זלמן ליף

שניאור זלמן לִיף (ליפשיץ) (6 בפברואר 1900 – 7 באוקטובר 1950) היה פעיל ציוני, מהנדס, מומחה לקרקעות, מחלוצי המיפוי ופוטוגרמטריה בישראל. ייעץ לראש הממשלה דוד בן-גוריון ולשר החוץ משה שרת בנושא גבולות וקרקעות בתקופת קום המדינה, ולאחר קום המדינה שירת כיועץ לענייני קרקעות במשרד ראש הממשלה. היה חבר במשלחת הישראלית לדיונים על חלוקת הארץ והקמת מדינת ישראל באו"ם בשנת 1947, ולאחר הקמת המדינה היה נציג ממשלת ישראל באו"ם בנושאים אלו. בנוסף היה יו"ר ועדת השמות הממשלתית הראשון.

קורות חיים
ליף נולד לאברהם ליפשיץ בעיירה מרינה הורקה שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). הוא רכש השכלה כמהנדס חקלאי באוניברסיטת מוסקבה. בשנת תרפ"ד-1924 עלה לארץ ישראל מטעמים ציוניים. כעבור מספר שנים התמנה למהנדס הראשי של חברת הכשרת היישוב ועסק יחד עם יהושע חנקין בגאולת קרקעות שהכשירה את הקרקע להקמתם של יישובים עבריים רבים.

בין 13 ל-18 בדצמבר 1942 השתתף בסיור בערבה שאורגן על ידי יוסף ויץ (בהשתתפות 12 אנשים, לרבות מהנדס המים שמחה בלאס, יו"ר הקרן הקיימת אברהם גרנות, הבוטנאי ד"ר מיכאל זהרי).

ליף נהג להכין מפות טופוקדסטריות של הרכוש היהודי בארץ ישראל. הוא היה יועצו של דוד בן-גוריון ויועץ במשרד החוץ לנושאי קרקעות וגבולות וגם היה חבר במשלחת הישראלית לדיונים על חלוקת הארץ והקמת מדינת ישראל באו"ם בשנת 1947. בנוסף היה יו"ר ועדת השמות הממשלתית, אשר קבעה שמות ליישובים יהודיים בישראל. כמו כן היה חבר במשלחת ישראל לוועידת לוזאן ויועץ למשלחת הישראלית בשיחות שביתת הנשק שנערכו ברודוס.

בשנת 1948 הקים ליף את המכון לפוטוגרמטריה ירושלים אשר עסק במיפוי אווירי רחב היקף של המדינה הצעירה והמתפתחת. בנו, נמרוד ליף, המשיך בעבודת אביו במכון.

במרץ 1949 מונה כנציג ממשלת ישראל בפני ועדת ירושלים של ועדת הפיוס של האו"ם לפלסטין.

בדצמבר 1949 היה ליף שותף לתוכנית טרנספר שבמהלכה תוכנן לגרש כ-10,000 ערבים מישוביהם, בעיקר בגליל, מהכפרים פסוטה, תרשיחא, מעיליא, ג'ש (כולל אנשי כפר בירעם שהיו בג'ש), חורפיש, ריחאניה, מג'דל וזכריה עקב שיקולים ביטחוניים. במכתב לוולטר איתן ציין ליף שאת התוכנית יש לבצע ללא הפעלת כוח ברוטלי. את התוכנית אישר ראש הממשלה דוד בן-גוריון מטעמי ביטחון המדינה, אך היא לא יצאה לפועל עקב התנגדותם של משה שרת ואליעזר קפלן.

ליף נפטר מהתקף לב בירושלים בשנת 1950, בן 50. נקבר בבית הקברות סנהדריה.
הותיר את אשתו, גוטיה, וכן בן ובת.
בן בנו נמרוד הוא המלחין ינעם ליף, שכיהן כנשיא האקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים, ונינתו היא דפני ליף ממנהיגות מחאת האוהלים.

לקריאה נוספת
זלמן ליפשיץ, "בחות מגדל", בתוך: חבס, ברכה (עורכת), ספר העלייה השניה, עם עובד, תל אביב, תש"ז, עמ' 391-384
 בנימין מזר, 'זלמן ליף ז"ל', ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה טז, א–ב (תשי"א), 1–2.
 ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, ב (ספר ליף: מוקדש לזכרו של זלמן ליף), ירושלים: החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, תשי"ג.

קישורים חיצוניים

  (נקרולוג)


מפות זלמן ליף, אוסף המפות ע"ש ערן לאור, ובקטלוג הספרייה הלאומית

הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:קרטוגרפים ביישוב
קטגוריה:קרטוגרפים ישראלים
קטגוריה:משפחת ליף
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:מהנדסים חקלאיים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1950