מטבעות ארץ ישראל

שמאל|ממוזער|200px|מטבעות נחשפים בחפירה ארכאולוגית בין שברי כד; מראה אופייני (צולם 2006)
מטבעות ארץ ישראל שימשו כאמצעי תשלום בשווקים ותרומה לצורכי ציבור בארץ ישראל מאז העת העתיקה, ועד הקמת מדינת ישראל. מלבד שמותיהם הרשמיים, המטבעות כונו בשמות שונים, על ידי תושבי הארץ.
מטבעות רבים ושונים היו הילך חוקי בארץ ישראל; חלקם שהוטבעו בה וחלקם שהובאו מרחוק, בשל היותה ארץ מעבר בין יבשות, אומות ותרבויות שונות, ובכלל זה עולי רגל וחיילים צבאות ופקידי מנהל של כובשים מארצות שונות, ועקב משלוחי התרומות של יהודי התפוצות ליהודי הארץ.

העת העתיקה
מטבעות מתכת הם אמצעי תשלום שהחליף בהדרגה את השימוש במתכות יקרות על פי משקלם ואלה החליפו את סחר החליפין. המטבעות הראשונים נוצרו בעולם היווני במאה ה-7 לפנה"ס וכבר במרוצת המאה ה-6 הגיעו גם לארץ ישראל. מעט מאוחר יותר הגיעו גם מטבעות פרסיים ואחרים. האוכלוסייה הפנימה את החידוש שבהמצאת המטבע העובר לסוחר, כאפשרות עדיפה ומשוכללת למסחר על פני האפשרויות שקדמו לכך על אף שבמקומות מסוימים במקביל שתמשו בשקילת מתכות יקרות.

ככל הידוע, המטבע הקדום ביותר שנמצא בארץ הוא מטבע כסף בעריך של דרכמה שנטבע באי היווני קוס ונחשף בחפירות כתף הינום בירושלים.Rachel Barkay, An Archaic Greek Coin from the "Shoulder of Hinnom" Excavation in Jerusalem, Israel Numismatic Journal 8 (1984-5), pp. 1-5. משלב מעט מאוחר יותר במאה ה-6 נמצאו טטרדרכמות אתונאיות.

המטבעות הקדומים ביותר שנטבעו בארץ הם מן התקופה הפרסית, מטבעות כסף קטנים שהונפקו בעזה, אשקלון, אשדוד שומרון וירושלים היא יהוד של אותה העת.יעקב משורר, אוצר מטבעות היהודים, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי. בתקופה ההלניסטית הלכו במחזור בארץ מטבעות אלכסנדר מוקדון וכן מטבעות שטבעו יורשיו המלכים התלמיים והשושלת הסלבקית. מטבעות יהודיים נטבעו בידי השושלת החשמונאית, שושלת בית הורדוס, שקלי המרד הגדול ומטבעות מרד בר כוכבא. השם שקל עבור המטבע נהג במקומות שונים במזרח וידוע במיוחד השקל הצורי אשר היה המטבע שבו השתמשו היהודים לתרומה לבית המקדש. השם שקל מקורו בפעולת השקילה שכן קודם להמצאת המטבע נשקלו בצעי הכסף והמחירים נקבעו על פי המשקל בכסף או בזהב. על כך ציין יעקב משורר כי "הקשר בין יחידת משקל למטבע הוא קשר ישיר ואמיץ. יחידות המשקל הקדומות נהפכו למטבעות וגם תהליך הפוך אירע במרוצת השנים".

במאה ה-6 לפנה"ס שקָל השֶקל כ-11.4 גרם. בימי המרד הגדול הותאמו מטבעות היהודים למשקל המקובל של מטבעות התקופה, והם נטבעו במתכונת הטטרדרכמה הצורית במשקל 14 גרם. לעומת זאת, מטבעות בר כוכבא נטבעו על גבי מטבעות שהילכו במחזור הכספים באותה עת, כך שבמקום לצקת אסימונים ולטבוע עליהם, השתמשו הבר-כוכבאים במטבעות הקיימים כאסימונים, שפשפו את הדיוקנות והתיאורים עד לשחיקה וטבעו עליהם דגמים יהודיים, וכתובות עבריות. בכך השיגו שתי מטרות, מאחד סילקו מן המטבעות שליטים וסמלים לא יהודיים ומאידך החליפו אותם בכתובות עבריות ותיאורים יהודיים כמו חזית בית המקדש, כלים מבית המקדש וסמלים צמחיים מן הארץ.

