קוציץ סורי

קוציץ סורי (שם מדעי:Acanthus hirsutus, שם נרדף: Acanthus syriacus) הוא צמח עשבוני רב־שנתי קוצני מאוד ובולט בעמוד תפרחת מרשים ממשפחת הקוציציים. מין זה יחיד בסוגו בישראל והוא שמאכלס שדות של צומח עשבוני ושל בני-שיח (בתות) בחבל הים-תיכוני של ישראל. תפוצתו העולמית משתרעת במזרח התיכון מדרום מזרח טורקיה ועד ירדן וישראל. מין זה מאכלס בתות ושדות עשבוניים בחבלים הים-תיכוניים של ישראל. הוא גדל על פי רוב בגושים מרובי פרטים, ורק פרטים בודדים בכל גוש פורחים בהגיעם לגיל מתאים.

קוציץ סורי הוא צמח רב-שנתי בן חלוף. החלק הרב-שנתי שמשתייר הוא גבעול מעובה נושא ניצנים הטמון קרוב לפני הקרקע. בעונת הגשמים (תחילת אוקטובר) מתפתחים עלים סמוכים לקרקע, בראשית האביב מתרומם גבעול התפרחת נושא פרחים מרשים. הפרח הלבנבן. האבקה באמצעות דבורים גדולות. הפריחה בין סוף פברואר עד תחילת יוני.

עלי הקוציץ, שימשו השראה לעיצוב הכותרת הקורינתית בעמודים הקורנתיים. עיטורים שהיו חלק מהותי בארכיטקטורה היוונית הקלאסית ונפוצו עם ההלניזם והתרבות הרומית בכל רחבי האימפריה הרומית. העיטור מזכיר סלסלה עטופה חלזוניות ועלי קוציץ (אקאנתוֹס).

 טקסונומיה ושמות 
קוציץ סורי נחשב כתת-מין של קוציץ שעיר (Acanthus hirsutus subsp. syriacus). הבוטנאים הישראלים חולקים על כך, וטוענים שקוציץ סורי הוא מין שעומד בפני עצמו.

השם המדעי של הסוג והמשפחה נגזר מהמילה היוונית "akantos" שפירושה קוץ. ייתכן שנלקח מהמין "Acanthus spinosus".

השם העברי המחודש "קוציץ" נגזר אף הוא מ"קוץ" והוא ניתן במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 6. השם "קוץ היהודים" שניתן במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 593) משנת 1930, נדחה מפני השם קוציץ.

 מורפולוגיה 
ממוזער|הברדס שמעל הפרח הוא עלה גביע. עמוד השחלה בן  שתי אונות
העלים נגדיים ללא לוואים, מקובצים לכיוון בסיס הגבעול, יוצרים שושנת רפויה סמוך לפני הקרקע. העלים התחתונים הם בעלי פטוטרת, אורכם יכול להגיע עד 60 ס"מ ואילו העלים העליונים יותר יושבים (ללא פטוטרת) וקטנים בהדרגה לכיוון הקודקוד.

טרף העלה גִּלְדָּנִי וגדול יחסית, אורכו 10 עד 30 ס"מ, מחולק לכל אורכו לאונות שביניהן מפרצים עמוקים (מחולק-מנוצה). האונות משוננות ובעלות קוצים חדים. העלים דמוי מלבן או דמויי רומח בקו מתאר, צבעם ירוק רענן והם מכוסים בשערות ארוכות ודלילות בעיקר לאורך העורקים והשוליים.

התפרחת דמוית שיבולת צפופה שמתנשאת לגובה 35 עד 70 ס"מ, ובה הפרחים יושבים וערוכים בזוגות נגדיים מצלבים זה לזה לכל אורך הגבעול (ללא מרווחים) באופן שנמשכים לאורכו 4 טורים של פרחים.

הפרחים דו-מיניים, בלתי נכונים, הכותרת שסועה לאורכה ולה רק שפה אחת עם 3 אונות. כל פרח מלווה בבסיסו חפה גדול ו-2 חפיות צדדיות. החפה הגדול דמויי ביצה הפוכה, בעל שיניים קוצניות, צבעו סגול או סגול-ירוק ועורקים בולטים וכמעט מקבילים. שתי החפיות צדדיות צרות ותמימות שמסתיימות גם הן בחוד דוקרני. החפים גדלים עם התבגרות הצמח.

הגביע בעל 4 עלים בלתי שווים. שני הפנימיים קטנים, דמויי ביצה הפוכה או עגולות ומסתיימות בשן. שתי החיצוניות, העליונה והתחתונה, גדולות, מוארכות, עשירות בצבע סגול ובעלות עורקים, אחת מהן על פי רוב בעלת שן קוצנית. העלה העליון יוצר מעין ברדס בולט מעל הכותרת שצבעה לבן או לבן-ירוק.

הכותרת לבנבנה, אורכה 3.5 עד 6 ס״מ. צינור הכותרת חבוי בתוך הגביע והוא קצר מאוד נוקשה ודמוי טבעת, המתמשך לשפה יחידה (תחתונה) ובולטת בעלת 3 אונות מוארכות וקהות.

האבקנים, שמספרם 4, ערוכים בשני זוגות, מעורים בתחילת לוע צינור הכותרת ומתבלטים. הזירים עבים מאוד וגרמיים. המאבקים לבנים וצמריים בהיפתחם והם בעלי לשכה אחת בלבד. המאבקים סרגליים-מלבניים, דמוי מברשות שיער וחסרי יותרת בבסיסם. אין אבקנים עקרים.

השחלה בעלת 2 מגורות, בכל אחת 2 ביציות. השליות זוויתיות. עמוד השחלה דק וארוך בעל 2 אונות קצרות, והוא משתייר לאחר נשירת הכותרת.

הפרי הוא הלקט מוארך עד דמוי ביצה (אליפסואידי), מבריק, מרושת וללא עוקץ בקצהו. ההלקט בן שתי מגורות ו-4 זרעים. כל זרע יושב על וו המסייע בהתזת הזרע והפצתו כשההלקט מתפוצץ.

הזרעים פחוסים פחות או יותר וקירחים ובעלי עובר גדול וחסר אנדוספרם.

גלריה

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1849
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר אדמון בואסייה
קטגוריה:קוציציים
קטגוריה:צמחי נוי
קטגוריה:פרחים סגולים בארץ ישראל