התנגדות לזכויות להט"ב

התנגדות לזכויות להט"ב מתייחסת לתנועות, גישות ורעיונות שונים אשר מביעים התנגדות להשוואת זכויותיהם של לסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) לאלה הניתנות להטרוסקסואלים. התנגדות כזו יכולה לנבוע מאחד או יותר ממניעים שונים, כגון אמונה דתית, אידאולוגיה פוליטית שמרנית, הומופוביה, תפיסה הטרונורמטיבית או הטרוסקסיסטית או מניעים אחרים.

הזכויות העומדות במרכז ההתנגדות הן לרוב זכויות אזרח שונות וכאלה המצריכות התערבות ממשלתית, כגון נישואים חד מיניים, איחוד אזרחי, אימוץ על ידי להט"ב, וחקיקת חוקים המונעים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.

התנגדות על רקע אמונה דתית
יהדות

שמאל|ממוזער|250px|שלט בגנות הומוסקסואליות ומצעד הגאווה שנתלה סמוך לאוניברסיטת ת"א.
ההלכה אוסרת על יחסי מין בין גברים, על נישואים חד מיניים, וכן על יחסי מין בין שתי נשים, אם כי ברמה פחותה. ההלכה אינה עוסקת בנטייה המינית עצמה או בזהות ההומוסקסואלית. איסור משכב זכר האוסר על קיום יחסי מין אנאלים בין גברים מסווג במניין המצוות ביהדות כמצוות לא תעשה. מניינו בתרי"ג המצוות הוא מצווה ר"ט לפי מניין ספר החינוך, והלאו ה-ש"נ למניין הרמב"ם. על פי ההלכה בתורה שבעל פה, העונש לעובר על איסור זה במזיד בפני שני עדים ולאחר שהתרו בו הוא מיתת בית דין בסקילה. משכב זכר נחשב בהלכה כגילוי עריות, שהוא אחד משלושת האיסורים עליהם אדם צריך ליהרג ולא לעבור, והוא חל גם על בני נוח.

מימוש הנטייה המינית הלסבית לא נאסר במפורש בתורה, אולם הוא אסור על פי ההלכה וזאת בהתבסס על דרשת הספרא על הפסוק "כמעשה ארץ מצרים וכמעשה ארץ כנען לא תעשו". במאה ה-12 הגדיר הרמב"ם את מעשה "נשים המסוללות זו בזו" כאיסור לאו, וכך פסקו למעשה פוסקים לאורך הדורות.

החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 מתקיים בציבור הדתי שיח ער בנושא להט"ב יהודים דתיים, ונראה כי יש תהליך של הגדרה מחדש של היחס ללהט"ב הן בקרב מנהיגים בציבור הדתי והן בקרב חלק מהקהל הדתי.

ביהדות האורתודוקסית, לא השתנה איסור התורה החל על משכב זכר, האיסורים המיניים הכלולים בציווי "ונשמרת מכל דבר רע", לרבות הרהור עבירה, והאיסורים מדרבנן.
ממוזער|413x413 פיקסלים|הפגנה נגד נישואים חד-מיניים בסמוך למבנה בית המשפט העליון של ארצות הברית, 2015. המפגינים נושאים שלט המצטט את הברית החדשה (האיגרת אל הרומאים א', פסוקים 24-32)

נצרות

הזרמים השונים בנצרות מחזיקים בדעות מגוונות בנוגע להומוסקסואליות, ואלה נעות מגינוי מוחלט לקבלה מוחלטת. מרבית הזרמים מקבלים הומואים ולסביות, אך מלמדים כי יחסים חד מיניים הם בגדר חטא. בין אלה נכללים התנועה המתודיסטית, הנצרות האורתודוקסית, והנצרות הקתולית, כמו גם תתי-זרמים של הנצרות הפרוטסטנטית.

נוצרים המתנגדים לזכויות להט"ב והתנהגות הומוסקסואלית מבססים את התנגדותם על התנ"ך, ובמיוחד על ספר ויקרא בו יש איסור על יחסים הומוסקסואליים.
מלומדי נצרות אחדים מפרשים גם את ספר בראשית כאינדיקציה לכך שהומוסקסואליות הביאה להרס סדום ועמורה. מקורות תנכיים נוספים המתייחסים להומוסקסואליות הן איגרת יהודה, האיגרת אל הרומאים והאיגרת הראשונה אל הקורינתים.