תחת השלטון הביזנטי הילכו במחזור מטבעות שנטבעו ברחבי האימפריה הביזנטית עם דיוקנאות השליטים, כפי שהיה קודם לכן בתקופה הרומית. עם זאת מלבד מטבעות הערים שטבעו בארץ, ביקשו הרומיים ממטבעות מסוימות במרחב לטבוע עבורם טטרדכמות רומיות בעיקר עבור תשלומים לביצוע עבודות באימפריה. תחת השלטון של השושלות המוסלמיות התחולל שינוי בתחום הכספים ושוב החלו לטבוע מטבעות בארץ. כך למשל כבר בתקופת בית אומיה נטבעו מטבעות במירושלים, בטבריה, בבית שאן, בלוד ברמלה באשקלון בעזה בבית גוברין ועוד.יעקב משורר, מטבעות עתיקים, ספרייה ארכאולוגית, הוצאת כתר, ירושלים 1979, עמ' 62-61. בתקופת מסעי הצלב נטהעו מטבעות דקים וקטנים עם אלמנטים הקשורים במבנים חשובים של ירושלים כמו הכנסייה הצלבנית של העיר, מגדל דוד וכנסיית הקבר. מטבעות אלה היו דקים מאד היות שלא היה לטובעים מספיק מתכת לכמות המטבעות שנדרשה בשוק הכספים.

במצרים נטבעו מטבעות ברונזה גדולים בימיו של השליט הממלוכי צלאח א-דין חג'י השני (מת בדמשק ב-1193) במשקל של אונקיה (35 גרם) כל אחד. "יחידת המשקל "אונקיה" השתבשה בערבית ל"אוקיה", ומאוחר יותר ל"אונז" (ounce) באנגלית". משורר מספר על צורף ירושלמי נודע שנהג בשנות החמישים, להשתמש במטבע הישראלי אגורה כמשקולת של גרם אחד.

כמות ומדד
בארץ ישראל ובעולם העתיק בתקופה שלפני המצאת המטבע נמדד העושר, או ה"רכוש" במספר הבהמות שברשותו של אדם: בהמות רכיבה, לרוב סוסים, ומקנה, צאן ובקר; למשל, בפסוק בספר דניאל: "בחיל גדול וברכוש רב", פירושו ריבוי סוסים; שכן, חיל בשפות השמיות ובערבית משמעו סוס. העושר נמדד גם בהחזקת בצעי מתכת; כך למשל בפסוק: "ואברם כבד מאד בַמקנה בכסף ובזהב". בצעי המתכות הללו וכן הנחושת, נמדדו ונשקלו, והוטמנו בין השאר בכדי חרס. אט אט התגבש בעולם העתיק הנוהג לייצר יחידות שקילה אחידות וקבועות במשקלן ובמראן, אשר שימשו כמטבעות. על גביהם הוטבעו (בדרך כלל בלחץ או כבישת המתכת) דמויות הרכוש החקלאי השכיח; המקנה: כבשה, פרה, עז, איל, שור, סוס וחזיר. במקביל כוננו אבני המשקל הקבועות; שמותיהם בעברית מקראית היו בין השאר: נצף, פים ובקע.

משמעויותיהן הראשוניות של מילים אחדות, עברו תמורה כאשר הומצא המטבע העובר לסוחר. בלטינית המילה pecu ונגזרותיה התייחסה למקנה או בקר, תמורות הזמן הוסיפו משמעות של כסף, רכוש ועושר; ובתרבות הרומאית נוצר הביטוי (בלטינית): pecunia non olet (=לכסף אין ריח).

מספר מטבעות מוגדר ברשות היחיד, קבע, מאז העת העתיקה, את מעמדו הכלכלי של היחיד, ואת מדד העוני של התקופה; לדוגמה, דברי המשנה בדיון על הזכאות למתנות עניים אשר הושארו בשדה על ידי בעליו: "מי שיש לו מאתיים זוז [=שהם 200 דינרי כסף] לא יטול לקט, שכחה ופאה ומעשר עני".

