אינסוף (פילוסופיה)

אינסוף הוא העדר גבול בהמשכיותו של עצם או נתון מוגדר. הוא מונח מצוי בפילוסופיה, תאולוגיה ומתמטיקה. העיסוק הפילוסופי באינסוף נקשר בין השאר לדיונים במושגי החלל, הזמן, האלוהות ואחרים.

 העת העתיקה 
משמעותו הפילוסופית של מושג האינסוף הופיעה בפרדוקסים של זנון, אותם הגה ביוון העתיקה במאה החמישית לפנה"ס. טיעוניו עוסקים בפרדוקסליות של התנועה ושל הזמן כאשר מחלקים גודל סופי נתון לחלקים רבים והולכים לבלי גבול.
דיון על האינסוף מופיע בכתביו של הפילוסוף היווני אריסטו.

האינסוף מוזכר בתנ"ך בספר איוב בפסוק: . כלומר: לא ניתן לברר את גדולת האל, או לא ניתן לדעת את פרטיו.

 ימי הביניים 
פרשנות והרחבה לרעיונותיו של אריסטו נוסחו בשלהי ימי הביניים, על ידי הפילוסוף ויליאם איש אוקאם איש המאה ה-14.

 העת החדשה 

 בפילוסופיה 
במאה ה-17 עסק במושג ה"אין סוף" הפילוסוף הצרפתי בלז פסקל. בדיוניו על המושג הוא קשר אותו אל המימד הדתי, אל תחושת ההתבטלות של האדם הסופי לנוכח האין סופיות של האל; מאידך גיסא, במצב עניינים זה, שבו האדם אינו יכול לתפוס את מהות האל, הרי שנותרה לו רק הבחירה בין האמונה בו, לבין הכפירה בו. פסקל כתב:

.

בקבלת האר"י
לפי שיטת הקבלה של האר"י גדול מקובלי צפת במאה ה-16 ותלמידיו, עצמות הבורא איננה ניתנת למחקר. על פי שיטתו חקר השגת האלוהות נעשה אך ורק מתוך התרשמות הנברא מהאור המתפשט מעצמותו של הבורא.
לשיטתו, בטרם נבראו העולמות והנבראים, היה "אור עליון פשוט ממלא כל המציאות, והוא הנקרא אור אין סוף".
מחשבת הבריאה היא רצון הבורא להטיב לנבראיו, כאשר האין סוף הוא שורש הנבראים, כלומר הקשר שיש בין הבורא לנבראיו.

ראו גם
 אינסוף

לקריאה נוספת
 שלום רוזנברג, מאנקסימנדרוס ועד לוינס; לתולדות מושג האינסוף, דעת, 30, תשנ"ג, אוניברסיטת בר-אילן, עמ' 77–92.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:אינסוף
קטגוריה:מיסטיקה יהודית
קטגוריה:פילוסופיה יהודית
קטגוריה:פילוסופיה