פרץ פסקל

פרץ פסקל (17 באוגוסט 1871 – 28 באוגוסט 1947) היה אגרונום, מחלוצי הפרדסנות הארץ ישראלית. מנהל המושבות מאיר שפיה ובת שלמה מטעם הבארון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד.
ביוגרפיה
ראשית חייו ומשפחתו
פסקל נולד בגאלאץ, רומניה אחד מחמשת ילדיהם של סופי לבית ילקוביץ, ילידת יאשי, והרמן, יליד בקאו. האב הרמן פסקל היה עורך דין וכיהן כקונסול הדיפלומטי של אוסטריה בגאלאץ. האב היה איש אשכולות, ששלט בכמה שפות ונקרא בפי ידידיו "המילון המהלך". האב היה גם ממייסדי אגודת חיבת ציון בעירו, בקאו, וייצג אותה בקונגרס פוקשאן, הכנס הארצי הראשון של אגודות "חיבת ציון" שהתקיים בפוקשאן בינואר 1882.

הרמן פסקל ומשפחתו עלו ב-1882 מנמל גאלאץ לארץ ישראל, באונייה "איריס", עליה הצטופפו 142 עולים. הוא היה בין המעטים שמימנו בעצמם את הוצאות נסיעת משפחתו. האונייה טולטלה בדרך במשך שלושה חודשים, בין נמלי ביירות, יפו ואלכסנדריה, עד אשר הרשו השלטונות הטורקים להוריד את העולים לחוף. בחיפה, שם התגוררו העולים בדוחק ובעוני, פסקל הצעיר למד בבית הספר של חברת כי"ח. בגיל 13 הוא התייתם מאביו.

משפחת פסקל הייתה אחת המשפחות אשר הקימו את המושבה זכרון יעקב ב-1882.

 בשירות הבארון רוטשילד 
לאחר שהוקמה זכרון יעקב, פסקל למד חקלאות מהאגרונום דיגור, שמונה על ידי הבארון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד כמנהל הכרמים וכמדריך האיכרים בעבודת החקלאות. הוא הצטיין בלימודים ובעבודה וביחד עם יהודה בוסקלה נשלח על ידי פקידות הבארון ללמוד את תורת הנטיעה בבית הספר לגננות ומטעים בורסאי שבצרפת.

כאשר סיים את לימודיו וחזר ארצה, ועם היווסד המושבות מאיר שפיה ובת שלמה התמנה פרץ פסקל למנהל האדמיניסטרטיבי שלהן, מטעם הבארון. הוא כיהן בתפקידים אלה במשך כשלוש שנים ובתקופה זו גם נישא למרים, בתו של אלעזר רוקח (אחיו של שמעון רוקח, ממייסדי נווה צדק). לבני הזוג נולדו שלושה ילדים.

בגיל 21 הוא מונה לנהל את בית הספר להכשרת חקלאים צעירים (הארבייטער שולה) שיסד הבארון בזכרון יעקב.

בשנים 1894–1897 עבד פסקל בשירות הבארון וחברת יק"א, בניהול הנטיעות בראש פינה וביסוד המעלה וכן בפיתוח החקלאות בגליל העליון בכלל. הוא יצר יחסים טובים עם הערבים ולימד אותם לכבד את המתיישבים היהודים. ב-1896 נשלח על ידי הבארון לספרד ללמוד שימור ענבים ועשיית צימוקים.

פרדסן בפתח תקווה
שמאל|ממוזער|250px|מקימי פרדס בחריה, מחלוצי הפרדסנות הארצישראלית. בפינה השמאלית-תחתונה: פרץ פסקל
ב-1897 פרש פסקל משירותו ביק"א והתנחל בפתח תקווה, שם בנה את ביתו והקים משק חקלאי ופרדס בן מאה דונם. מאז פעל למען קידום הפרדסנות וביסוסה, חידש שיטות בהרכבת ההדרים, במלחמה במזיקיהם, בקטיף ובאריזה, המציא את הרכבת-התמך וכמה מכשירי עבודה, פיתח את ההרכבה על ה"חושחש" (תפוז מר). ביובלו ה-70 הכתירו אותו הפרדסנים בתואר "אבו חושחש".

הביא מארצות אחרות, בניגוד להגבלות השלטון הטורקי, מינים שונים של מטעים ובהם גם את שקד הפקאן. "העולים הבלתי חוקיים" שהוכנסו ארצה בעזרתו התאקלמו יפה. כן הכניס ארצה, אחרי מסע רב תלאות והרפתקאות, את האתרוג הקורפואי מאלבניה.

ב-1900 השתתף בהקמתה של אגודת "פרדס" והיה חבר בהנהלתה. חמש שנים אחר כך, ב-1905 הקים יחד עם שותפיו שמעון רוקח (דודה של אשתו), מאיר אפלבוים (ארגונם ואיכר שנישא לאחותו בלה), יחזקאל בלום, לייב לוי, ושמואל מויאל את פרדס בחריה -פרדס בן 600 דונם, שהיה הפרדס הגדול ביותר בארץ והיחיד שהושקה ממימי הירקון (רוב הפרדסים באותה תקופה היו בני 30 דונם לכל היותר, והושקו באמצעות שאיבת מים מבארות שנקדחו במקום). ההכנסות מהפרדס הפכו את פסקל לאדם אמיד יחסית לאותן השנים.

פסקל היה בין מייסדי אגודת הפרדסנים "אדיר" בפתח תקווה, וכיהן כיו"ר שלה שנים רבות. עשה ניסיונות בנטיעת כותנה ובשיפורים רבים בפרדסנות והעמיד תלמידים רבים, שבעבודתם בפרדסו התמחו בעבודה זו.