לעיתים, קבעו השליטים את ערך המטבע והרכב המתכות שלו, על פי מדד שכר מקובל לפרק זמן מוגדר; כך למשל, ביוון העתיקה, מטבע דרכמה אחד היה שכרו של פועל יום.

עיצוב והטבעה
מידע רב תומצת בעיצוב התיאורים שעל המטבעות שנטבעו בארץ ישראל. למשל במטבעות שנטבעו במהלך התקופה הרומית בניאפוליס (שכם) תואר הר גריזים על שתי פסגותיו כאשר על הפסגה הראשית מתואר המקדש הפגאני לזיאוס אשר החליף את המקדש השומרוני. כמו כן, מתוארת חומות העיר והדרך המובילה אל הפסגה בתקופה הנדונה 38 ערים בארץ ישראל ועבר הירדן המערבי, קיבלו מן הממשל הרומי זכות לטבוע מטבעות ברונזה. מועצות ערים אלה ניצלו את צד הגב של המטבעות כדי לפרסם אתרים חשובים בעירם, וכך מצאנו את תיאור הר גריזים על מטבעות שכם, ונופים רבים אחרים על מטבעות ערים אחרות.רחל ברקאי, נופים על מטבעות ערי ארץ-ישראל, נופי ארץ-ישראל, ספר עזריה אלון, ירושלים 2000, עמ' -114-110. במקרים רבים אחרים המטבעות מצביעים על מבנים או אלוהיות שהוערצו בערים בעוד שלא כולם נחפשים בממצא הארכאולוגי, במקרים אחרים מאתרים בחפירות הארכאולוגיות את המבנים שתוארו על מטבעות המקום שכן המטבעות שימשו לפרסם מבנים אלה ותיארו אותם במדויק. לרוב בחפירות נמצאים יסודות המבנים בעוד המטבע מתאר את המבנה בשלמותו ועוזר לשחזר את מראהו כפי שעמד בעיר.

תהליך הטבעה הצריך מטיל מתכת, רושמה מאבן או מתכת (ברונזה), ומכשיר הכאה כבד.

אמצעי וסמל של ריבונות שלטונית
מטבעות הכובשים הרומאים נקצצו ונפסלו על ידי היהודים, כך נעשה במטבעות הברונזה שנטבעו באנטיוכיה בשמו של קסטיוס גאלוס מצביא הגייסות הרומאים בתקופת המרד הגדול, וכך נעשה במטבעות בר כוכבא.

מטבעות
 <div style="text-align: center;">מטבעות עוברים לסוחר בארץ ישראל בעת העתיקה (מבחר) שם מראה  מתכת  מדינה והשליט הטובע  תאריך  מידע אדרכון, דרכמון  .  זהב  פרס  .  משקלו 8.5 גרם בממוצע דרכמה  מרכז|100px 100px|מרכז   .  יוון העתיקה  המאה ה-5-המאה ה-6 לפנה"ס  ~ מטבעות יהוד מדינתא  מרכז|100pxמרכז|100pxמרכז|100px  .  האוטונומיה היהודית בארץ ישראל כחלק מאימפריה הפרסית המאה ה-4 לפנה"ס  ~ מטבע יוחנן הורקנוס מרכז|100px  .  .  המאה ה-2 לפנה"ס  ~ מטבע של אלכסנדר ינאי  ימין|100px  .  .  .  מטבע של הורדוס  ימין|100px  .  .  .  הוטבעו בו ביוונית המילים: ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΗΡΩΔΟΥ, המלך הורדוס מטבע של מתתיהו אנטיגונוס השני, אחרון מלכי בית חשמונאי  100px|ימין  נחושת ועופרת  .  בשנים 40 לפנה"ס – 37 לפנה"ס  ~שקל צורילא ממוסגר|100x100 פיקסליםצור126 לפנה"ס – סביבות 60 לספירהמהמטבעות המשמעותיים בלבנט כולו, מטבע תשלום מחצית השקל במקדש פרוטה   נחושת ועופרת  מנהל מתתיהו אנטיגונוס השני  כנ"ל  ~ שקלי המרד הגדול ימין|100px  כסף  מִנהל המרד הגדול  בשנים 66 עד 70  ~ פרוטה (אגריפס הראשון)  ימין|100px  .  .  המאה ה-1  מטבעות המרד הגדול  ימין|100px  .  .  .  מטבעות בר כוכבא  ימין|100px כסף (מתכת)  מִנהל מרד בר כוכבא  בשנים132 עד 135  מטבעות בר כוכבא  ימין|100px  "  "  " מטבע הקיסר אנטונינוס פיוס (138–161 לספירה)ברונזהאלכסנדריה, מצריםמטבע משנת 8 לשלטונו,
145 ו-146 לספירהסדרה של 13 מטבעות, בהם מתוארים 12 המזלות השונים, ומטבע נוסף, בו מתואר כל גלגל המזלות. דינר, Denarius היה בראשיתו דרכמה יוונית ברפובליקה של רומא, ואחר צורף שם זה למטבעות של הקיסרים  ימין|100px  כסף  רומא  .  על שמו נקרא מטבע בשם זה במדינות המאה ה-20:איראן, אלג'יר, אפגניסטן וירדן. טריסית, ססטרטיוס, Sestertius  ימין|100px  כסף (מתכת)  .  .  ערכו רבע הדנריוס

