יעקב וינשל

ד"ר יעקב וֶיְנְשַל (לעיתים נכתב ויינשל; 1891 – כ"ב בכסלו תשמ"א, 30 בנובמבר 1980) היה רופא, ממייסדי קופת חולים לאומית, פעיל ציוני רוויזיוניסטי וסופר-ביוגרף. חבר מועצת עיריית תל אביב (1925-1928), ציר באספת הנבחרים הראשונה והשנייה, חבר הוועד הלאומי וציר בקונגרס הציוני, יקיר העיר תל אביב לשנת תשל"ו–1976 וחתן פרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר (של מסדר ז'בוטינסקי) לשנת 1968.

קורות חייו ופועלו
משפחתו
וינשל נולד בטביליסי שבגאורגיה לד"ר זאב וקרולינה וינשל. אחרי מעבר משפחתו לבאקו בעקבות עבודותיהם של הוריו סיים את בית הספר התיכון במקביל להיותו יושב ראש אגודת הנוער הציונית יהודה הצעירה ("מולודאיה יהודיה"). ב-1920 התחתן עם אסתר (לבית בינסקי) ונולד להם בנם אריה. ב-1922 עלתה המשפחה לארץ והם השתקעו בתל אביב. אשתו נפטרה ב-7 בפברואר 1928, והוא התחתן בשנית ב-1936 למלה (בת שניאור זלמן אקון). בן דודו לב לנדאו היה פיזיקאי סובייטי, מבכירי הפיזיקאים התאורטיים של המאה ה-20 וחתן פרס נובל לפיזיקה, אחיו היה אברהם וינשל.
יעקב וינשל נטמן בבית העלמין קריית שאול והותיר אחריו את רעייתו ובן אחד.

על שמו רחוב בתל אביב.

עבודתו כרופא
וינשל למד רפואה (1910–1915) באוניברסיטת מינכן, ז'נבה ודורפאט. ב-1916, בעת מלחמת העולם הראשונה, קיבל תואר דוקטור. הוא שימש כרופא בצבא הרוסי, בחזית הטורקית ובצפון איראן. התמחה בכירורגיה בבית החולים של אוניברסיטת באקו וב-1921 פרסם (עם פרופסור קונסטנטין פינקלשטיין) ספר לימוד בשם "כירורגיה כללית".

עם עלייתו לארץ ישראל החל וינשל לעבוד בבית החולים הדסה בתל אביב ומאוחר יותר במסגרת קופת חולים כללית.

פעילותו הציונית
ב-1909 ביקר עם אביו ואחיו בארץ ישראל כהקדמה לעלייתם בעתיד. בעת לימודי הרפואה שלו במינכן שימש כיושב ראש "החבר", אגודת סטודנטים ציונים, והיה ציר בוועידת אגודות "החבר" בגרמניה. וינשל שימש כציר באסיפות הנבחרים הראשונה והשנייה, והיה חבר הוועד הלאומי. ב-25 באפריל 1925 היה המשתתף היחיד מארץ ישראל. וינשל העריך מאוד את פועלו של זאב ז'בוטינסקי, והיה ממקורביו. בשנות העשרים והשלושים, כאשר התגורר ז'בוטינסקי בארץ ישראל הם נפגשו, ועמדו בתכתובת מכתבים ענפה בשבתו, כמנהיג התנועה הרוויזיוניסטית, בוורשה, בפריז ובלונדון. בשנות הארבעים עמד בקשר עם נתן ילין-מור, ממנהיגי לח"י. וינשל היה ממייסדי ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) והשתתף בוועידת פריז שבה נוסדה. הוא שימש כיושב ראש הוועד המרכזי שלה בארץ עד שנת 1928.הוא נבחר כחבר מועצת עיריית תל אביב, בין השנים 1925–1928, וציר בקונגרס הציוני ה-17 מטעם התנועה הרוויזיוניסטית. כמו כן נבחר כציר לוועידת הסתדרות העובדים כנציג העובדים הרוויזיוניסטיים. לאחר מכן, הוא הצטרף אל החלטתם של רבים בתנועה הרוויזיוניסטית, לפרוש מהסתדרות העובדים ולהקים את הסתדרות העובדים הלאומית.

הקמת קופת חולים לאומית
בעקבות השעיית רופאים המזוהים עם התנועה הרוויזיוניסטית לאחר רצח ארלוזורוב, החליטו מספר רופאים להקים קופת חולים משלהם. קופת חולים לאומית הוקמה בביתו של ד"ר וינשל בנובמבר 1933, ומרפאתו ברחוב גרוזנברג 23 בתל אביב, הייתה המרפאה הראשונה של הקופה.