גואל אדמות, נדבן ופעיל ציבור בפתח תקווה
במשך שנים רבות, בהיות כפר-סבא רק מושבת בת קטנה של פתח תקווה, היה פסקל פעיל בניהול המקום כחבר הוועד ולא פעם הגן על המושבה הקטנה בפני נציגי השלטון. פסקל נמנה גם על מייסדי מכבי האש בפתח תקווה, ואף תרם את המגרש עליו הוקמה תחנת כיבוי האש הראשונה (ברח' חפץ חיים, פתח תקווה). השתתף ביסוד העיתון "החקלאי", ופרסם מאמרים מקצועיים רבים בעיתוני ארץ ישראל ובעולם.

ב-1915 נאלץ פסקל לברוח מהארץ לאחר גילויה של גופת פועל ערבי שטבעה בבאר בפרדס שהיה שייך לו והאשימו אותו, או פועל יהודי שעבד אצלו, כי הוא זה שגרם למותו. הוא ברח לחיפה ונשאר יומיים בביתו של ידידו האגרונום נתן קייזרמן, אחר כך עלה על ספינה למצרים, והשאיר את משקו ופרדסו לניהולה של אשתו. הוא נשפט שלא בפניו והוטל עליו גזר דין מוות. בעת שהיה במצרים סייע אשתו ליוסף לישנסקי, איש מחתרת ניל"י, והסתירה אותו במחסן בחצר ביתם כאשר השלטונות העות'מאנים חיפשו אותו.

במצרים פסקל הקים משרד מסחרי וקשר קשרים עם מפקדי הצבא הבריטי. הוא אף עזר לאהרון אהרונסון בקשריו ובעבודתו במצרים להשיג הלוואה של 2,000 לירות זהב, מבנק מצרי, למשלוח ליישוב להצלתו מרעב. עם כיבוש הארץ בידי הבריטים היה הראשון מהפליטים ממנה, שחזר כחבר שרות המודיעין הצבאי.

ב-1920 תרם חלק מהמגרש שהיה שייך לו בפתח תקווה לשם הקמת בית "מושב זקנים" (כיום בית דיור מוגן). במשך השנים גם עזר לפועלים היהודים שלו לרכוש בתים בפתח תקווה באמצעות הלוואת שנתן להם.

כאשר תקפו ערביי אבו כישכ את המושבה פתח תקווה ב-5 במאי 1921 (מאורעות תר"פ), עלה פרץ פסקל על סוסו להזעיק עזרה ממפקדת הצבא הבריטי ביפו. עם כי במקביל כבר הגיע כוח של צבא הודו הבריטית שהוזעק מראש העין. הבריטים שלחו מכוניות משוריינות וכן מטוס שגילה את התקפת הערבים מדרום למושבה. המטוס הטיל מספר פצצות ופיזר את המתקיפים. לאחר המאורעות פסקל לקח חלק מרכזי במשא ומתן להסכם סולחה עם ערביי אבו כישכ, בו התחייבו לשלם פיצויים בסך 2,000 לירות מצריות. ב-12 ביוני השתתף בביקור של הנהגת פתח-תקוה באבו כישכ. שייח אבו כישכ הסכים באותה עת גם למכור קרקעות בשטח של 4,000 דונם לחברת "הכשרת היישוב", עליהם הוקמו המושבות מגדיאל ורמתיים, והורחבו שטחי הפרדסים של פתח-תקוה.

ב-1923 נפטרה בתו לורט.

ב-1935 פסקל הקים בפתח תקווה את תחנת הגידול ל"חרקים מועילים" והיה מחלוצי השימוש המסחרי בהדברה ביולוגית בארץ ישראל.

ביולי 1937 מונה לעמוד בראש המועצה המקומית של האזור הכפרי בפתח-תקווה, שהוקמה באותה עת; מועצה שפעלה בנפרד מעיריית פתח תקווה, בשטח הכפרי שמסביב לעיר והוקמה בלחץ האיכרים.

ב-12 באוקטובר 1946 נרשם בספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל, לכבוד יום הולדתו ה-75 ומלאת 50 שנה לעבודתו החקלאית החלוצית בארץ ישראל.

פסקל נפטר בתל אביב ב-28 באוגוסט 1947 והובא למנוחות בפתח-תקווה. אשתו מרים נפטרה ב-1964.

על שמו רחוב פרץ פסקל במרכז פתח תקווה וחורשת פסקל - אוסישקין בכפר סבא (על גבול הוד השרון).

לקריאה נוספת
 "האתרוגים" מאת שולמית לפיד, עמ' 93 בפרק ח' (בפרק זה מספרת בטי לוי פסקל, בתם של מרים ופרץ פסקל, על תולדות המשפחה).
 "מי היה אותו אפלבוים" מאת אביעזר שלוש (נכד לבלה אפלבוים, אחותו של פרץ פסקל).
 "ותיקים מספרים" מאת יצחק רוקח.
 "זיכרונות 1883-1899" מאת אליהו שייד.
 "אות מאבשלום" מאת נאווה מקמל עתיר, עמ' 422
 "ספר היובל של פתח-תקווה (1878-1953)"

קישורים חיצוניים


 מודעת האבל על פטירתו

הערות שוליים

קטגוריה:יהודים רומנים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי רומניה
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:בוגרי בית הספר אליאנס (חיפה)
קטגוריה:זכרון יעקב: אישים
קטגוריה:משפחת רוקח
קטגוריה:מנהלי בתי ספר
קטגוריה:אגרונומים ביישוב
קטגוריה:חקלאות: חוקרים
קטגוריה:פרדסנים
קטגוריה:גואלי אדמות בארץ ישראל
קטגוריה:עיתונאים ביישוב
קטגוריה:נדבנים ביישוב
קטגוריה:יהודים בצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:פקידי הברון רוטשילד
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1871
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1947
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה