מי שתייה

מי שתייה הם מים שאיכותם ודרגת ניקיונם מאפשרים את שתייתם על ידי בני אדם ללא סיכון. במרבית המדינות המפותחות מי השתייה מסופקים ישירות לבתים, לעסקים ולמפעלים באמצעות צנרת. במדינות בלתי מפותחות לחלקים גדולים מהאוכלוסייה אין גישה למי שתייה, והמים הזמינים מזוהמים על ידי פתוגנים או רעלנים.

איכות מי השתייה

200px|שמאל|ממוזער|שלט האוסר על שתייה במקומות בהם המים לא נקיים
רק באמצע המאה ה-19 התברר הקשר בין שתיית מים מזוהמים לבין מחלות ומגפות, כאשר זיהום מי השתייה נבע בעיקרו מזיהום מקורות המים בביוב. גם כיום, מרבית זיהום מי השתייה בעולם מקורו בחדירת שפכי ביוב למים, דבר המעלה את ריכוז הפתוגנים. בשנת 2006 נרשמו כ-1.8 מיליון מקרי מוות עולמיים בשל מי שתייה מזוהמים.

נכון לשנת 2006, ל-1.1 מיליארד מתושבי כדור הארץ אין גישה למי שתייה נקיים.

מרבית מקורות המים דורשים טיפול מסוים של המים (ניקויָם) על מנת להביא אותם לאיכות מתאימה לשתייה. היקף הטיפול תלוי באיכות המים הטבעיים ומקורם.

השיטה הבסיסית ביותר לניקוי מים היא באמצעות הרתחתם; הרתחה המתבצעת במשך מספר דקות מביאה להרג מרבית הפתוגנים במים. מאידך, פעולה זו צורכת דלק ומזהמת, וכמו כן מעלה את ריכוז המתכות, בכללם מתכות מזיקות, כגון עופרת. שיטות טיפול אחרות הן סינון המים, טיהור כימי של המים, וטיהור באמצעות קרינה אולטרה סגולה.

הפרמטרים לניקיון המים מתחלקים לשתי קטגוריות: פרמטרים כימיים/פיזיקליים ופרמטרים ביולוגיים:
 הפרמטרים הכימיים/פיזיקליים מתייחסים למזהמים כגון מתכות כבדות, תרכובות אורגניות כגון תרכובות ארסן וזרחות, ומשקעים במים, שהצטברותם בגוף יכולה לגרום למחלות ואף למוות. סך מוצקים מומסים הוא מדד לאיכות המים.
 הפרמטרים הביולוגיים מתייחסים לסוגי חיידקים במים (למשל קוליפורמים, קולי צואתי, וכולרה) וכן לנגיפים וטפילים החיים במים (למשל בילהרציה).

גישה למי שתייה
שמאל|ממוזער|250px|זמינות מי שתייה נקיים לאוכלוסייה ברחבי העולם:
ירוק - מעל ל-95% מהאוכלוסייה
צהוב - ל-75%-95% מהאוכלוסייה
אדום - פחות מ-75% מהאוכלוסייה
המים מכסים 70% מפני כדור הארץ, אך רובם מלוחים ואינם ראויים לשתייה. מקורות מי השתייה הם:
 אגמים ונהרות
 מי תהום
מקורם של מים לא-מלוחים אלה במי גשם ומשקעים אחרים (שלג, ברד), וכן בקרחונים.

מקור נוסף למי שתייה הוא באמצעות התפלה של מים מליחים והפיכתם למי שתייה.

מי השתייה מסופקים לריכוזי האוכלוסייה באמצעות מערכות צנרת, שמטרתן הבאת מי השתייה ליעדם, תוך שמירה על איכותם ומניעת זיהומם. בפועל, שיעור אובדן המים הממוצע כתוצאה מדליפות הוא 50%.

+ אחוז האוכלוסייה עם גישה למי שתייה נקיים במדינות שונות (2000) מדינה%    מדינה%    מדינה%    מדינה%    מדינה%אלבניה 97  אלג'יריה 89  אזרבייג'ן 78 ברזיל 87  צ'ילה 93סין 75  קובה 91  מצרים 97 הודו 84  אינדונזיה 78איראן 92  עיראק 85  קניה 57 קוריאה הצפונית72 קוריאה הדרומית 92מקסיקו 88  מולדובה 92  מרוקו 80 מוזמביק 57  פקיסטן 90פרו 80  הפיליפינים 86  סינגפור100 דרום אפריקה 86  סודאן 67סוריה 80  טורקיה 82  אוגנדה 52 ונצואלה 83  זימבבווה 83בכל המדינות המתועשות ל־100% מהאוכלוסייה יש גישה למי שתייה נקיים.
שמאל|ממוזער|250px|רק ל-45% מתושבי אפריקה יש גישה למי שתייה נקיים
שמאל|ממוזער|250px|מכונות המספקות מי שתייה מטוהרים בתאילנד

ראו גם
 מי שתייה באפריקה
 הרתחה
 הפלרת מי שתייה

קישורים חיצוניים

 מזיקים במי שתיה
 מי שתייה - המרכז לחקר המגפות בארצות הברית
 מי שתייה - באתר ארגון הבריאות העולמי
 איגוד המים הבינלאומי


הערות שוליים

*
קטגוריה:אספקת מים
קטגוריה:מזון