מוזכרים במקורות
בתנ"ך מוזכרים משקלות - ואין ידוע אם כבר היו מטבעות בעלי ערך דומה בתקופה שבה הוא נכתב
 גרה - החלק העשרים של השקל
 קשיטה
  שקל, מחצית השקל / בֶּקַע
 פים
 מָּנֶה

בספרות חז"ל
 זוז - כינוי במקורות היהודים לדרכמה היוונית, ובהמשך לדינר הרומי. מקור השם במילה האכדית zūzu, שהתגלגלה ללשון חכמים דרך הארמית 'זוזא'.
 טרעפיק
 כיכר של קודש
 מנה של קודש
 שקל הקודש
 כסף צורי (שקל צורי)
 כסף מדינה

שמות ושיבושיהם
רוב המונחים הנומיסמטיים הרומאים שובשו בפי היהודים הקדמונים. למשל המילה נוֹמיסמָה, שמשמעותה מטבע, השתנתה במקורות למלוזמא; ובתלמוד בבלי, מסכת ברכות נאמר: "כדי שיכיר בין מלוזמא של טבריה למלוזמא של צפורי".
 דינר זהב - שמו העברי של מטבע זהב טהור רומאי בשם אוראוס (Aureus). משקלו היה בממוצע כ-7.25 גרם, וערכו 25 דינרי כסף. לאחר נפילת האימפריה הרומית ועליית הערבים, קראו הערבים למטבעות הזהב שלהם בשם זה.
 מיסמס, מסימס, מסומס, הוא סמיס - Semis
 קונטרנק, קונטרונין, קרדינטס, הוא קורדנס - Quadrantes
 פונדיון, הוא דופנדיוס - Dupondius
 דיסקניס, הוא דקסטנס - Dextans
 טריסית, הוא ססטרטיוס - Sestertius

שיעורים, מידות וערכים
חישובם בתקופת המשנה והתלמוד, ובכלל זה ערכי המטבעות, הוא אחת הסוגיות המסובכות והמורכבות.

 ערכי מטבעות גדולים מצויים בתקופת המשנה והתלמוד (אומדנים)   דינר  שקל  סלע  דינר זהב  מנה  כיכר דינר, דנאריוס  1  1/2  1/4  1/25  1/100  1/6000 שקל  2  1  1/2  2/25  1/50  1/3000 סלע  4  2  1  4/25  1/25  1/1500 דינר זהב  25  121/2  61/4  1  1/4  1/240 מנה, מינה  100  50  25  4  1  1/60 כיכר  6000  3000  1500  240  60  1

 ערכי מטבעות קטנים מצויים בתקופת המשנה והתלמוד (אומדנים)   פרוטה  איסר  פונדיון  מעה  אסתירא  דינר פרוטה  1  1/8  1/16  1/32  1/96  1/192 איסר, אס  8  1  1/2  1/4  1/12  1/24 פונדיון  16  2  1  1/2  1/24  1/12 מעה  32  4  2  1  1/3  1/6 אסתירא  96  12  6  3  1  1/2 דינר  192  24  12  6  2  1

ימי הביניים
התקופה הביזנטית בארץ ישראל החלה בשנת 491, ומאז הלכו בה מטבעות השליטים הביזנטים, על רוב המטבעות הובלטו פניהם של ראשי האימפריה קיסר או קיסרית, וכן את צורת הצלב, סמל הנצרות שהייתה דת המדינה הביזנטית. בין המטבעות הביזנטים, נודעו מטבעות מארד גדולים בממדיהם, אבל חסרים את המסר המורכב והאמנותי של המטבעות הרומיים.

