טומאת אוהל

בהלכות טומאה, אוהל הוא מבנה או כיסוי שתחתיו נמצא מת, דינו הוא שמטמא את כל האנשים והכלים הנמצאים תחת אותו כיסוי. כמו כן, נטמא גם האוהל עצמו המאהיל על המת, וכן אדם או כלי שהאהילו על המת. האדם או הכלי שנטמאו בטומאת אוהל נחשבים "טמאי מת" שדרגתם אב הטומאה.

 מקור הטומאה ופרטיה 

 חלקי המת המטמאים באוהל 
בטומאת מת באוהל ישנם מספר חלקים המטמאים:
 מת שלם גם אם אין במת שיעור כזית, כגון נפל שזה עתה נוצר.
 כזית בשר או נצל מן המת.
 אבר שלם מן המת או מן החי שיש בו בשר גידים ועצמות.
 רובע הקב עצמות, גם אם אין עליהן בשר.
 רוב מספר העצמות של שלד אדם, או רוב בניין הגוף (מבחינת המבנה).
 עצמות חוט השדרה או הגולגולת, גם אם אין איתם רוב מניין או רוב בניין.
 רביעית דם מטמאת באוהל.

 אופני ההיטמאות 
הטומאה באוהל מתרחשת בשלושה אופנים אפשריים:
 האהלה על הטומאה: אדם או חפץ נמצא מעל המת או חלקי המת המטמאים.
 הטומאה מאהילה: המת או חלקי המת נמצאים מעל האדם או החפץ הנטמא.
 הימצאות תחת קורת גג אחת: האדם או החפץ והדבר המטמא נמצאים יחד תחת אותו אוהל.

טומאת אוהל ייחודית לטומאת מת. אבות טומאה אחרים אינם מטמאים באופן זה, למעט טומאה דומה הקיימת בטומאת מצורע, שכאשר הוא נכנס לבית, הכלים שבו נטמאים.

 גדר הטומאה: אהל כמגע 
שמאל|ממוזער|250px|שלט על גדר בית הקברות סנהדריה מזהיר כהנים מפני טומאת אוהל
הגמרא במסכת חולין דנה בשאלה המהותית: האם טומאת אוהל וטומאת מגע הן שתי טומאות נפרדות, או שמא טומאת אוהל היא בעצמה סוג של נגיעה. לשאלה זו יש נפקות הלכתית, למשל, האם ניתן לצרף חצי כזית שנטמא במגע עם חצי כזית שנטמא באוהל כדי להגיע לשיעור טומאה שלם.

בסוגיה זו נחלקו האמוראים:
 אביי: סבור שאלו שתי טומאות נפרדות, אך הוא מודה שהאהלה על המת ממרחק קטן נחשבת כנגיעה.
 רבא: מחלק בין שני מצבים בטומאת אוהל:
 כאשר אדם מאהיל על טומאה או שהטומאה מאהילה עליו – דין הטומאה הוא כמגע.
 כאשר אדם נמצא באוהל יחד עם הטומאה – זוהי טומאת אוהל רגילה, ולא מגע.
 רבי זירא: חולק על שניהם וסובר שכל צורות האהלה נחשבות לטומאת אוהל ולא למגע. המקרה היחיד הדומה למגע הוא בטומאה רצוצה – טומאה הנמצאת תחת אוהל במרחק של פחות מטפח, שעל פי הלכה למשה מסיני היא "בוקעת ועולה" עד לרקיע. במקרה כזה, נגיעה באוהל שמעל הטומאה נחשבת כנגיעה בטומאה עצמה.

הראשונים נחלקו בפסיקת ההלכה: הרא"ש והגר"א פסקו כרבא. לעומתם, הר"ש, הראב"ד והרמב"ם פסקו כרבי זירא. החזון איש מעיר שלכאורה היה ראוי לפסוק כרבא, כבכל מחלוקותיו עם אביי, אך מסיק מדברי הרמב"ם שפסק כרבי זירא, שגם רבי זירא מודה לאביי שהאהלה ממרחק קטן נחשבת כמגע.

 דינים מיוחדים 
 צירוף שיעורים 
לטומאת אוהל יש חומרה מיוחדת, שכן האוהל יכול לצרף שני חצאי שיעור של טומאה (כמו שני חצאי כזית בשר) לכדי שיעור שלם המטמא. הצירוף מתקיים גם כאשר חצי מהשיעור נמצא בקשר פיזי עם האדם, והחצי השני נמצא איתו תחת אותו אוהל. לדוגמה, אדם שנוגע בחצי כזית ומאהיל על חצי כזית אחר – מצטרפים שני החצאים והוא נטמא. עם זאת, ישנה דעה לפיה נגיעה פיזית בחצי כזית אינה מצטרפת להימצאות תחת אוהל עם חצי כזית אחר.