חיבוריו
כאביו ואחיו אברהם, כתב גם יעקב וינשל ב"Еврейский кавказский вестник" ("המבשר ליהודי קווקז"), עיתון שאביו היה עורכו. במקביל לעבודתו כרופא, הוא שימש כעיתונאי ופובליציסט בעיתונים "ראזסוויט", "הארץ", "הבוקר", "הירדן", בכתב העת "החברה" שייסדו הוא ואחיו באנגלית ב-1939, בעיתון "הצפון", שהיה בבעלות אחיו אברהם ועיתונים וכתבי עת נוספים. החל ממאי 1927 אף שימש עורך בפועל של עיתון 'הצפון'. הוא היה סופר עברי, שכתב חיבורים ספרותיים אחדים על דמויות ואירועים בתולדות עם ישראל, בהם על הפעיל הציוני מרקו ברוך והתכתב עם הסופר שמואל יוסף עגנון והמשורר אורי צבי גרינברג.

מספריו
 הבלתי ליגלי, הוצאת כרובים, תרצ"ח 1938.
 היהודי האחרון, 1946 - היסטוריה אלטרנטיבית של עולם שבו ניצחו הנאצים במלחמת העולם השנייה
 אחרון הענקים, שיקגו: מקדה, תשכ"א-1961.
 בצל שער טיטוס: ספור על רקע פצוץ בית השגרירות הבריטית על ידי חיילי הארגון הצבאי הלאומי, הוצאת שלח, תשי"ב-1952.
 האנס הרצל, חזון, תש"ה 1945.
 הדם אשר בסף - סיפורו של יאיר - אברהם שטרן, המתמיד, תשט"ז, והוצאת יאיר ע"ש אברהם שטרן, תשל"ח 1978.
 הורדוס אחי: רומן היסטורי, מקדה, תש"ך 1960. (מסופר מנקודת מבטה של שלומית, אחות המלך הורדוס).
 מרקו ברוך: נביא מלחמת השחרור, הוצאת ספרית ראשונים, תש"ט-1949.
 פרשיות עלומות בתולדותינו, אברהם, תשל"ג-1973.
 ירמה: פרקי חייו של פורש גדול, תל אביב: הוצאת אחיאסף, 1968.
 הקרב על המנורה, הוצאת דפוס ישראל, תשי"ז 1957.
 הראשון בכובשי ההר, תל אביב: הוצאת אל"ף, תשכ"ח 1968.
 אגדת אונקלוס, תל אביב: הוצאת א' מוזס, תשי"א 1951.

לקריאה נוספת
 גלילה רון־פדר-עמית, האגדה לבית וינשל, הוצאת עמית.
 נסים לוי, פרקים בתולדות הרפואה בארץ ישראל 1799–1948, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד.
 נסים לוי ויעל לוי, רופאיה של ארץ ישראל 1799–1948 (עריכת תוכן, עיצוב וסדר: חדוה רוקח, איתי בחור), זכרון יעקב: איתי בחור - הוצאה לאור, 2008, עמ' 170.

קישורים חיצוניים







 תמונתו כרופא בצבא הרוסי באתר מכון ז'בוטינסקי
 תיק יעקב וינשל באתר מכון ז'בוטינסקי
 הדם אשר בסף, מהדורת 1956. הספר כולו מקוון באתר עמותת לח"י.

 הערות שוליים 

יעקב
קטגוריה:חברי הוועד הלאומי
קטגוריה:חברי אספת הנבחרים הראשונה
קטגוריה:חברי אספת הנבחרים השנייה
קטגוריה:חברי מועצת העיר תל אביב-יפו
קטגוריה:יהודים גאורגים
קטגוריה:פעילים ציונים באזרבייג'ן
קטגוריה:רופאים צבאיים יהודים
קטגוריה:רופאים יהודים אזרים
קטגוריה:כירורגים יהודים
קטגוריה:רופאים ביישוב
קטגוריה:סגל לאומית שירותי בריאות
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:פעילים ציונים ביישוב
קטגוריה:פעילים ציונים בגרמניה
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:סגל ראזסווייט
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל הבקר
קטגוריה:סגל הירדן
קטגוריה:עיתונאים יהודים אזרים
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:סופרים ביישוב
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ז'בוטינסקי
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1976
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1891
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1980