טומאת ארץ העמים

טומאת ארץ העמים הוא מושג ביהדות בהלכות טומאה וטהרה, לפיו גזרו חז"ל על השטח שמחוץ להתיישבות היהודית בארץ ישראל בימי בית שני, המכונה 'גבולות עולי בבל', טומאה שדינה כדין טומאת מת, מאחר שבמקום מגורי הנכרים לא הקפידו לקבור את נפליהם בקבר מסודר ומסומן, ובכל מקום היה חשש שתחתיו קבור נפל שמטמא בטומאת מת ככל אדם שמת.

מקום הטומאה
שטח היישוב היהודי בשיאה של תקופת הבית השני היה בין עכו בצפון לאשקלון בדרום. שטח זה מטמא את היוצאים מן הארץ בטומאת מת, כאילו נכנסו לבית קברות אם כי בפרטי הדברים יש הקלות מסוימות בארץ העמים (חוץ לארץ ע"פ הגבולות הנ"ל), בהשוואה לבית קברות.

הגזירה וטעמה
גזירה זו נגזרה במאה ה-2 לפנה"ס על ידי יוסי בן יועזר איש צרידה ויוסי בן יוחנן איש ירושלים. הם גזרו טומאה על אדמת ארץ העמים (הנקראת גם "טומאת גושה") רק בתורת ספק, אבל על אוויר ארץ העמים לא נגזרה טומאה (הנקראת גם "טומאת אווירה"). שמונים שנה לפני חורבן בית שני, הוסיפו הסנהדרין וגזרו גם על אוויר ארץ העמים. לאחר מכן גלתה הסנהדרין לאושא, ושם החמירו וגזרו על אדמת ארץ העמים (גושה) טומאת וודאי, ולפי גזירה זו קדשים (בשר קרבנות ותרומות) שנגעו בעפר ארץ העמים יש לשורפם, מה שלא היה לפני כן, מכיוון שעל ספק טומאה לא שורפים קודשים.

 טעם הגזירה 
סיבת הדבר, שחז"ל סברו שקיים סיכון שהגויים לא קברו בצורה מסודרת ולפיכך יש חשש להימצאות קברים בכל מקום. מטעם זה הקלו חכמים במקומות שבהם אין חשש לקבורה, כמו בשפת הים. בתוספות מציינים מטרה נוספת שעמדה ברקע הגזירה - מניעת הירידה מהארץ.

על תוקפה של טומאה זו מלמדת העובדה המסופרת במשנה: , מפני שטומאת חוץ לארץ ביטלה את נזירותה. גם הכהנים מנועים מלצאת לחוץ לארץ בגלל טומאה זו, אלא אם כן יצאו למטרות מיוחדות, כגון לשאת אישה או ללמוד תורה מרב מיוחד המתאים לו.

 אוהל מעל ארץ העמים 
התנאים נחלקו בדיני טומאה זו, האם אוהל המיטלטל נחשב לאוהל. הדיון הוא באדם הנכנס לחוץ לארץ ב"אוהל זרוק" (אינו קבוע במקומו) שאינו נוגע בקרקע (דוגמה אקטואלית - מטוס), כך שהוא לא נוגע בעפר חוץ לארץ שגזרו עליו טומאה, והאוהל מפסיק בינו לבין אוויר ארץ העמים. לפי רבי יוסי ברבי יהודה האוהל חוצץ בינו לבין ארץ העמים, ולפי רבי יהודה הנשיא אין אוהל כזה, שמיטלטל ממקום למקום, נחשב לאוהל המפסיק.
הקבלות קדומות
בספר יהושע אומרים בני ישראל (הגרים ממערב לנהר הירדן) ל-2.5 השבטים בעבר הירדן המזרחי:
וְאַךְ אִם טְמֵאָה אֶרֶץ אֲחֻזַּתְכֶם, עִבְרוּ לָכֶם אֶל אֶרֶץ אֲחֻזַּת ה' אֲשֶׁר שָׁכַן שָׁם מִשְׁכַּן ה' וְהֵאָחֲזוּ בְּתוֹכֵנוּ (יהושע כב,יט).
נראה שעבר הירדן המזרחי נחשב מבחינה מסוימת כמחוץ לארץ ישראל, וגם נקראת "טְמֵאָה", בדומה לגזירת טומאת ארץ העמים.

כמו כן, הנביא עמוס קורא לארצות הגלות "אדמה טמאה":
לָכֵן כֹּה אָמַר ה': אִשְׁתְּךָ בָּעִיר תִּזְנֶה, וּבָנֶיךָ וּבְנֹתֶיךָ בַּחֶרֶב יִפֹּלוּ, וְאַדְמָתְךָ בַּחֶבֶל תְּחֻלָּק, וְאַתָּה עַל אֲדָמָה טְמֵאָה תָּמוּת, וְיִשְׂרָאֵל גָּלֹה יִגְלֶה מֵעַל אַדְמָתוֹ. (עמוס ז,יז)

 יציאת כהן לארץ העמים 
מחמת טומאת ארץ העמים אסור היה לכהן לצאת לארץ העמים וכן לגור בארץ העמים, שכן לכהן יש איסור להיטמא למת. עם זאת, לצורך מצווה חשובה התירו לו את היציאה.

בימינו נחלקו האחרונים האם איסור זה נוהג: בשו"ע מובא איסור זה ללא חולק והאריך בשו"ת השבות יעקב (יו"ד, פ"ה) שדעת השו"ע שאיסור זה נוהג גם היום. . אמנם במפרשי השו"ע רבים הסוברים שאיסור זה אינו נוהג כיום, מחמת שאין אוכלים היום טהרות וגם בארץ ישראל אין חזקת טהרה, ויש קברים רבים פזורים בהרבה מקומותמהרש"ל, מובא בפרישה (יו"ד, שסט, ג) וב.

ראו גם
סוריא

קישורים חיצוניים


הערות שוליים

ארץ
קטגוריה:ארץ ישראל ביהדות
קטגוריה:חוץ לארץ בהלכה