ניקיטה מיכאלקוב

ניקיטה סרגייביץ' מיכאלקוב (ברוסית: Никита Сергеевич Михалков; נולד ב-21 באוקטובר 1945) הוא תסריטאי, מפיק, שחקן קולנוע ובמאי רוסי. בעל תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית (1984), בעל כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת, שלוש פעמים חתן פרס הפדרציה הרוסית, ומשנת 2020 גיבור העמל של הפדרציה הרוסית. לכבוד יום הולדתו ה-80 הוענק למיכאלקוב עיטור אנדריי הקדוש - העיטור הגבוה ביותר ברוסיה.

משנת 2017 — המנהל האמנותי של מרכז תיאטרון וקולנוע תחת ניהולו של ניקיטה מיכאלקוב. מאז 1999 — נשיא פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה. מאז 1998 — יושב ראש איגוד הקולנוענים הרוסי.

מיכאלקוב הוא זוכה בפרס אריה הזהב של פסטיבל הסרטים של ונציה (1991) ומועמד לאוסקר (1993) בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר" על סרטו "אורגה — תחום האהבה". זוכה אוסקר (1995) בקטגוריה "הסרט הזר הטוב ביותר" ופרס הגרנד פרי של פסטיבל קאן (1994) על סרטו "שמש בוגדנית". זוכה "האריה המיוחד" של פסטיבל ונציה (2007) על תרומתו לקולנוע ומועמד לאוסקר (2008) בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר" על סרטו "12".

ביוגרפיה
ניקיטה מיכאלקוב נולד במוסקבה במשפחת המשורר סרגיי מיכאלקוב. הוא למד בבית הספר התיכון, ובמקביל בבית הספר המרכזי למוזיקה שליד הקונסרבטוריון המוסקבאי, ולמד תיאטרון בחוג ליד תיאטרון הדרמה על שם סטניסלבסקי. כבר בגיל 14 הוא השתתף באחד הסרטים. אחיו של ניקיטה מיכאלקוב הוא הבמאי אנדריי קונצ'לובסקי שנשא את שם משפחת אימם במקום של אביהם.

בשנת 1963 החל ללמוד בבית הספר למשחק על שם שצ'וקין. מכיוון שלפי מדיניות בית הספר התלמידים לא יכולים להשתתף בסרטים בזמן הלימודים, הוא עזב את המוסד והתחיל ללמוד ב-VGIK. הוא סיים את הפקולטה לבימוי בשנת 1971.

החל ממחצית שנות ה-70 הוא ביים מספר סרטים וזכה לפופולריות רבה. בחלק מסרטים אלו הוא שיתף את פאבל קדוצ'ניקוב, שהיה פופולרי מאוד בשנות ה-50, אך מאז לא שיחק בתפקידים מרכזיים. במקביל, הוא שיחק במספר סרטים ובשנת 1984 קיבל את פרס שחקן השנה.

בשנת 1987 הקים ניקיטה מיכאלקוב את חברת ההפקות טריט"ה (Студия ТриТэ) שמשמעותה: "יצירתיות, ידידות, עמל" (Творчество, Товарищество, Труд). באותה שנה ביים את הסרט "עיניים שחורות", בכיכובו של מרצ'לו מסטרויאני, סרט על גבר איטלקי שמתאהב באישה רוסיה נשואה בימים שלפני מלחמת העולם הראשונה. מסטרויאני זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן וקיבל מועמדות שלישית לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.

החל משנות ה-90 הוא כמעט ולא שיחק אך המשיך בבימוי סרטים. בשנת 1994 ביים ואף שיחק בתפקיד ראשי בסרטו הנודע ביותר שמש בוגדנית שזיכה אותו בפרס האקדמיה הרוסית לקולנוע ובפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. לאחר מכן נטל חלק בבימוי הסרט "הספר מסיביריה" וביים מספר סרטים נוספים.

בשנת 2007 ביים את הרימייק לסרטו של סידני לומט "12 המושבעים", 12 שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר, אך לא זכה.

הוא ביים וגם שיחק בשני סרטי ההמשך לשמש בוגדנית, אך אלה לא זכו להצלחה של ממש.

בשנת 2014 יצא לאקרנים סרטו מכת שמש, אודות מלחמת האזרחים ברוסיה. הוא נטל חלק בהפקות רבות, כדוגמת דרמות הספורט אגדה מספר 17 ומתקדמים למעלה.

בשנת 2017 החל בהפקת הסרט "אקדוחן השוקולד" (Шоколадный револьвер) לאחר שהשלים את כתיבת התסריט עם האחים אולג וולדימיר פרסניאקוב. הסרט צפוי היה להיות דרמה מודרנית שעלילתו מתרחשת בצרפת, גרמניה, רוסיה וארצות הברית ומגולל את קורותיו של במאי קולנוע המתמודד עם אובדן בני משפחתו במתקפת טרור שאירעה בעת ביקורם בפסטיבל הסרטים של קאן. עלילת הסרט מבוססת חלקית על אירועי פיגוע הדריסה בניס כאשר טרוריסט מוסלמי דרס באמצעות משאית הובלה שכורה, קהל שחגג את יום הבסטיליה בעיר החוף הצרפתית ניס והביא למותם של 86 איש ומאות פצועים. צילומי הסרט תוכננו להתחיל בסתיו 2018 אך נדחו לבסוף. ברם, בעקבות ניתוח שמיכאלקוב עבר באוגוסט 2019 הוא נזקק לשיקום ארוך שדחה את תחילת ההפקה לזמן לא ידוע.