התקופה הערבית בארץ ישראל החלה במאה ה-7, ובראשיתה הלכו בארץ ישראל מטבעות השליטים הביזנטים, אולם עד מהרה החלו להטביע מטבעות משלהם, דומים במראם למטבעות השליטים הקודמים, מארד, אולם ללא סמל הצלב ועם כתובת ערבית, ואף עם כתובות ביוונית וברומית בחלק מהן.

התקופה הצלבנית בארץ ישראל החלה בשנת 1096, לאחר מסעי צלב והקמת ממלכת ירושלים, הטביעו השליטים הצלבנים מטבעות בכסף ובזהב, אשר הצלב מוטבע על כולן.

 מטבעות עוברים לסוחר בארץ ישראל בימי הביניים (מבחר)  שם  מראה  מתכת  מדינה והשליט הטובע  מידע מטבע פאטימי  מרכז|100px  זהב  מטבע הח'ליף אל-חאכִּם, הילך במרחב השליטה של השושלת הפאטימית  הוטבע בשנת 1005 ביזנטין   מרכז|100px  זהב  מטבע צלבני, הילך בממלכת ירושלים  מהמאה ה-12 מטבע של צלאח א-דין  מרכז|100px  .  הילך בארץ ישראל בתקופת שלטונם של האיובים  משנת 1190

 מטבעות הממלוכים

העת החדשה
תקופת השלטון העות'מאני 1917-1517
נטבעו באירופה ובאסיה לפני ובמשך תקופה השלטון העות'מאני והיו מטבע עובר לסוחר, עד כיבוש הארץ על ידי הבריטים ב-1917.

מטבעות
 מטבעות עוברים לסוחר בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית (מבחר)  שם  מראה  מתכת  מדינה והשליט הטובע  תאריך  מידע דוקט  מרכז|100px  זהב  מטבע איטלקי  . נקרא גם פלוֹרנטִינִי (פלורין) ו-צִיקֵינו. במקורות העבריים: אדום זהב, ודוקטוס וָנזייאוס סוּלטני, טורקית: Sultani, וגם אַלְטוּן  מרכז|100px זהב. הוטבע בדומה לדוקט האיטלקי  מטבע עות'מאני שהוטבע על ידי הסולטאן מהמט השני "הכובש"  מאמצע המאה ה-15  ערך המטבע השתנה בהתאם לאחוז הזהב בו, ותמיד נמוך בערכו מן הדוקט. נקרא גם אשרפי או שריפי, פלוֹרִי או פלוֹרִין, ו-שַאהִי. ובמקורות העבריים: אדום זהב, ובראשי תיבות: א"ז, ו-פֶּרַח. אַקְצָ'ה   כסף  מטבע עות'מאני  במאה ה-17, לאחר טביעת ה-פארא, הופסקה הטבעתו. אולם המשיך להיסחר ולשמש להערכת נכסים גם במאה ה-18  ערכו היה כשליש הפארא, נקרא גם אַסְפֵּר וגם אשפר, אשביר. בעברית נקרא: לבן, כשמו בטורקית. גְרוּש, קורוש  מרכז|100px  .  מטבע אירופי, ואחר באימפריה העות'מאנית  בשם זה, נקראו מספר מטבעות העשויים בגדלים ומתכות שונות, לפי רצונם של השלטונות העות'מאניים שהפיקו אותם  נקרא גם אַסַדִי, אַרְיֵה, ו-רִיאֵל פיאסטר Piastre  100px|מרכז  .  עות'מאני  .  בשלהי המאה ה-19 נקרא גם גרוש בחלק מהאימפריה העות'מאנית זוּלֻטָה  .  כסף  ~  ~  זהב בלשון הסלביות. נקרא גם צהוב, ערכו 30 פארא מַיְּידִיש  .  כסף  מטבע עות'מאני. נקרא על שם מועאיד, סולטאן ממלוכי במאה ה-15  ~  ~ פַּארַא, טורקית: para  100px|שמאל 100px|ימין כסף  מטבע עות'מאני  .  ערכו ירד במשך הזמן כחלק 1/30 מגרוש ולבסוף 1/40.  במקורות העבריים נקרא המטבע: פרה או פאר"ה, וברבים פרו"ת, מיידיש (על שם מטבע עות'מאני אחר בשם זה), או מאידי ; בערבית קטעה מצריה; ובעברית: חתיכה פלוס  .  נחושת  .  .  20 פלוס שווים פארא נפוליאון או לירה פרנצויז (לי"פ)  מרכז|100px  זהב  מטבע צרפתי  המאה ה-19  מטבע זהב צרפתי, 900 אלפיות, 21.6K, משקל 6.4516 גרם מתוכם 5.8064 גרם זהב טהור 24K.

