המהפכה בתוניסיה (2011)

שמאל|ממוזער|300px|הפגנות תמיכה בנאנט, צרפת. 15 בינואר 2011
המהפכה בתוניסיה או מהפכת היסמין (בערבית: ثورة الياسمين) החלה ב-18 בדצמבר 2010 כסדרה של הפגנות ומהומות רחבות היקף נגד השלטון הדיקטטורי של נשיא תוניסיה, זין אל-עאבדין בן עלי, שנמשך 23 שנים ברציפות. המפגינים מחו על השחיתות, האבטלה, תנאי החיים הקשים ודיכוי חופש הביטוי וזכויות יסוד אחרות. ההפגנות והמהומות שהפכו להתקוממות עממית ברחבי המדינה, הביאו את בן עלי ומשפחתו לטוס לערב הסעודית ב-14 בינואר 2011, ובסמוך לאחר מכן, להדחת בן עלי מתפקיד הנשיא.

חלק גדול מהפרשנים סבורים, כי במבט לאחור, ניתן לדבר על כישלון של האביב הערבי. לפי מגזין Foreign Affairs, כעשור לאחר התחלת האביב הערבי תוניסיה היא "המדינה היחידה שאפשר לומר שהצליחה להפוך מרודנות מוסלמית טיפוסית לדמוקרטיה חדשה".

מהלך האירועים
האירועים החלו ב-18 בדצמבר 2010. במספר ערים בתוניסיה היו מחאות של סטודנטים ושל צעירים מתוסכלים שהפגינו נגד עליית המחירים, האבטלה הגואה במדינה והמשבר הכלכלי הקשה שפגע בכלכלת המדינה. בתקשורת כונו האירועים גם בשם מהפכת היסמין בניסיון לשייכם לסדרת המהפכות הקרויות "מהפכות הצבע", אך השם והשיוך הנ"ל שנויים במחלוקת. המדיה השתמשה לעיתים גם בכינוי "מהפכת ויקיליקס" לתיאור המאורעות בתוניסיה, בשל העובדה שבאתר "ויקיליקס" נחשפו, קודם לאירועים אלה, מברקים דיפלומטיים של מחלקת המדינה של ארצות הברית, בהם תואר בן עלי כאדם מושחת ביותר.

ימין|ממוזער|200px|הפגנה בתוניס, ינואר 2011
המאורעות החלו בעקבות תקרית שאירעה בעיירה סידי בוזיד, הנמצאת כ-200 קילומטרים מדרום-מזרח לתוניס הבירה. צעיר מקומי בשם מוחמד בועזיזי, בן 26, ניסה להתפרנס ממכירת ירקות ופירות בדוכן לא חוקי. הדוכן פונה על ידי השלטונות, ובתסכולו הצית את עצמו בועזיזי ומת מפצעיו. בהזדהות עם מצבו, צעירים תוניסאים רבים יצאו להפגין, והמחאות התפשטו לערים נוספות במדינה. ב-22 בדצמבר התאבד חוסיין נאג'י, אף הוא בשל חוסר יכולתו למצוא עבודה. ב-24 בדצמבר, בעיצומה של הפגנה, שוטרים תוניסאים ירו למוות במפגין, מוחמד עמארי שמו.

ההפגנות האלימות הלכו והתגברו והנשיא זין אל-עאבדין בן עלי הורה על תגבור כוחות הביטחון במטרה לדכא את ההפגנות. בד בבד עם ניסיונות הדיכוי התגברו ההפגנות ולבסוף הובילו ב-14 בינואר 2011 לבריחתו של הנשיא בן עלי מהמדינה: בליווי מטוסי קרב לוביים הוא הוברח לערב הסעודית, לאחר שצרפת סירבה להעניק לו מקלט מדיני. את מקומו על כס הנשיאות תפס ראש הממשלה מוחמד ע'אנושי, שהוחלף ביו"ר הפרלמנט, פואד מבזע.

גם לאחר הימלטותו של בן עלי נמשכו המחאות ועל פי נתוני האו"ם, גרמו עד ה-1 בפברואר 2011 למותם של לפחות 219 איש, מתוכם 72 שנהרגו בזמן מהומות בבית סוהר.

השפעות על מדינות אחרות
שמאל|ממוזער|250px|קריקטורה של חוסני מובארכ אל מול תוצאות אפקט הדומינו של המהפכה בתוניסיה
המהומות בתוניסיה פתחו את האביב הערבי, במהלכו התחוללו הפגנות ומהומות גם באלג'יריה, תימן, ירדן, סוריה, מצרים, בחריין, לוב ומדינות אחרות, בהן נערכו מחאות רחבות היקף, ולעיתים גם התקוממויות עממיות כנגד השלטונות. הפגנות המחאה הנרחבות במצרים, שהובילו אל ההפיכה במצרים (2011), היוו את גל המחאות הראשון במדינה ערבית נוספת, שהחל בעקבות ההפגנות רחבות ההיקף שהובילו להפיכה בתוניסיה.

משפטו של הנשיא בן עלי
ב-14 ביוני 2011 הודיע ראש הממשלה הזמני של תוניסיה כי בן עלי יישפט שלא בפניו בבית דין צבאי ובבית משפט אזרחי. ב-20 ביוני פסק בית המשפט כי הנשיא ורעייתו אשמים בשורת עבירות פליליות, ודינם נגזר ל-35 שנות מאסר ותשלום קנס של כ-65 מיליוני דולרים.