דעותיו הפוליטיות 
ניקיטה מיכאלקוב נכנס לחיים הפוליטיים. הוא היה חבר קרוב של אלכסנדר רוצקוי, וגם אחרי אירועי 1993 תמך בו בפומבי.

החל משנות ה-2000 הוא ידוע כתומך במדיניותו של ולדימיר פוטין. בשנת 2005 ביקר בישראל ואמר בריאיון בין השאר:.

בשנת 2015 הוכרז כפרסונה נון גראטה באוקראינה, בשל תמיכתו בסיפוח חצי האי קרים (2014). החל משנת 2022 תומך בפלישת רוסיה לאוקראינה.

 פילמוגרפיה 
 שנה סרט בימוי תסריט הפקה משחק תפקיד הערות 1959 השמש זורחת לכולם  תלמיד בית ספר תפקידו הראשון בקולנוע 1960 עננים מעל בורסק  פטיה 1961 הרפתקאות קרוש  ואדים 1963 אני צועד במוסקבה  קוליה 1965 שנה כחיים  ז'ול 1966 הלצה  החתן 1966 המצית  סרגיי בורודין 1966 לא היום המוצלח ביותר  ניקיטה 1967 כוכבים וחיילים  הטוראי גלאזונוב 1967 הנערה וחפציה   סרט קצר 1967 ...ואותם שפתיים ועיניים ירוקות   סרט קצר 1968 ואני נוסע הביתה   סרט קצר 1969 קן האצילים  הנסיך נלידוב 1969 השיר אודות מנשוק  יז'וב 1969 החדר האדום  בוריס צ'וחנובסקי 1970 ספורט, ספורט, ספורט  קיריבייביץ' 1970 סיכון  1970 יום רגוע בסוף המלחמה  סרט קצר 1971 תחזיק בענן  איש הצ'קה 1972 צופה התחנה  ההוסאר מינסקי עיבוד סיפור מאת פושקין 1972 שוקולד  1974 בין זרים, זר ביניהם    יסאול ברילוב סרט בכורה בבימויו 1975 עבד לאהבה   איש המחתרת איוואן 1977 יצירה לא גמורה לפסנתר מכני   ניקולאי טרילצקי 1977 רכבת האקספרס הטרנס-סיבירית  1977 שנאה  1978 סיביריאדה  אלכסיי אוסטיוז'אנין 1978 חמישה ערבים   1979 כמה ימים בחייו של א.א. אובלומוב  עיבוד לספרו של איוואן גונצ'רוב, אובלומוב 1981 משפחה   מלצר 1981 שתי קולות  סרגיי בקלז'אנוב 1981 דיוקנה של אשת האמן  בוריס פטרוביץ' 1981 כלבם של בני בסקרוויל  הנרי בסקרוויל עיבוד סובייטי לכלבם של בני בסקרוויל 1982 תחנה לשניים  אנדריי 1982 פקח התנועה  ולנטין טרונוב 1982 טיסות בחלום ובמציאות במאי קולנוע 1983 ללא עדים   1984 רומנטיקה אכזרית  סרגיי פראטוב 1986 ליצני האהוב  1987 עיניים שחורות   1989 הצייד הבודד  1990 עצירה עצמית    צולם מכספי פרסום שהתקבלו מחברת פיאט 1990 תחת אורות הצפון  רגיניוב 1991 הנעלבים והמושפלים  הנסיך ולקובסקי 1991 אורגה — תחום האהבה    רוכב האופניים 1992 הזרה המופלאה  הקולונל 1993 לזכור את צ'כוב  1993 אנה: מ-6 עד 18     קמאו 1994 שמש בוגדנית     סרגיי קוטוב 1995 מסע רגשי למולדתי. נעימה של ציור רוסי    1996 רביזור  אנטון דמוחאנובסקי עיבוד לרביזור 1998 הספר מסיביריה     אלכסנדר השלישי 2000 ורה, תקווה, דם  2000 גיל עדין  2003 רוסים ללא רוסיה  סרט תיעודי 2003 אב    2003 אמא    2004 72 מטרים  2005 שקרים של איש מת  העבריין מיכאליץ' 2005 פרסונה נון גראטה  אולג 2005 יועץ ממלכתי   גנרל גלב גאורגייביץ' פוז'ארסקי עיבוד לספרו של בוריס אקונין, "יועץ ממלכתי" 2006 לא כואב לי  סרגיי סרגייביץ' 2007 ארנבון שמן שוטה  ניקיטה סרגייביץ' 2007 55    סרט תיעודי לקראת יום הולדתו ה-55 של פוטין 2007 12    בכיר המושבעים 2010 שמש בוגדנית 2: הציפייה     סרגיי קוטוב 2011 שמש בוגדנית 2: המצודה     סרגיי קוטוב 2013 ארץ זרה  2014 אדמתך  2013 אגדה מספר 17 2014 מכת שמש   2016 למאות נצחים  סאנין 2021 זוג מהעתיד  2021 אקדוחן השוקולד   מצוי בשלבי פרה-פרודקשן

לקריאה נוספת
 Larsen, Susan (Autumn 2003). "National Identity, Cultural Authority, and the Post-Soviet Blockbuster: Nikita Mikhalkov and Aleksei Balabanov". Slavic Review. 62 (3): 491–511. doi:10.2307/3185803. JSTOR 3185803.

קישורים חיצוניים






הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:במאי קולנוע רוסים
קטגוריה:במאי קולנוע סובייטים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הזר הטוב
קטגוריה:בוגרי המכון לקולנוע על שם גרסימוב
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש (הפדרציה הרוסית)
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:יוטיוברים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1945