אסלאם

התייחסות האסלאם להומוסקסואליות מושפעת מפסיקות הקוראן ומלימודי הנביא מוחמד. הפרשנות הרווחת של אוסף הלכות החדית' מגנה יחסי מין בין בני אותו מין, ובקוראן מוזכרת מהפכת סדום ועמורה שהתרחשה, בין היתר, בגלל יחסים חד-מיניים. מלומדי אסלאם בכירים ובולטים כגון השייח' מוחמד אבן אידריס א-שאפעי ומאליק בן אנס, פסקו כי האסלאם אוסר על הומוסקסואליות ומורה על עונש מוות למי שנמצא אשם בכך. הומוסקסואליות נחשבת לפשע ברוב המדינות המוסלמיות, והעונשים נעים מקנסות ומאסרים עד להוצאות פומביות להורג. ארגוני זכויות אדם כמו אמנסטי אינטרנשיונל ומשמר זכויות האדם מגנים חקיקה הקובעת כי הוסקסואליות היא פשע, אך ממשלות המדינות מתעקשות כי חוקים אלה הכרחיים על מנת לשמר את המוסר והצדק האסלאמי. מבין כל המדינות בעלות רוב מוסלמי, רק בלבנון נעשים מאמצים פנים-ממשלתיים להתיר בחוק הומוסקסואליות.

מדינות המתנגדות להענקת זכויות ללהט"ב הובילו יוזמת נגד הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית אשר הוקראה על ידי נציג סוריה בעצרת הכללית של האו"ם, ובה תמכו 57 מהמדינות – בכללן כל מדינות הליגה הערבית. את ההצעה הוביל ארגון המדינות האסלאמיות והיא דוחה את הרעיון לפיו נטייה מינית היא עניין ביולוגי, וקובעת כי ההצעה להצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית מאיימת להחליש את עקרונות זכויות האדם. בהצעה הנגדית מצוין כי ההצעה "יורדת לעומקם של נושאים אשר נופלים במהותם לתחום שיפוטן הפנימי של מדינות" ושהדבר עלול להוביל ל"נורמליזציה חברתית וייתכן אף הכרה בחוק של מגוון מעשים נתעבים לרבות פדופיליה".

התנגדות על רקע הומופובי, ביפובי, וטרנספובי
שמאל|ממוזער|200px|הארגון "הצילו את ילדינו" היה מהבולטים בארצות הברית שפעלו לביטול חוקים שהגנו על להט"בים מפני אפליה, ולצמצום זכויות האזרח שלהם. בתמונה: עטיפת עלון הסברה שיצא בשנת 1977 מטעם הארגון וקרא לבטל חוק כזה בפלורידה.

הומופוביה
המונח הומופוביה מתאר סלידה, רתיעה ופחד משולל היגיון מהומוסקסואלים ולסביות והבאתן של תחושות אלה לידי ביטוי באפליה, דחייה, שנאה, זלזול, תוקפנות או אלימות כלפי נטייתם המינית, כלפי מימושה של הנטייה המינית, כלפי זוגות בני אותו המין, וכלפי גילויי חיבה בין בני אותו המין, גברים או נשים. הסיבות לשנאת הומוסקסואלים הן בדרך-כלל תרבותיות. בתרבויות ובדתות שונות, נתפשת הומוסקסואליות כטאבו. כלומר, במסגרת הנורמות המגדירות את המותר והאסור, הנכון והסוטה בקשרים רומנטיים ומיניים בין בני אדם, הומוסקסואליות נתפשת סטייה חמורה. חלק מהאנשים המאמצים תפישות אלו, מגלים עוינות כלפי אלו המתנהגים באופן שונה מהנכון והמקובל בעיניהם. הומופוביה נובעת גם מדעות קדומות שנקשרו בהומוסקסואלים.

תעמולה הומופובית משמשת התנגדות לזכויות להט"ב על רקע הומופובי, והיא עושה שימוש בהנצחת דעות קדומות וסטריאוטיפים על להט"ב, כמו כן בסטיגמציה של קבוצה חברתית זו על מנת להביא לשלילת זכויות והוקעה חברתית – ובמקרים קיצוניים גם לביצוע פשעי שנאה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.

בכמה מדינות כגון רוסיה פרופגנדה הומופובית העושה בשימוש בנאום שטנה נגד קבוצה חברתית כלהט"ב אסורה על-פי חוק.

טרנספוביה
טרנספוביה, הנובעת לעיתים מיחס מגדריסטי הגורס שישנם רק שני מגדרים, הקבועים על פי מין ביולוגי ואינם ניתנים לשינוי, היא גישה שמובילה לאפליה ולאלימות כלפי אנשים טרנסג'נדרים. לפי גישה זו, מי שחורג בנראותו, הזדהותו, או התנהגותו מהתכתיבים החברתיים של המגדר המיוחס לו, מהווה חריגות (גן מבחינה רפואית ופסיכולוגית) לא מקובלת, ואפילו איום. שיעורי האלימות נגד טרנסג'נדרים הם כה גבוהים שכתוצאה, מספר ההתאבדויות וניסיונות ההתאבדות בקרב אנשים טרנסג'נדרים הוא הגבוה מבין זהויות הלהט"ב, והאפליה בשוק העבודה היא מן החמורות שיש.

ביפוביה
ביפוביה היא פחד, רתיעה, ביטול או אפליה נגד ביסקסואלים, הנובעת מסטריאוטיפים שונים. סטריאוטיפים אלו יכולים להדמות לתפיסות לגבי הומוסקסואלים כאשר מדובר ספציפית במשיכה או בזוגיות עם אדם אחר מאותו מין או מגדר, אך ישנם סטריאוטיפים רבים שהם ספציפיים לביסקסואליות, הכוללים הפקרות מינית, פיזור מחלות, חוסר בגרות או אי-החלטיות, תאוותנות, ועוד. תפיסות אלו – שבאים הן מן העולם ההטרוסקסואלי והן מתוך קהילות להט"ביות – גורמות לתוצאות ייחודיות לאנשים ביסקסואליים, כגון שיעורי דיכאון קליני מוגברים, בריאות מוחלשת, ועוני מוגבר (לעומת הומוסקסואלים, לסביות, והטרוסקסואלים).

התנגדות במישור הפוליטי
התנגדות ואקטיביזם פוליטי בנושא זכויות להט"ב קיימת בשני מישורים: האחד הוא פעילות למען צמצום זכויות קיימות וביטול חוקים פרו-להט"בים יחד עם מניעה של חקיקה נוספת, והשני הוא פעילות במישור התודעתי וההסברתי מתוך תפיסה לפיה להט"ב אינם קבוצה חברתית ועל כך הם אינם זכאים מסיבות שונות להגנות בחוק כגון אלו הניתנת לקבוצות חברתיות אחרות.

התנגדות במישור הפוליטי יכולה לנבוע ממניעים שונים, כגון שמרנות, אמונה דתית, הומופוביה או השגת רווח פוליטי – והיא לרוב מתבטאת בשלילה או הגבלה של זכויות אזרח ובמקרים קיצוניים גם זכויות אדם, או ביטול הגנה מפני אפליה. פעילות פוליטית אנטי-להט"בית הוא התנגדות לזכויות להט"ב במישור הפוליטי מאפיינת מפלגות דתיות (כמו ש"ס בישראל, או המפלגה הנוצרית בבריטניה) ומפלגות שמרניות כמו המפלגה השמרנית הבריטית, או המפלגה הרפובליקנית בארצות הברית.

ארצות הברית
שמאל|ממוזער|250px|מפגין חבר הכנסייה הבפטיסטית וסטבורו הנושא שלט "אלוהים שונא מתרוממים" (כינוי גנאי)
בשנות ה-70 בארצות הברית התחזקה התנועה המתנגדת לזכויות להט"ב, ואת הקמפיין בנושא זה הובילה אניטה בראיינט אשר עמדה בראש הארגון "הצילו את ילדינו". התנועה הביאה בשנת 1977 לביטול חוקים שהגנו על להט"ב מפני אפליה. ניסיונות התנועה לאסור על הומואים ולסביות ללמד בבתי ספר כשל במסגרת יוזמת בריגס בשנת 1978.

מאז שנות ה-70 חלה מגמת ירידה בהתנגדות לזכויות להט"ב בארצות הברית. לפי המכון לסקרי דעת קהל "גאלופ" אחוז האמריקאים שסבורים כי הומוסקסואליות צריכה להיות חוקית עלה מ-43% בשנת 1977 ל-59% בשנת 2007. בשנת 1977 חשבו 56% שלהומואים ולסביות מגיע שוויון זכויות בתחום הזדמנויות העבודה, ובשנת 2007 עלה מספר זה ל-89%. בשנת 1997 חשבו 27% שנישואים חד מיניים צריכים להיות מעוגנים בחוק, ובשנת 2007 עלה המספר ל-46%.

בריטניה
בבריטניה בשנת 1998 העבירה המפלגה השמרנית הבריטית את סעיף 28 לחוק הממשל המקומי 1988, אשר אוסר על כל רשות מקומית לקדם נושאים שקשורים בזכויות הומוסקסואלים – לרבות בתחום החינוך. ההחלטה הביאה לסגירת ארגונים שעסקו בתחום זה, ולהפסקת הסברה בנושא. ההחלטה בוטלה בשנת 2002 על ידי מפלגת הלייבור.

ישראל
בשנת 2004 דנה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ישיבה שעסקה בנושא אימוץ על ידי להט"ב. בישיבה התעוררה מחלוקת בנושא בין משרד הפנים למשרד המשפטים, שהתנגד להכיר באימוץ ילדים שנעשה על זוגות ישראלים מחוץ לישראל. דרישת משרד המשפטים הייתה שלא לשנות את המצב בו צווי האימוץ מוכרים ידי המדינה ניתנים רק לבני זוג הטרוסקסואלים. באותו נושא, הוגשה במאי 2009 לכנסת הצעת תיקון לחוק האימוץ (1981) מאת חבר הכנסת נסים זאב מש"ס, שמטרתה למנוע אפשרות של אימוץ ילדים על ידי זוגות חד מיניים.

בינואר 2008 דנה ועדת חוקה, חוק ומשפט בהצעת תיקון לחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל, לפיה ייאסר קיומו של מצעד הגאווה בירושלים. חודש לאחר מכן, הציע חבר הכנסת שלמה בניזרי כי הכנסת תבדוק כיצד למנוע משכב זכר.

פולין
בשנת 2005 נערך בפולין סקר לפיו 89% מהאוכלוסייה רואה את ההומוסקסואליות כפעילות שאינה נורמלית, ומחצית מהאוכלוסייה סבורה כי יש להתנגד לכך בתקיפות. בשנים שעברו מאז השתנו הדעות, ובחלקים המערביים של המדינה ישנה סובלנות רבה יותר כלפי להט"ב. עם זאת, באזור הכפרי בדרום-מזרח פולין עדיין מחזיקים בדעות שמרניות, חלקן בהשפעת הכנסייה הקתולית, וקיימת שם התנגדות רבה לזכויות להט"ב הן במישור האישי והן במישור הפוליטי. הרשויות המחוזיות והמקומיות מגבילות לעיתים קרובות פעילויות של הקהילה, בהן מפגשים ומצעדים. התנגדות זו הגיעה לשיא בחודשים ינואר-פברואר 2020 כאשר כ-80 מחוזות בפולין הכריזו על עצמן "אזור חופשי מלהט"ב", או "אזור נטול אידאולוגיה להט"בית". הצהרות אלו זכו לגינוי מגורמים פוליטיים שונים, וכן מהפרלמנט האירופי.

 קוריאה הדרומית 
מפלגת כוח העם של קוריאה, מפלגת ימין פופוליסטי שהריצה מטעמה את הנשיא יון סוק-יאול כנשיאה ה-13 של דרום קוריאה, מתנגדת לזכויות להט"ב.

 רוסיה 

המשטר ברוסיה מתנגד לזכויות להט"ב. ב-2012 העביר הנשיא פוטין חוקים האוסרים על מערכת החינוך ללמד נושאים הקשורים ללהט"ב, וכינה אותם "תעמולה הומואית". בין היתר, אוסר החוק על חינוך קטינים לאמונה כי הומוסקסואליות היא תופעה טבעית. החוק גרר אחריו גינויים ברחבי העולם ואף קריאות בקרב מדינות מערב אירופה להחרים את משחקי החורף האולימפיים בסוצ'י ב-2014. המדינות חזרו בהן מכוונתן להחרים את האולימפיאדה לאחר שהנשיא הבטיח כי השלטונות יכבדו כל ספורטאי ללא קשר למיניותו.

יש המתארים את החוק כצעד שהפך את קהילת הלהט"ב ברוסיה מ"קבוצת שוליים חסרת משמעות לאויבי המדינה בהיקף מלא", ותרם לגל של אלימות אנטי-להט"בית ששטף את המדינה בתקופה שלאחר מכן, גל אלימות שלטענת המבקרים זכה לטיפול רשלני מצד הרשויות.

 ראו גם 
 זכויות להט"ב
 הומופוביה ברחבי העולם

קישורים חיצוניים

 טל איתן, "האג'נדה הגאה מסוכנת יותר מהטרור", באתר GoGay, 15 בספטמבר 2002
 תום שגב, מינה פנטון יוצאת מהארון, באתר הארץ


הערות שוליים

קטגוריה:הומופוביה
קטגוריה:זכויות להט"ב