 טומאת אוהל של גוי 
קיימת מחלוקת תנאים וראשונים בשאלה אם מת גוי מטמא באוהל:
 לדעת רבי שמעון בן יוחאי, גוי אינו מטמא באוהל, אלא רק במגע ובמשא.
 חכמים חולקים וסוברים שגם מת גוי מטמא באוהל.

להלכה, הרמב"ם פסק כרשב"י, ואילו התוספות פסקו כחכמים.

 האוהל עצמו נטמא 
יש להבדיל בין המושג "טומאת אוהל" (הטומאה המועברת על ידי האוהל) לבין "טומאת אוהלים" (הטומאה של האוהל עצמו).
 אוהל עראי שנמצא בו מת – נעשה בעצמו "אב הטומאה".
 בית קבע שנמצא בו מת – אינו נטמא בעצמו, אלא רק מעביר את הטומאה לאנשים ולחפצים שבתוכו.

בהקשר זה, קובעת המשנה: "כל היוצא מן העץ אינו מיטמא טומאת אוהלים אלא פשתן". כלומר, מבנה מחומר צמחי אינו נטמא, פרט למבנה העשוי פשתן, שדינו כאוהל עראי והוא נטמא בעצמו.

 אוהלים סמוכים 
אוהל הסמוך לאוהל שבו נמצא המת אינו נטמא, אלא אם כן יש חיבור ביניהם בגודל טפח. לצורך מניעת מעבר הטומאה היו פוקקים את כל חלונות הבית לפני פטירתו של המת. כמו כן אוהל הנמצא מעל אוהל המת אינו טמא, שכן האוהל שתחתיו כבר מאהיל על המת וחוסם את הטומאה, אלא אם כן האוהל התחתון אינו בגובה טפח, שאז הטומאה נחשבת טומאה רצוצה.

בחידושי רבינו חיים הלוי, מציג שתי אפשרויות, לכך אין טומאה עוברת בין אוהל אחד לשני, אם מפני שהטומאה נמצאת במקום נפרד, ואם כן אין האהלה משותפת בין הטומאה לטהרות, או מכיוון שהאוהל חוצץ בפני הטומאה.

 טומאה בלועה 
כלי הבלוע בתוך אדם או בעל חיים חי אינו נטמא בטומאת אוהל, גם אם האדם או בעל החיים נמצאים בתוך אוהל עם מת.
האמורא רבי זירא הסתפק בדינה של בהמה מפרכסת (בגסיסתה) שבתוכה בלוע כלי. מצד אחד, היא עדיין אינה נחשבת מתה (ואינה מטמאת טומאת נבילות), ולכן הכלי שבתוכה עדיין "בלוע". מצד שני, היא כבר נחשבת "אוכל", ודבר הבלוע בתוך אוכל אינו נחשב כבלוע. רב ששת פסק שבמקרה זה הכלי אינו נחשב בלוע.

רש"י מסביר שהשאלה מתעוררת במקרים ספציפיים (כמו כלי של יהודי בבהמה טמאה). להלכה, אביי פסק שיש להחמיר משני הצדדים: הבהמה אינה מצילה על מה שבתוכה מטומאת אוהל, אך היא עדיין נחשבת "חיה" לעניין איסורים אחרים.

 הלכה למעשה 
שמאל|ממוזער|250px|קברי אדמו"רי חב"ד, בתוך "אוהל" ללא תקרה, כדי לאפשר לכהנים להיכנס מבלי להיטמא.
טומאת אוהל רלוונטית גם בימינו, בעיקר לכהנים, שנאסר עליהם להיטמא למת.

טומאת קבר: אדם הנכנס למבנה (אוהל) המכסה קבר נטמא, משום שהמת טמון באדמה ונחשב כאילו אין חלל של טפח מעליו. זוהי דוגמה לטומאה רצוצה, שטומאתה עולה מעלה עד לרקיע ומטמאת את כל מה שמעליה.

באוהל הרבי מליובאוויטש, שטח הקברים אינו מקורה בתקרה. פתרון זה מאפשר גם לכהנים להיכנס למתחם התפילה הסמוך מבלי שייטמאו בטומאת אוהל, אך אינו מציל מטומאת מגע או קרבה לארבע אמות של הקבר.

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:דרכי היטמאות