ויליאם פיילי

ויליאם פיילי (William Paley; 1743–1805) היה תאולוג נוצרי ופילוסוף אנגלי. פרסם חיבורים ידועים בשאלות דת, מוסר ופוליטיקה. הוא מוכר בעיקר בזכות ספרו "תאולוגיה טבעית" (Natural Theology, 1802) שבו התפעל מכוחו הבלתי מוגבל של האל, אשר יצר סדר, יופי ותכנון מדויק בטבע ובעולם הסובב ככלל. אנלוגיית ה"שען" בה השתמש פיילי כהנחת יסוד לטיעוניו, הפכה לאנלוגיה מוכרת ומרכזית בתאולוגיה הנוצרית, ושימושים רבים נעשו בה לאורך המאות התשע-עשרה והעשרים.

 ביוגרפיה 
ילדותו ושנות חייו הראשונות
פיילי נולד בפיטרבורו, אנגליה, ביולי 1743. הוא היה בנם הבכור של ויליאם פיילי ואליזבת קלפמן; אביו היה איש כנסייה בפיטרבורו ומ-1745 מנהל בית הספר גיגלסויק ביורקשייר, שם למד פיילי הבן.

פיילי מתואר כילד מגושם אך מבריק, בעל אהבה גדולה לדיג. אנקדוטה מספרת שכאשר ספרו "תאולוגיה טבעית" נכתב, הבישוף של דרהאם, ברינגטון (Barrington) אשר לו הוקדש הספר, שאל את פיילי כיצד מתקדמת העבודה (על הספר). פיילי ענה כי יעבוד על הספר ביסודיות, אבל רק כאשר עונת הדיג תגמר.

ב-1759, בהיותו בן 16, יצא ללימודים ב"מכללת הישועים"  בקיימברידג'. שם למד כמה מהקורסים המתמטיים היוקרתיים והנחשבים וזכה במלגות ופרסים רבים. את לימודיו סיים ב-1763 בהצטיינות יתרה. באותה שנה התמנה פיילי לעוזר מחקר וכן למורה לשפה הלטינית באקדמיית בראקנס בגריניץ'.

חייו הבוגרים

ב-1766 חזר לקיימברידג', שם מונה כחבר בסגל הקולג' והחל ללמד בו. במקביל הוסמך לכמורה. באותן השנים התחבר פיילי עם ג'ון לו (Law) אשר אביו, אדמונד, היה הבישוף של קרלייל מ-1768. בין השנים 1768–1776 לימד פיילי פילוסופיה מוסרית. בהרצאותיו עסק פיילי באישים כגון סמואל קלארק, ג'וזף באטלר וג'ון לוק. כמרצה, הדגיש את הצורך לגרום לתלמידים לראות את הבעיות ביתר דיוק, לבחון את התופעות והמקרים לעומק לפני שיתנו עליהם תשובות.

ב-1776 עזב פיילי את קיימברידג'. הוא נשא לאשה את ג'יין יואיט (Hewitt) ופרש לחיים כפריים בווסטמורלנד. ב-1780 הפך פיילי לכומר של צ'לסטון ושנתיים לאחר מכן, ב-1782 הוא התמנה לבישוף של קרלייל.

פיילי היה במערכת יחסים טובים עם משפחת לו לאורך כל חייו. הבישוף אדמונד ובנו ג'ון, חברו הטוב של פיילי, סייעו לו במהלך העשור לאחר שעזב את קיימברידג' והם אלו שלחצו עליו לפרסם את ספרו הראשון "עקרונות הפילוסופיה המוסרית והפוליטית" (The Principles of Moral and Political Philosophy, 1785), המבוסס על הרצאותיו בקיימברידג'. הספר נחל הצלחה מהירה ונכנס לתוכנית הלימודים בקיימברידג'.

ב-1791 נפטרה אשתו ג'יין. פיילי נותר לבדו עם שמונת ילדיהם. במהלך השנים שלאחר מות אשתו, מילא פיילי מספר תפקידים כנסייתיים בקרלייל. בשנת 1795 זכה בתואר "דוקטור לתאולוגיה" בקיימברידג', זאת לאחר הוצאת שני ספריו העוסקים בנצרות. בשנה זו נשא אשה שנייה, קתרינה דובינסון (Dobinson), והתמנה לבישוף של וורמות'.

