תותח נ"מ 128

תותח נ"מ 128 (כונה גם 12.8cm FlaK 40) הוא תותח נגד מטוסים בקוטר 128 מ"מ מתוצרת גרמניה הנאצית אשר היה תותח הנ"מ הכבד ביותר בצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.

תותח נ"מ 128 עשה שימוש במספר חידושים טכנולוגיים: טעינה אוטומטית חשמלית, כיוון אוטומטי של מרעום הזמן של הפגזים, מנועי צידוד ועלרוד חשמליים שנשלטו מעמדת בקרה סוללתית אשר קיבלה באופן ממוכן נתוני מכ"ם, ונקירה חשמלית אוטומטית של הפגזים.

פיתוח התותח החל בשנת 1936 על ידי חברת ריינמטאל-בורזיש תחת שם הפרויקט "GBH 63" והתבסס על מבנהו של תותח 105 מ"מ FlaK 38 מתוצרת החברה. אב הטיפוס הראשון נמסר לניסויים בשנת 1937 והתותח עבר בהצלחה את ניסויי הירי. עם זאת, תוצאות ניסויי השדה העלו כי אינו פרקטי כתותח נייד עקב מגבלות משקל והצורך לפרק את קנהו ולניידו בנפרד. לאור ביצועיו הטובים של התותח הוחלט בכל זאת להכניסו לשירות ובשנת 1941 סופקו התותחים המבצעיים הראשונים.

רובם המכריע של התותחים הוצבו בעמדות נייחות, בין השאר במגדלי נ"מ ייעודיים (Flaktürme) שהגנו על ברלין, המבורג ווינה.
כ-200 תותחים הורכבו על קרונות רכבת וכן פותח נגרר ייעודי (Sd.Anh.220) שאפשר את ניוד התותח בשלמותו על גבי כבישים.

סך הכל יוצרו כ-1100 קנים במספר דגמים (חלקם בעלי יותר מקנה אחד). אורך חיי כל קנה נאמד בכ-1000–2000 יריות.
הייצור הואץ בשנה האחרונה של המלחמה, ככל הנראה כמענה להגברת מתקפות מפציצי בעלות הברית על ערי גרמניה.

דגמים
 Flak 40/1 - הדגם הנייח והנייד על גבי נגרר ייעודי
 Flak 40/2 - דגם מתפרק לניוד על גבי מספר נגררים
 Flak 40/4 - להתקנה על גבי רכבות
 Flak 40/M - להתקנה על גבי ספינות (ככל הנראה לא נכנס לשימוש)
 Flak Zwilling 40 - תותח כפול, בעל שני קנים. הותקן בעיקר על מגדלי נ"מ.
 PaK 40 L/61 - הסבה של התותח לשימוש כחימוש העיקרי של משחית הטנקים הנסיוני Sturer Emil, ממנו נבנו שני אבות טיפוס שהוכנסו ללחימה בחזית המזרחית.

 הערות שוליים 

קטגוריה:תותחים גרמניים
קטגוריה:אמצעי לחימה גרמניים במלחמת העולם השנייה
נ"מ 128 מ"מ