חמארה (כפר)

חמארה (חַמַרָה) היה יישוב יהודי חלוצי שנועד להיות מושב עובדים ב המזרחי. נוסד באוקטובר 1919 (תר"פ) באתר ממזרח לכפר גלעדי, ונעזב בשל קשיי המחיה והתקפות פורעים ב-1 בינואר 1920.

כמה מחברי הקבוצה בחמארה יסדו בדצמבר 1921 (תרפ"ב) את מושב "עין טבעון" הוא כפר יחזקאל.

הקרקע והמתיישבים
קרקעות חמארה נרכשו מידי ערבים על ידי הברון רוטשילד, והועברו לבעלות יק"א ב-1900. בקרקעות אלה נוסד תחילה קיבוץ כפר גלעדי בתרע"ז 1916. פקידות יק"א הקצתה כ-1,000 דונם ליישוב חדש נוסף, שנקרא באופן זמני חמארה או חמרה. הקמת היישוב נתמכה על ידי יק"א וההסתדרות הציונית באמצעות בנק אנגלו-פלשתינה.

בשנת תרע"ט 1919 יק"א פנתה אל חברי קבוצה שהתארגנה להתיישבות במתכונת של מושב עובדים; חלקם עבדו בחווה במגדל, רובם אנשי העלייה השנייה ובעלי משפחות. רוב חברי הקבוצה היו חקלאים במקצועם: ירקנים, פלחים ונוטעים.
בכ"א באב תרע"ט 1919 נערכה אספה כללית של הקבוצה במרחביה, והוגדרו היסודות שעליהם יבנה המושב.:
 הקרקע עליה יוקם המושב תהא של הקרן הקיימת לישראל
 הקרדיט הדרוש להתיישבות יתקבל בערבות הדדית של חברי הקבוצה, ויתחלק לפי הסוג: הלוואות לבניינים הפרטיים, לבנייני הצבור, לכלים ולקרן חוזרת, למספר קבוע של שנות-פרעון.
 המשקים שיוקמו יהיו בשיטת המשק המעורב.
 שטח האדמה - כ-40–50 דונם לכל מתיישב.

המתיישבים תכננו גם כי המושב יכונן על יסוד עבודת היחיד בחלקתו, אבל הכשרת הקרקע, בניית המושב ומוסדות הציבור, קניית צורכי המושב מבחוץ ומכירת תוצרתו תעשינה באופן משותף. וכן תינתן הרשות לקבוצות קטנות של חברי המושב להוציא לפועל עבודות שונות או לפתח ענפי משק באופן משותף. המתיישבים ניגשו לעבודתם בתקווה שהקרן הקיימת לישראל תוסיף להם שטח של 4,000 דונם נוספים, אשר יספיק להם בשביל מושב בן מאה חברים. באתר המיועד ליישוב החדש בקרקעות חמארה התיישבה קבוצת חלוצים שמנתה 14–16 נפש, חיל חלוץ של חבורה גדולה.

המתיישבים בחמארה בנו שני צריפים לאנשים ולבהמות העבודה. הם החלו להכשיר כ-500 דונם מהקרקעות לגידולים חקלאיים. הם זרעו וגדלו תבואה, ירקות, נחיל דבורים, עופות, פרות וסוסים.

עזיבת היישוב
לאחר נסיגת הצבא הטורקי מארץ ישראל בשלהי מלחמת העולם הראשונה נאבקו יחידות חמושות של ערבים כנגד שלטון הצרפתים; בין השאר באזור הגליל הצפוני, אשר הריבונות עליו הייתה בדיונים בין צרפת לבין בריטניה. הכנופיות החמושות עסקו למעשה בטיהור אתני של הכפריים הנוצרים באזור, וגם את ההתיישבות היהודית ראו בעין רעה.
ארבע נקודות עבריות בגליל הצפוני היו בסכנה מתמדת של התנכלות והתנפלות: מטולה, כפר גלעדי, תל-חי וחמארה. חמארה, דהיינו שני צריפיה שאִכלסו אדם ובהמה, הייתה במרחק של כ-3 ק"מ מכפר גלעדי. היא נתפסה כנקודה הפגיעה והחלשה ביותר מבין ארבעת היישובים. הצריפים הוקמו על אם הדרך שבה הלכו ערביי הסביבה בדרכם מן הגולן לעמק החולה ולכפרי הנוצרים שמצפון למטולה; יתרון בימי שלום, וחסרון בתקופת הפקר ואלימות.

"כאשר החלה המתיחות בצפון חפרנו תעלות מגן סביב הצריפים אבל גדר לא הייתה סביבם. החבאנו את נשקנו שיהיה בהישג יד ושמרנו היטב בלילות".

בתאריך י' בטבת תר"ף 1 בינואר 1920: "התנפלו ערבים, בדרך בין חמרה לכפר-גלעדי על י. הרועה וא. מחמרה, הפשיטום את בגדיהם. מא. גזלו סוסה, שהובילה שק קמח, ושלחו את א. להודיע לחברים, כי נשבּה, והם דורשים בעדו כֹפר שלשים לירות [מצריות]. השבוי [י.] נמלט והגיע אלינו [לכפר גלעדי]. הוא ספר, כי הובילוהו למחנה האויב. שם נמצאו כמאה וחמִשים רוכבים וצבא רגלי רב, המזוין ברובים ורמוני יד. עלה לו להמלט. היריה שירו בו לא פגעה בו, והרודפים לא המשיכו לרדֹף אחריו. לפנות ערב בא ד. מחמרה והודיע שמצב קבוצת חמרה קשה. ונחוצה עזרה תכופה. ארבעה חברים [מכפר גלעדי] הלכו לחמרה להגן. בבואם מצאוה ריקה ועזובה מאנשים".

לאחר העזיבה הבהולה פנו חברי הקבוצה אל המושבה מטולה. הרגשתם הייתה "קשֶה וגם מיואש. מה שלא שוּדד נשרף. ומלבד העגלות והפרדות והרתמה - לא נשאר להם דבר". הם שהו במטולה עד עזיבתה גם כן בעקבות מאורעות תל חי.
בסתיו תרפ"א 1920 החלה חזרתם של חברי קיבוץ כפר גלעדי ואיכרי מטולה, אך חמארה לא הוקמה מחדש. חלק מחברי הקבוצה היו ממייסדי המושב כפר יחזקאל.

לקריאה נוספת
 הקבוצות הקואופרטיביות בתחִלת שנת תרע"ט., מכתב (קונטרס), י"ב, כ"ו אב תרע"ט, עמ' 5.
 ח. ק., קבוצת-המושב בחמרה., קונטרס, י"ט, ח' טבת תר"ף, עמ' 25–26.
 ישעיהו פרס, ארץ-ישראל: ספר-המסעות, ירושלים-ברלין-וינה: הוצאת בנימין הרץ, תרפ"א-1921, עמ' 305.

 קישורים חיצוניים 
 בחדרו של ברל (כצנלסון), באתר התחלות



 הערות שוליים 

קטגוריה:קהילות ויישובים עבריים שנחרבו בתקופת המאורעות
קטגוריה:הגליל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1919