ספרו האחרון של פיילי, "תאולוגיה טבעית", נכתב במהלך שנות התשעים של המאה השמונה-עשרה ופורסם ב-1802. בשנות חייו האחרונות פיילי סבל מבעיות בריאותיות, בין היתר, כפי הנראה, מאבנים בכליות. על אף מצבו הבריאותי הוא המשיך בכתיבה ומחקר. הוא נפטר ב-1805, בעת כהונתו כבישוף של וורמות'.

 רוח התקופה - השפעות חיצוניות על פיילי 
פיילי נולד במחצית המאה השמונה-עשרה, לתוך עולם משתנה, עולם רווי תגליות מדעיות ששינו את התפיסות החברתיות, המוסריות והפוליטיות.
המודל של קופרניקוס מהמאה השבע-עשרה הציע עולם הליוצנטרי שבו השמש במרכז ולא כדור הארץ, כפי שנהוג היה לחשוב. הטלסקופ של גלילאו איפשר התבוננות מהימנה ומדויקת יותר במערכת הכוכבים, והמחקר המדעי החל מתפתח בקצב מהיר.
במאה השבע-עשרה מדענים כגון דקארט, בויל, והוק הציבו את המכונה ובפרט את השעון כאנלוגיה מרכזית לטבע.
השעון, נתפס כמכונה סדירה, אחידה, מדויקת ובעיקר כזו שאינה תלויה במקצבו הטבעי של היקום. פילוסופיה זו כונתה "הפילוסופיה המכניסטית". הסברה הייתה כי ניתן להסביר את מערכות גוף האדם, כגון מערכת העיכול או מערכת הנשימה, כשם שניתן להסביר את השעון או את המזרקה המלאכותית. תכונותיו של השעון היו בעיני פילוסופים רבים מטפורה להבנת הטבע והאדם.

הפילוסופים המכניסטיים לא היו אחידים בהשקפתם הדתית, אך רבים מהם סברו כי אין כל סתירה בין פילוסופית הטבע לדת. להפך, פילוסופית הטבע נתפסה כתומכת בדת. בויל הגדיר את תפקיד המדענים כ"כמרי הטבע" וסבר כי תפקיד המדענים הוא לייצר טיעונים מוצלחים שישכנעו את בני האדם בקיומו של האל.

כעשרים שנה לפני לידתו של פיילי נפטר ניוטון, גדול המתמטיקאים והפיזיקאים האנגלים. ניוטון הוביל את המדע למקום חדש; מחקריו בתנועה, במתמטיקה ובאופטיקה שינו את תפיסת המדע כפי שהייתה. עם זאת, ניוטון עצמו לא פיקפק לרגע בקיומו של האלוהים. בספרו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע" כתב ניוטון כי אמנם הכבידה מסבירה את תנועת הכוכבים אך אינה יכולה להסביר מי הניח אותם שם מלכתחילה.

פיילי נולד לעולם בו הייתה פילוסופיית הטבע "כר תמיכה" לדת. בספרו הראשון, עקרונות הפילוסופיה הפוליטית והמוסרית, האדיר פיילי את אדמונד לו על שגרס כי פילוסופיית הטבע היא שמבהירה את הדת כיותר רציונלית והגיונית. עוד טען לו כי פילוסופיית הטבע הופכת את האמונה יותר מהימנה ומקיאה אותה מתחום הבורות והאמונות התפלות.

ב-1789 פרצה המהפכה הצרפתית. שנה לאחר מכן פורסם באנגליה ספרו של אדמונד ברק, "הרהורים על המהפכה בצרפת". ברק ביקר בספרו את המהפכה הצרפתית; הוא כינה אותה מהפכה של משכילים המנותקים מהעם וסבר כי היא עתידה להיכשל. ספר זה היה משפיע ביותר, ויש המייחסים לו את מניעת התפשטות הרעיונות המהפכניים לתוך אנגליה.
שנה לאחר מכן ב-1791, הוציא ארסמוס דרווין, סבו של צ'ארלס דרווין, את ספרו "הגן הבוטני" (The Botanic Garden). דרווין הציע בספר זה, שהיה אוסף פואמות, הצצה ראשונה אל תורת האבולוציה.
הדבר היה בעקיפין, בשאלה שנשאלה בסוף הערת שוליים ארוכה. דרווין הסב העלה סברה כי ייתכן שכל בעלי החיים נוצרו מסיב חי אחד.
בספרים נוספים כתב על האפשרות שמינים אינם קבועים, אלא בני שינוי.
רעיונות אלה של השתנות מורפולוגית של אורגניזמים ושל בריאה ספונטנית, לא היו חדשים. עוד מימי יוון הקלאסית הועלו רעיונות כגון אלה. הסופרים והתאוריות שהזכיר פיילי בספרו "תאולוגיה טבעית" מעידים כי הוא היה מודע לרעיונות הללו.