נאפוליון אחד שווה 20 פרנק צרפתי.

הטבעתו החלה במאה ה-19 על ידי נפוליאון בונפרטה ולכן הוא נקרא גם 'נפוליון'. על המטבע דיוקנו של נפוליאון בצד אחד וסמל המלכות הצרפתי בצדו השני. כתר או קרונה  מרכז|60px  ברונזה  מטבע של הקיסרות האוסטרו-הונגרית  שלהי המאה ה-19 

מוזכרים במקורות
 כיס, או כיסה, צרור של 500 גרוש עות'מאני
מג'ידי או מג'ידה (Mecidiye, Medjidie)- 1/5 לירה טורקית לאחר הטנזימאט
בישליק (Beşlik)
מטליק
גרוש או פיאסטר - 1/100 של לירה (טורקית או מצרית)
 לירה פרנצויז המכונה בקיצור לי"פ - נאפוליון זהב, מטבע זהב צרפתי = 20 פרנק
לירה טורקית - יחידת המטבע הבסיסית של האימפריה העות'מאנית לאחר הטנזימאט.
 לירה שטרלינג - יחידת המטבע הבריטית = 20 שילינג. שילינג = 12 פני
 דולר
 פרנק
 רובל (קארבון)

בשלהי התקופה העות'מאנית
החלוץ איש ביל"ו חיים חיסין שעלה לארץ עם חבריו מרוסיה הצארית בראשית תקופת העלייה הראשונה, תיאר ביומנו ב-23 באוגוסט 1882, אי-סדר רב ביחידות המשקל הנהוגות בשווקים ביפו: רוטל, גונטר ואונקיה. מאזני המשקל אינם אחידים וגודלם משתנה מסוחר לסוחר. הפיקוח השִלטוני נעדר, וכתוצאה מכך רבתה ההונאה בשקילת הסחורות השונות. התשלום נעשה בערב רב של מטבעות עוברים לסוחר; ואי-סדר שורר בשעריהם ובערכם, המשתנה מאתר לאתר.

.

תקופת המנדט הבריטי
 לירה מצרית (1920-1927)
 לירה ארץ ישראלית (1927-1952)
 מיל (מטבע) (1927-1952) מטבע של 10 מיל כונה "פיאסטר", מטבע של 5 מיל כונה "חצי גרוש" ושל 20 מיל - "שני גרוש".

מדינת ישראל

 לירה ישראלית (1952-1980)
 אגורה (1960 ואילך)
 שקל (1980-1985)
 שקל חדש (1985 ואילך)

ראו גם
 מטבע
 מטמון מטבעות
 מדליות ועיטורים
 מטבעות עות'מאניים
 איסוף מטבעות
 זיוף כספים
 רשימת מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה
 מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה
 מידות ומשקלות
 נומיסמטיקה
 החברה הישראלית למדליות ולמטבעות

