מחוסר כיפורים

מחוסר כיפורים הוא סטטוס בהלכות טומאה, המסמל טומאה קלה, בדומה לטבול יום, שמונעת מהאדם במצב זה להיכנס למקדש ולאכול קורבנות. כדי לצאת ממנו על האדם להביא את קרבנותיו, ולאחר מכן יוכל להיכנס למקדש ולאכול קורבנות.
פרטים
לארבעה סוגי טומאות קבעה התורה שעליהם להביא קורבן להשלמת טהרתם, והם: זב, זבה, יולדת ומצורע. עד הבאת הקרבן אסור להם להיכנס לבית המקדש ולאכול מן הקרבנות, ומצב זה נקרא מחוסר כיפורים:
 זב וזבה - מביאים את קורבנם ביום השמיני מאז שהתרפאו (לאחר ספירת "שבעה נקיים" וטבילה במקווה), והוא מורכב משני עופות, אחד לחטאת והשני לעולה. 
יולדת - מביאה את קורבנה ביום הארבעים ואחד ללידת בן, או השמונים ואחד ללידת בת, והוא מורכב מכבש לעולה ועוף לחטאת. אם מצבה הכלכלי אינו מאפשר קניית כבש - יכולה היא להחליף אותו בעוף לעולה.
מצורע - מביא קורבנות למחרת טבילתו השנייה: אשם חטאת ועולה (שני כבשים זכרים לאשם ועולה, וכבשה נקבה לחטאת. אם המצורע עני, הוא יכול להחליף את החטאת והעולה בעופות), בתוספת לוג (כרבע ליטר בערך) שמן. המצורע עומד בשער המקדש, והכוהנים מורחים על חלקים מגופו (תנוך האוזן, בהונות היד והרגל) מדם האשם ומן השמן.

פרטי הטומאה
עד הבאת קורבנם הם מוגדרים כמחוסר כיפורים, ואסורים לאכול קרבן או להיכנס לבית המקדש.

הרמב"ם פוסק כי מחוסר כפורים שנכנס לעזרת ישראל  אינו לוקה, אבל מכין אותו מכת מרדות. אך הראב"ד, וכן בחכם צבי כתב בשם הר"ש שמחוסר כיפורים חייב כרת. 

ה"מרכבת המשנה" כותב כי אמנם קיימת תוספתא כדבריו של הראב"ד שמחוסר כיפורים חייב כרת על ביאת המקדש כשנכנס לעזרה, אך הרמב"ם סובר שדעה זו היא רק לפי מי שסבור ש"מחוסר כיפורים דזב - כזב דמי", כלומר זב שמחוסר כיפורים - חלה עליו עדיין טומאת זב, לעניין טומאת מקדש. 

אך דעת הרמב"ם היא כמו הדעה האחרת - הקיימת לשיטתו, שמחוסר כיפורים דזב לאו כזב דמי לביאת מקדש, והוא גורס במשנה במסכת כלים עזרת ישראל מקודשת ממנו שאין מחוסר כיפורים נכנס לשם וחייבין עליה חטאת ולפי גרסה זו הלשון חייבין ולא "חייב" מורה על כך שהחיוב חטאת אינו על המחוסר כיפורים, ולמרות שמחוסר כיפורים אסור להיכנס, חיוב החטאת הוא על שארי הטמאין החייבין חטאת בין טמא גמור או טבול יום, אך מחוסר כיפורים אפילו של זב אינו כזב ואינו נקרא טמא, ואפילו מלקות אינו חייב, שכן  איננו בכלל הלאו של "ולא יטמאו את מחניהם", ואפילו אם נאמר שאסור מהתורה, מהכתוב "עוד טומאתו בו" -  לרבות מחוסר כיפורים, הרי הוא רק איסור עשה ולכן כתב הרמב"ם שלוקה רק מכת מרדות.

הערות שוליים

קטגוריה:הדברים הנטמאים ומטמאים
קטגוריה:טומאות היוצאות מהגוף