרופות נוגדות פרכוסים משפרות את מצב החולה.

ההתקפים מיוחסים לפעילות חשמלית חריגה באזורים מוחיים המעורבים בעיבוד תחושות ויסצרליות ואוטונומיות, בעיקר באונה הרקתית (Temporal Lobe) ובמבנים לימביים ואינסולריים. מסיבה זו תוארה התסמונת לעיתים כסוג של אפילפסיה של האונה הרקתית.

התסמינים כוללים כאבי בטן חוזרים ונשנים, לעיתים בליווי בחילה, הקאות, תחושת עלייה אפיגסטרית, חיוורון או שינויים אוטונומיים נוספים. בחלק מהמקרים תועדו ממצאי EEG התואמים פעילות אפילפטית מוקדית, דבר התומך בהשערה כי מדובר בביטוי של התקף מוקדי אוטונומי.למרות שחסרות הערכות מהימנות על שכיחותה הרי אפילפסיה של הבטן נחשבת מחלה מאוד נדירה. רוב הספרות הרפואית שהתפרסמה היא בצורה של דוחות על מקרים אינדיבידואליים. מאמר סקירה שהתפרסם ב-2005 מצא סך הכל 36 מקרים המתוארים בספרות הרפואית.

בהקשר לשכיחות המחלה בישראל, על פי נתוני מרכז המחקר והמידע של הכנסת משנת 2017, בישראל חיו באותה עת כ-81,795 מבוטחים שאובחנו כחולי אפילפסיה, נתון התואם הערכה של שכיחות של כ-1% מהאוכלוסייה, כלומר בין תשעה לעשרה חולים לכל 1,000 נפש. עוד עולה מהנתונים כי כ-20% מהמאובחנים הם מתחת לגיל 18, וכ-52% מכלל החולים הם זכרים. מדי שנה מאובחנים בישראל בין כ-4,700 ל-5,400 חולים חדשים, שיעור הגבוה מעט מהטווח המדווח במדינות מפותחות אחרות. נתונים אלו ממחישים כי אף שאפילפסיה של הבטן נחשבת תופעה נדירה במיוחד בתוך ספקטרום האפילפסיות, המחלה האפילפטית בכללותה היא הפרעה נוירולוגית משמעותית בעלת היקף לא מבוטל באוכלוסייה.

רקע היסטורי

התיאורים הראשונים של כאבי בטן התקפיים בעלי מאפיינים נוירולוגיים הופיעו במחצית השנייה של המאה ה־19. הרופא הצרפתי ארמן טרוסו (Trousseau) נחשב לראשון שתיאר את המחלה ב-1868 אצל ילד שהיו לו סימפטומים של התקפי עוויתות מסוג GI אשר קדמו להתקפי פרכוס כלליים מסוג גרנד מל.

הדיווח הראשון שבו תואר קשר בין תסמינים בטניים לפעילות אפילפטית מתועדת ב EEG היה ב-1944 במאמר מאת מ.ט. מור (M.T. Moore) ובעקבותיו דוחות מקרה שהתפרסמו על ידי אותה קבוצה.

במהלך המחצית השנייה של המאה ה־20 פורסמו דוחות מקרה נוספים, בעיקר בילדים, שבהם תוארו כאבי בטן חוזרים ללא ממצא גסטרואנטרולוגי, לצד ממצאי EEG חריגים ותגובה לטיפול אנטי-אפילפטי. עם זאת, מספר המקרים שתועדו נותר מצומצם, ורוב הספרות בנושא מבוססת על דיווחים בודדים ולא על מחקרים רחבי היקף.

סקירת ספרות משנת 2005 מצאה 36 מקרים בלבד שתוארו בספרות הרפואית עד אותה עת, דבר שחיזק את ההערכה כי מדובר בתופעה נדירה ביותר. בשל נדירותה והיעדר קריטריונים אבחוניים מוסכמים, נותרה אפילפסיה של הבטן נושא לדיון מדעי באשר להגדרתה ולמעמדה כתסמונת עצמאית.

 תסמינים 
התסמינים האופייניים כוללים כאב בטן פתאומי וחוזר, בחילה או הקאה, חיוורון, הזעה, תחושת עלייה אפיגסטרית, ולעיתים שינוי זמני במצב ההכרה וישנוניות לאחר ההתקף. משך ההתקפים הוא לרוב דקות ספורות.

 טיפול 
בדיווחי מקרים תואר שיפור משמעותי תחת טיפול בתרופות אנטי-אפילפטיות, כגון:

 קרבמזפין (Carbamazepine).
 אוקסקרבזפין.
 ולפרואט.

בדיווחים רבים תוארה ירידה בתדירות ההתקפים. חלה ירידה ניכרת בתדירות ההתקפים או הפסקתם המלאה.במקרים נדירים ועמידים לטיפול תרופתי, תוארו מקרים בודדים בהם טיפול ניתוחי ממוקד (במקרה של מוקד אפילפטי ברור) הביא להטבה מלאה.

הערות שוליים

קטגוריה:אפילפסיה