ב-1793 הכריזה בריטניה מלחמה על צרפת. החלה סדרת מלחמות שנמשכו עד 1815. מלחמות אלו, שכללו מדינות אירופאיות נוספות, נבעו בין היתר מהמהפכה הצרפתית ומהחשש של מדינות אירופאיות מערעור הסדר החברתי הקיים.
באותן שנים החמירו הידלדלות התוצרת החקלאית ועליית המחירים שנלוותה לכך, מה שגרם למצוקה כלכלית בבריטניה.
בתוך מציאות זו, של קשיים כלכליים ושל פחד מפני תנועות אתאיסטיות פנימיות, התערערה יציבות המדינה. באווירה זו הוציא פיילי את שני ספריו האחרונים שעסקו בחיזוק האמונה הנוצרית ובחיזוק האמונה באלוהים.

 ספריו 
עקרונות הפילוסופיה המוסרית והפוליטית
ב-1785 פרסם פיילי את ספרו הראשון "עקרונות הפילוסופיה המוסרית והפוליטית". (להלן: עקרונות) ספר זה מבוסס על הרצאותיו בקיימברידג' בין השנים 1768–1776. פיילי לא הגה מחשבות אלו לראשונה; החשיבה הפילוסופית כפי שהופיעה בספר לא הייתה חדשה, אך חידושו ויתרונותיו של הספר היו היותו קריא, בהיר ונגיש לציבור.

"עקרונות" היה להצלחה גדולה כבר עם צאתו. הספר יצא ב-15 מהדורות בזמן חייו של פיילי, והמשיך לצאת במהדורות נוספות גם לאחר מותו.
בספר תקף פיילי בחריפות את סחר העבדים ותמך בביטולו.
התקפתו את העבדות סייעה למשיכת תשומת לב ציבורית רבה לנושא. מספר רעיונות נוספים של פיילי בנושאים פוליטיים, סוציאליים וכלכליים היו חדשניים ומתקדמים להפליא; הוא הגן על זכותם של העניים לגנוב, במיוחד אם הם זקוקים למזון. הוא הציע מערכת מיסוי מדורגת שתפקח ותגביל הצטברות של העושר בידי מעטים. גם לגבי נשים עמדותיו של פיילי פרצו גבולות; הוא תמך בזכותן של הנשים לעבוד ולפתח קריירה, במקום שיהיו תמיד תלויות בנכסים וברכוש שבבעלות הגברים. (פיילי לא היה פמיניסט. הוא דגל בדירוג החברתי כפי שהיה קיים בימיו וסבר כי נשים נמוכות יותר מגברים במדרג. אך עם זאת סבר כי ניתן להכשיר את נשות מעמד הביניים למלא תפקידים בכלכלה).

המשל המפורסם והשנוי במחלוקת בספר זה הוא "משל היונים" (Fable of The Pigeons), אשר בו מופיעה ביקורת חריפה על מערכת בעלות הרכוש ועל האמצעים הדרקוניים אשר מנוצלים כדי להגן עליה. ג'ון לו ניסה להניא את פיילי מלפרסם את קטע זה, מחשש כי זה ימנע ממנו להפוך לבישוף. פיילי סירב.

שנתיים בלבד לאחר צאת הספר הוא הפך לספר חובה בסילבוס ובחומר הבחינות בקיימברידג'.

חמש שנים לאחר מכן הופיע ספרו השני של פיילי, "Horae Paulinae", אוסף מסות בתחום האפולוגטיקה הנוצרית.

Horae Paulinae
ספר זה פורסם ב-1790 והוקדש לג'ון לו שהיה אז הבישוף של קילאלה. הספר ביקש לאמת את איגרות פאולוס על ידי השוואה בין האיגרות לבין ספר מעשי השליחים. כל פרק בספר בוחן איגרת שונה מאיגרות פאולוס. פיילי ניסה להראות כי בלתי סביר שאיגרות אלו נגזרות מספר מעשי השליחים. כמו כן הספר התעמת עם טענה שאיגרות פאולוס מזויפות.
יש הטוענים כי ספר זה הוא המקורי ביותר מעבודותיו של פיילי.

היבטים על העובדות של הנצרות
"היבטים על העובדות של הנצרות" (A View of the Evidences of Christianity, 1794) הצליח אף הוא במהרה ונכנס גם הוא לתוכנית הלימודים בקיימברידג'. הספר נשאר כחלק מתוכנית הלימודים עד-1920.
לאחר פרסום הספר הוענקו לפיילי משרות בכירות ותוארי כבוד מהבישופים של לינקולן, דרהאם ולונדון בשל מה שכונה "הגנת האמונה". ההכנסה שהוא שאב מעמדות אלה בלבד הפכוהו לאחד הכמרים העשירים בבריטניה.

בספר זה התמודד פיילי עם התגשמות הנבואה; עם הניסים ובמיוחד תחייתו של ישו, עם מוסריות הבשורות ודמותו של ישו. פיילי ביקר את האסלאם והצלחתו המהירה. כמו רבים מבני תקופתו פיילי חשב כי זוהי דת שקרית שאין להשוותה לנצרות. לטענתו הצלחתו המהירה והתפשטותו הנרחבת של האסלאם, היו קשורים לכיבושים בלבד ולא לאמת דתית כלשהי.

תאולוגיה טבעית
"תאולוגיה טבעית", האחרון בספריו של פיילי, נכתב במהלך שנות התשעים של המאה השמונה-עשרה ויצא לאור ב-1802. ספר זה מחולק לפרקים תמטיים, הכוללים בתוכם דוגמאות רבות אשר נועדו לשכנע את הקורא כי העולם עוצב על ידי האל. על מנת שדוגמאות אלו יתפשו כאמיתות וכהוכחות השתמש פיילי במטפורות ואנלוגיות רבות. יש להניח כי שימושו של פיילי במטאפורות ואנלוגיות כאמצעים רטוריים נבע מאהבתו ליצירותיו של קיקרו, כפי שמספר בנו אדמונד פיילי בספר שכתב על אביו.

"תאולוגיה טבעית" נפתח באנלוגיה המפורסמת בין העולם ושעון הכיס. פיילי טען כי אם אדם הולך לתומו בשדה ונתקל באבן, יהיה סביר לחשוב כי אבן זו הייתה שם מאז ומעולם. לעומת זאת, אם אדם ילך בשדה ויתקל לפתע בשעון המונח על האדמה, מסקנתו הטבעית והמתבקשת של אותו אדם תהיה כי השעון עוצב על ידי מעצב אינטליגנטי. אנלוגיה זו מלווה את הספר, אשר מתאר את העולם כ"שעון ענק" אשר נוצר על ידי האלוהים המכונה אנלוגיית השען. טענתו המרכזית של פיילי היא כי הטבע על כל מורכבותו וסדירותו מעיד על קיומו של בורא. טיעון זה מכונה גם הטיעון הטלאולוגי ובבסיסה מונחת ההנחה כי כשם שהשעון נוצר בכוונת מכוון כך גם העולם:

הספר נפתח באנלוגיית השען המפורסמת, שבה משווה פיילי את העולם לשעון כיס. הוא מבקש מהקורא לדמיין אדם הצועד בשדה: אם ייתקל באבן, ייתכן שיניח כי האבן שוכנת שם מאז ומעולם; אך אם ייתקל בשעון מורכב ומדויק, סביר שיסיק כי מישהו תכנן וייצר אותו. מכאן טוען פיילי כי כשם שהשעון מעיד על מתכנן, כך גם הטבע – על כל מורכבותו וסדירותו – מעיד על קיומו של בורא. טיעון זה מכונה גם הטיעון הטלאולוגי ובבסיסה מונחת ההנחה כי כשם שהשעון נוצר בכוונת מכוון כך גם העולם:

תפיסת הטבע שבה דגל הספר היא תפיסה של הרמוניה, שבה לכל אחד ישנו מקומו הטבעי, והיא עולה בקנה אחד עם אידאולוגיה חברתית שמרנית שבה לכל אדם מקומו הטבעי - תפיסה הנפוצה בקרב האליטה האנגלית המשכילה באותם הימים. לפי פיילי, האורגניזמים נוצרו על ידי האל כך שאבריהם מותאמים בצורה מושלמת לתפקודם. שרשרת המזון בטבע בנויה גם היא בהרמוניה. כך למשל, הנמר הורג את טרפו במהירות רבה, המונעת ממנו סבל מיותר. תפיסה זו מנוגדת לזו שהציע צ'ארלס דרווין מאוחר יותר. שראה את הטבע כמקום שיש בו אכזריות ובו מתקיימת מלחמת קיום בין מינים ובין פרטים מאותו מין.