לקריאה נוספת
 לאו קדמן, אריה קינדלר, המטבע בארץ-ישראל : ובעמים ימי קדם ועד ימינו, תל אביב, הוצאת דביר ולדעת, 1963
 מרדכי נרקיס, מטבעות ארץ ישראל, ירושלים : הוצאת מוסד ביאליק, תרצ"ו-תרצ"ט 1938
 יעקב משורר, אוצר מטבעות היהודים, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח-1997
 יעקב משורר, הצד השלישי של המטבע, (עורכת: חנה עמית), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ו-2006
 יעקב משורר, אמצעי תשלום קדומים, משקלות ומטבעות, (עורך: רוני רייך), חיפה : מוזיאון ראובן ועדית הכט, אוניברסיטת חיפה, תשנ"ח 1998
 צבי שטאל, המטבעות בארץ-ישראל בתקופה ההלניסטית, תל אביב: הוצאת לידרמן, 1987
 צבי שטאל, המטבעות בארץ ישראל בתקופה הרומאית, תל אביב: הוצאת לידרמן, תשמ"ז 1986
 צבי שטאל, המטבעות בארץ ישראל בימי הביניים, תל אביב: הוצאת לידרמן, תשמ"ח 1988
 אריה קינדלר, מטבעות ארץ-ישראל : אוסף בנק ישראל, ירושלים : הוצאת כתר, תשל"א-1971
 אריה קינדלר, אוצר מטבעות ארץ-ישראל : מבחר מטבעות ארץ-ישראל מימי שיבת ציון ועד חתימת המשנה, מוסד ביאליק, ירושלים, עשור למדינת ישראל, 1958
 איתמר עצמון, הצד השלישי של המטבע - היסטוריה תרבותית ופוליטית של ארץ ישראל והעם היהודי בראי המטבעות, מדור קבוע המופיע במגזין סגולה, החל מיולי 2011
 יגאל ארקין, השטרות והמטבעות בישראל 2006-1927, ירושלים : הוצאת בנק ישראל, 2006
 שמעון רובינשטיין, מטבעות, מידות ומשקלות: מראשית המאה ה-19 ועד לתקופת המעבר מהשלטון הטורקי לבריטי בארץ ישראל, ירושלים: (בהוצאת המחבר), 1997
 שמעון רובינשטיין, המשבר המוניטרי בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, ירושלים: (בהוצאת המחבר), 2008
 רחל ברקאי, תהליכי ייצורם של מטבעות יהודיים עתיקים, מחניים רבעון למחקר להגות ולתרבות יהודית 2, אייר תשנ"ב (1992), עמ' 101-92.
 רחל ברקאי, חדש וישן בראי המטבע, קטלוג בנק ישראל, ירושלים 2010.
 רחל ברקאי, נופים על מטבעות ערי ארץ-ישראל, נופי ארץ-ישראל ספר עזריה אלון, הוצאת אריאל, ירושלים 2000, עמ' 114-110.
 רחל ברקאי, טביעת מטבעות בירושלים בימי בית שני, ספר ירושלים בימי הבית השני, כרך ב', יד יצחק בן צבי, ירושלים 2020, עמ' 674-655.
 יעל ויילר ישראל, עקבות ואותות במטבעות ישראל, עת-מול, 221, יד יצחק בן-צבי, 2012, עמ' 3–6
 שמואל אביצור, הפרק: המטבע, בתוך: חיי יום-יום בארץ ישראל במאה התשע עשרה, ירושלים: הוצאת א' רובינשטיין והוצאת עם הספר, תשל"ו, עמ' 290–295

לוחות: שערי מטבעות ושמותם
 עדין שטיינזלץ, מדריך לתלמוד, ירושלים: הוצאת כתר, 1984
 שולמית לסקוב (עורכת), מרשומות אחד הביל"ויים, חיים חיסין, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי ומוסד ביאליק, תשנ"א-1991
 ישעיהו פרס, ארץ-ישראל: ספר-המסעות, ירושלים-ברלין-וינה: הוצאת בנימין הַרץ, תרפ"א-1921
 יצחק בן-צבי, ארץ-ישראל ויישובה בימי השלטון העותמאני, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשט"ו-1955 

כתבי עת
 ליאו קדמן (עורך), ידיעות נומיסמטיות בישראל, ירושלים: החברה הישראלית למדליות ומטבעות, תשכ"ב–תשכ"ה-1962–1965.

קישורים חיצוניים
 תערוכת מטבעות במרכז דוידסון בירושלים, באתר רשות העתיקות
 מחקרים
 א' רייפנברג, מטבעות היהודים, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשל"א-1971, באתר דעת
 מטבע, על פי אנציקלופדיה אוצר ישראל, באתר דעת




הערות שוליים

קטגוריה:אמצעי תשלום
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:מטבעות עתיקים
קטגוריה:מטבעות שיצאו משימוש