לאחר המהפכה
ב-23 באוקטובר 2011 נערכו הבחירות הכלליות הראשונות לפרלמנט בתוניסיה, מאז שהמדינה זכתה בעצמאות, והמפלגה האסלאמיסטית "התחייה" ("א-נהדה") זכתה במרב הקולות והמושבים לפרלמנט. בתגובה לכך יצאו נציגי המפלגות החילוניות להפגנות מחשש להפיכת המדינה למדינה אסלאמית קיצונית, חרף הכרזת ראשי המפלגה כי תנסה ליישם את מודל הדמוקרטיה הטורקית.

ב-28 באוקטובר 2011 יצאו מאות מפגינים לרחובות העיר סידי-בוזיד, התעמתו עם המשטרה והציתו בנייני ממשל.

מפלגת א-נהדה הקימה קואליציה שתי מפלגות חילוניות קטנות והצהירה שתשמור על האופי החילוני של השלטון. לאחר הקמת הממשלה אירעו שתי התנקשויות במנהיגי שמאל, שעליהן הממשלה לא הגיבה, ובמחאה פרצו הפגנות ענק. בניסיון למנוע הידרדרות הקימו איגוד העובדים, איגוד המעסיקים, לשכת עורכי הדין וארגון זכויות אדם מקומי את "רביעיית הדיאלוג הלאומי", שקראה להחלפת הממשלה ויצירת חוקה, ובינואר 2014 הוקמה ממשלת מומחים עד השלמת חקיקת החוקה. במהלך שנת 2014 נערכו בחירות חדשות ולאחריהם הוקמה ממשלת אחדות בראשות מפלגת 'נידא תוניס' ובהשתתפות מפלגת א-נהדה הדתית

 עלייתו של קייס סעיד 

האביב הערבי בתוניסיה הגיע לסופו עם עלייתו של הנשיא קייס סעיד.  סעיד  הוכרז סעיד לנשיא תוניסיה באוקטובר 2019, לאחר שזכה ברוב זעום. במשך שנתיים שימר את מוסדות השלטון הקיימים,  אך ב-25 ביולי 2021, על רקע ההפגנות המתמשכות הנוגעות לתפקוד לקוי של הממשלה בנושא מגפת הקורונה בתוניסיה וחשד לשחיתות שלטונית, השעה פיטר סעיד את ראש ממשלת תוניסיה, הישאם משישי, הקפיא את פעילות הפרלמנט ל-30 יום, ביטל את חסינות חברי הפרלמנט, ושמר לעצמו את הזכות לפטרם כרצונו. ב-5 בפברואר 2022 הודיע סעיד על פירוק המועצה העליונה של השלום, גוף עצמאי שהוקם ב-2016 למינוי שופטים. הנשיא התוניסאי האשים את הגוף בהטיה ובהשפעה של מפלגת א-נהדה האיסלאמיסטית. ימים לאחר מכן הודיע סעיד כי החליף את מועצת השלום העליון בגוף "זמני" אחר ונתן לעצמו את הסמכות לפטר שופטים ולאסור עליהם לשבות. ב-6 בפברואר 2022 פיזר סעיד את מועצת השיפוט העליונה בטענות לשחיתויות ברשות השופטת. ב-22 במרץ 2022 פיזר את הפרלמנט המושעה לאחר שאושרה בו הצעת חוקה לשלילת סמכויותיו.

קייס סעיד קידם חוקה חדשה שאישורה דרש משאל עם, שהתקיים ב-25 ביולי 2022. חוקה זו נועדה להחליף את החוקה שנוצרה בשנת 2014, בתקופת "האביב הערבי" של תוניסיה. פחות משליש מבעלי זכות הבחירה השתתפו במשאל העם על שינוי החוקה, שבו זכה קייס סעיד ב-94.6% מהקולות. בעקבות ניצחון זה, נקבע כי יוכל למנות ולפטר ראש ממשלה, שרים ושופטים ללא אישור פרלמנטרי.

נשים שהשתתפו במהפכה

 לינה בן מאני: בלוגרית ופעילה הידועה בתיעוד המהפכה ובהגנה על חופש הביטוי.
 : עיתונאית ופעילת זכויות אדם. הייתה מעורבת במהפכה וממשיכה לתמוך ברפורמות דמוקרטיות.
 אמירה יחיאווי: פעילת זכויות אדם, בלוגרית, נאבקת למען שקיפות ואחריות בממשלה.
 : עורכת דין, פוליטיקאית ופעילת זכויות נשים. מילא תפקיד משמעותי בניסוח החוקה של תוניסיה, לאחר המהפכה.
 : פעילה ופמיניסטית. הייתה מעורבת במהפכה וממשיכה לתמוך בשוויון מגדרי וזכויות נשים.

ראו גם
 ההפיכה במצרים (2011)
 בצלאל (זמר) - מחבר השיר "תוניסיה" המנון ההפיכה

לקריאה נוספת
 דניאל זיסנויין, "תוניסיה: חלוצת האביב הערבי", בתוך: אלי פודה, און וינקלר (עורכים), הגל השלישי: מחאה ומהפכה במזרח התיכון, הוצאת כרמל, 2017, עמ' 107–130.

קישורים חיצוניים





הערות שוליים

תוניסיה
תוניסיה
מהפכה
מהפכה
מהפכה בתוניסיה
מהפכה בתוניסיה
קטגוריה:האביב הערבי
קטגוריה:מהפכות צבע
קטגוריה:דמוקרטיזציה
קטגוריה:2010 באפריקה
קטגוריה:2011 באפריקה