 ביקורת על כתביו של פיילי 
רבים מאנשי המדע בתחילת המאה התשע-עשרה תמכו בפיילי ואימצו השקפות עולם פנתיאיסטיות או דאיסטיות. אך לא כולם העריצו את פיילי או האמינו לו והיו לו מבקרים רבים מתוך העולם הדתי ומחוצה לו.
עמדות המוסר התועלתני שלו לא התקבלו על ידי אנשי כנסייה רבים. פיילי מעולם לא היה פופולרי באוקספורד, שם תאולוגיה כנסייתית גבוהה ומדעים העוסקים ברוח ובאנושיות היו במרכז. מנגד, בקיימברידג' אשר נתפס כמקום מתמטי ומדעי יותר, היה לפיילי מקום של כבוד.

הפרויקט של תמיכה בדת ובקיום האל דרך הוכחות מהטבע קוממו אנשים כמו סמואל טיילור קולרידג'. קולרידג', משורר ופילוסוף אנגלי, טען כי כהנחת בסיס יש להניח את קיומו של האל ומכאן, לדידו ניתן לדבר על ההרמוניה ועל היופי שבטבע. אך כל ניסיון להסיק את קיום האל דרך חקר מדעי או דרך התבוננות בטבע, נדמתה בעיניו כאשליה וכשקר.

בדומה להשקפתו של קולרידג' הייתה גם השקפתו של תומאס גיזבורן (Gisborne). גיזבורן, כומר אנגליקני, משורר וסופר היה חבר בקבוצה כיתתית אשר קראה לביטול סחר העבדים באנגליה. ארבע שנים לאחר יציאת ספרו הראשון של פיילי, "עקרונות הפילוסופיה המוסרית והפוליטית", הוציא גיזבורן את ספרו "עקרונות בפילוסופיה של המוסר" (Principles of Moral Philosophy, 1789) בו תקף ישירות את ספרו של פיילי. גיזבורן שלמד בקיימברידג' ובאוקספורד יצא כנגד טענות התועלתנות של פיילי וגרס כי מוסר הוא צו קטגורי.
ב-1818 הוציא גיזבורן ספר המתכתב עם "תאולוגיה טבעית" של פיילי - "עדויות של תאולוגיה טבעית לנצרות" (Testimony of Natural Theology to Christianity). בספר זה מסרב גיזבורן לקבל את השקפתו האופטימית של פיילי. הוא מציג את העולם באור קודר כמקום של עונש על חטאי המין האנושי.
אולי דווקא בשל היותו של "תאולוגיה טבעית" של פיילי ספר כה שנוי במחלוקת, הוא היה לאחד הספרים המפורסמים ביותר במאה התשע-עשרה.

 השפעותיו של פיילי 
המאמרים של ברידג'ווטר
עם תחילת המאה התשע-עשרה הייתה מהפכה מדעית שנייה בהתהוות - ההתמקצעות שהחלה להידרש מחוקרי המדע יצרה מצב בו האפשרות שסופר אחד יכסה את כל תחומי המדע נדמתה כאבסורדית. כדי לענות על השינויים אשר התרחשו בעולם המדע, הוריש הרוזן מברידג'ווטר סכום נכבד של כסף לחברה המלכותית. כסף זה נועד לתקצב מגוון חיבורים שיציגו את טובו וחוכמתו של האלוהים. בשנות השלושים של המאה התשע-עשרה פורסמו שמונה חיבורים כאלו על ידי מגוון של חוקרים בתחומי המדע השונים.

המאמרים של ברידג'ווטר (The Bridgewater Treatises) נחלו הצלחה מיידית. אתוס התאולוגיה הטבעית היה לאתוס מתפשט ונתפס כדרך טובה להעביר רעיונות מדעיים ופילוסופיים. הצלחתם של המאמרים עוררה עניין מחודש בספרו של פיילי. יתרונו של "תאולוגיה טבעית" היה היותו ספר בהיר ובעל סגנון קריא ומושך, בעוד המאמרים היו כתובים לעיתים בסרבול.

ב-1849 רוברט צ'יימברס, מו"ל אשר כתב בעילום שם את "עקבות טבע הבריאה" (vestige of the natural history of creation) הוציא יחד עם אחיו, מהדורת כיס של "תאולוגיה טבעית". מהדורות נוספות ורבות הפכו את הספר לזמין וזול יחסית. תאולוגיה טבעית היה אחד מהספרים הפופולרים והמפורסמים ביותר במאה התשע-עשרה, מהדורות חדשות ושונות הופיעו שוב ושוב, כאשר חלקם הוסיפו או השמיטו קטעים על מנת להתאים את הספר לקהלי יעד שונים בבריטניה ובאמריקה.

השפעתו של פיילי על דרווין
קורא מפורסם של תאולוגיה טבעית היה צ'ארלס דרווין, לכתביו של פיילי נחשף דרווין עוד כשהיה סטודנט צעיר בקיימברידג', תחילה כחלק מחומר הלימוד ובהמשך מתוך קריאה עצמית. הוא היה צריך לשנן את ספריו "היבטים על העובדות של הנצרות" ו"עקרונות הפילוסופיה המוסרית והפוליטית" לבחינות הגמר. לאחר קבלת התואר קרא את החלק האחרון בטרילוגיה, "תאולוגיה טבעית".
עמדה זו של תאולוגיה טבעית שלטה בקיימברידג' בכל התחומים והייתה הבסיס ללימוד מדעי הטבע. אלוהים לא נתפס כדמות של מלך אבסולוטי שמבצע ניסים וכשפים, אלא כדמות של אפוטרופוס הדואג לפעילותו התקינה של העולם. הממסד התרבותי בבריטניה ראה בתפיסה זו מחסום יעיל ביותר כנגד תסיסה חברתית; אם כל דבר תוכנן בידי יוצר למטרה מסוימת הרי שאפשר לשמור על היררכיה יציבה. עבודותיו של פיילי השפיעו עמוקות על דרווין שכתב באוטוביוגרפיה שלו שההיגיון של פיילי הסב לו עונג רב בדומה לעונג שהסב לו אוקלידוס.
כמו כן, הוסיף:

באותה תקופה דרווין לא הוטרד מהנחות היסוד של פיילי והוקסם מתיאוריו המשכנעים והיפים להפליא של מנגנון החיים מפורק למרכיביו. דוגמה מפורסמת של פיילי הייתה מורכבת העין של האדם והשוואתה למכשיר מעוצב כמו הטלסקופ, דוגמה מקובלת שדרווין השתמש בה מאוחר יותר. בכתביו של דרווין ניכר כי הוא שימר את תחושת הפליאה מהטבע אותה אימץ מפיילי, אך שינה את הנחת היסוד וזנח את תפיסת האל המתכנן.
הברירה הטבעית פועלת באופן עיוור, טען דרווין בהמשך, ללא התכוונות למטרה מסוימת. האבולוציה היא תערובת של מקרה וכורח – מקרה ברמה של הווריאציה וכורח בפעולתה של הברירה. לפי המטריאליזם הפילוסופי של דרווין, הקיום קודם למהות ולא ההפך כפי שהניח פיילי.

השפעתו של פיילי בימינו
עבודותיו מצוטטות על ידי חוקרים המבקשים לשרטט את התמורות והמהפכות במדע ובמחשבה התאולוגית האנושית. ריצ'רד דוקינס, בספרו המפורסם, "השען העיוור" (1986), מתכתב עם אנלוגיית השען של פיילי ומציג טיעון סותר של טבע עיוור ונטול תכנון מקדים, שהמוטציות האקראיות שבו מנותבות על ידי עקרון הברירה הטבעית ולא על ידי אקראיות.

כיום, אנלוגיית השען של פיילי נחשבת לאחת הדוגמאות הקלאסיות לרעיונות שהיו סבירים ואף חדשניים בזמנם, אך אינם עומדים עוד במבחן הידע המדעי בן זמננו. היא נותרה בכל זאת נקודת ציון מרכזית בדיון שבין דת ומדע, והיוותה השראה ואף מושא לביקורת אצל הוגים כמו דייוויד יום, צ'ארלס דרווין, ריצ'רד דוקינס, דניאל דנט, ואחרים.

בעולם התאולוגיה, רעיונותיו של פיילי המשיכו להוות השראה לתנועות שונות של תכנון תבוני ובריאתנות, המבקשות לטעון כי סדרו של הטבע מחייב מעצב אינטליגנטי. אף שהקהילה המדעית דוחה כיום הסברים אלו כבלתי ניתנים לבדיקה אמפירית, והם נחשבים לפסאודו-מדע, תנועות דתיות מסוימות רואות בפיילי מייסד מוקדם של תפיסת עולם המשלבת אמונה עם ניתוח רציונלי לכאורה של תופעות הטבע.

בעולם התאולוגיה, רעיונותיו של פיילי המשיכו להוות השראה לתנועות שונות של תכנון תבוני ובריאתנות, הטוענות כי הסדר המצוי בטבע של הטבע מחייב מעצב אינטליגנטי. הקהילה המדעית דוחה כיום גישות אלו כבלתי מדעיות או פסאודו-מדעיות, משום שהטענות הנובעות מהן הופרכו אמפירית: ממצאים מתחום הגאולוגיה הראו כי גיל כדור הארץ הוא בן מילארדי שנים, אנטומיה השוואתית ואבולוציה הראו כי איברים כמו העין אינם "מושלמים" אלא מלאים פגמים ותיקונים - תוצאה של אבולוציה של העין בעקבות ברירה טבעית מצטברת, ושרידים אבולוציוניים מעידים על תהליכי שינוי ולא על תכנון תכליתי.

 לקריאה נוספת 
 ג'נט בראון, מוצא המינים של דרווין-ביוגרפיה של ספר,סדרת אכסדרה. ספרי עליית הגג וידיעות ספרים. מאנגלית: ברוריה בן-ברוך, 2009.
 דוד וול, פרקים בהיסטוריה של תורת האבולוציה: על הרעיונות ועל אלה שהגו אותם, מאגנס, 2010.
 סטיבן שייפין, המהפכה המדעית, רסלינג, 2009.
 צ'ארלס דרווין-אוטוביוגרפיה, רסלינג. מאנגלית: יקי מנשנפרוינד, 2008.
 ריצ'רד דוקינס, השען העיוור, דביר (זמורה-ביתן), מאנגלית: עמנואל לוטם, 1993.
  Brooke, John H. Science and Religion: Some Historical Perspectives, Cambridge University Press, Cambridge, 1991
 Clarke, M.L., Paley: Evidences for the Man, University of Toronto Press, Toronto, 1974.
 Dodds, G. L. Paley, Wearside and Natural Theology, Sunderland, 2003.
 Eddy, Matthew D., The Science and Rhetoric of Paley's Natural Theology, Literature and Theology, 18 (2004), 1-22.
 Fyfe, A. Publishing and the classics: Paley's Natural Theology and the nineteenth-century scientific canon, Studies in the History and Philosophy of Science, 33 (2002), 433-55.
 Meadley, G. W. Memoirs of William Paley, to which is Added an Appendix, London, 1809.
 Paley, E. An Account of the Life and Writings of William Paley, [1825], Farnborough: Gregg, 1970; originally, this was the first volume of The Works of William Paley, London, 1825.
 Paley, William, A View Of the Evidaences of Christianity, Cambridge University Press, 2009.
 Paley, William, Natural Theology, with an introduction and notes by Matthew D. Eddy and David M. Knight, Oxford University Press, 2006.
 Raven, C. Natural Religion and Christian Theology, Cambridge University Press, Cambridge, 1953.
 Topham, J. R. Beyond the "Common Context": the Production and Reading of the Bridgewater Treatises, Isis, 89 (1998), 233-62.
 Von Sydow, M. Charles Darwin: A Christian undermining Christianity?, in David M. Knight and Matthew D. Eddy, Science and Beliefs: From Natural Philosophy to Natural Science, Ashgate, Aldershot, 2005.

 קישורים חיצוניים 

 ויליאם פיילי, באתר ברקלי 
 ויליאם פיילי, באתר אנציקלופדיית האינטרנט לפילוסופיה 
 אי סבירותו של האלוהים, אתר אימגו

 תאולוגיה טבעית, באתר פרויקט גוטנברג 
 Moral and political philosophy, באתר PsycNET 
 Natural theology, באתר PsycNET 



 הערות שוליים 

קטגוריה:פילוסופים בריטים
קטגוריה:תאולוגים בריטים
קטגוריה:פרוטסטנטים
קטגוריה:תאולוגים נוצרים
קטגוריה:ביולוגים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1743
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1805