שרה צ'יזיק

שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|"הגליל ושומרותיו" (1924) פסל מאת יעקב דב גורדון (אבד)
ממוזער|250x250 פיקסלים|דמותה של שרה צ'יזיק באנדרטה "עבודה והגנה", שעל קברו של אפרים צ'יזיק ביער חולדה.
שרה צ'יזיק (כונתה גם שרה החורפית, "צ'יזיק" פירושו ציפור בשם "חורפי"; י"ד בחשוון ה'תרנ"ח, 9 באוקטובר 1897 – י"א באדר ה'תר"פ, 1 במרץ 1920) הייתה ממגינות תל חי שלחמה לצידו של יוסף טרומפלדור בהגנה עליה והיא דמות המייצגת את אירועי תל חי בתודעה הציבורית.

 תולדותיה 
צ'יזיק נולדה בעיר טומשפול שבאוקראינה, בת שישית למשפחה בת עשרה ילדים. עלתה עם מרבית משפחתה לארץ ישראל ב-1907, כשנה לאחר עליית שני אחיה ברוך וחנה. המשפחה התקשתה בקליטה בארץ ונאלצה להחליף כמה מקומות מגורים. צ'יזיק התגוררה עם משפחתה תחילה בסג'רה ובהמשך במושבה כנרת שם מתה אחותה, רבקה, בעת עבודתה בייבוש ביצות הירדן. ב-1913 השתקעה המשפחה במושבה מנחמיה, ושם השלימה צ'יזיק את לימודיה. על פי עדות מחנכה זאב כרמי, בחיבור שכתבה עם סיום לימודיה בבית הספר היסודי היא הביעה את רצונה לזכות להשתייך לאלה שנפלו על קידוש הארץ.

ב-1916 עברה צ'יזיק לעבוד בפתח תקווה עם קבוצת פועלות שארגנה חנה, אחותה. במהלך הלוחמה בין הצבא הבריטי לטורקי בארץ ישראל, בשלהי מלחמת העולם הראשונה, חצתה שרה ברגל את קווי האש והגיעה לבית הוריה במנחמיה, מסע הדורש אומץ ויכולת גופנית גבוהה. לאחר כיבוש צפון הארץ מידי הטורקים עברה שרה ליפו, כדי לסייע לאחותה, חנה, בנטיעת חורשה בסמוך לגמנסיה הרצליה. ביפו פגשה שרה את יוסף חיים ברנר שהשפיע עליה רבות. השהות ביפו ובתל אביב העיקה על צ'יזיק, והיא התלבטה האם לעלות צפונה לאילת השחר או לסייע לאחיה ברוך צ'יזיק בהקמת מוזיאון חקלאי ירושלים. על פי ליקוטים מזיכרונותיה ומכתביה שפורסמו בעיתון "הצפירה" ב-4 ביוני 1920 (לאחר שנהרגה בתל-חי), הייתה שרה בראשית שנת 1919 בקבוצת פועלים בעקרון. באותה התקופה הגיעה גם לחולדה כדי להחליף בחורה שהייתה שם וחלתה. היא הייתה לבחורה השנייה במקום.
הקבוצה בחולדה וגם החווה שם מצאו מאוד חן בעיניה.

 בקרב תל חי 
בחורף תר"ף 1919–1920 נקלעו למצוקה רבה היישובים היהודים בגליל העליון: מטולה, כפר גלעדי, תל חי. קריאה נרגשת לצעירים לבוא לעזרה פורסמה בכתב העת "קונטרס" של "אחדות העבודה". באזכרה לזכר אהרן שר, חבר קבוצת כנרת, נשמעו קריאות כי לא ניתן להגן על היישובים בגליל העליון ולסכן את המתנדבים. נערכה הצבעה והוחלט על תגבור הכוחות. היישוב היהודי בארץ היה מצומצם בהיקפו ובאמצעיו והעזרה ליישובים התעכבה מלהגיע. מסכת אירועים אלו נגעו לליבה של שרה. היא התייצבה במרכז המתנדבים בתל אביב. כששמעה שחבורת המתנדבים שארגן אברהם הרצפלד התעכבה בטבריה, מיהרה שרה להשיגם. כאשר הגיעה, הודיעה לו שבכוונתה להצטרף לשיירה, הרצפלד ניסה לדחות אותה וגם אפרים, אחיה, ניסה להניא אותה מכוונתה. הקבוצה שיצאה לתל חי נחלקה לשתיים. צ'יזיק יצאה עם הקבוצה הראשונה, שיצאה ברגל דרך ההרים, והגיעה לכפר גלעדי בשבת בצהריים.

צ'יזיק נשלחה למושבה מטולה, שם נמצאה אחותה הבכורה, מניה (סבתו של אהוד יערי). היא פגשה את ד"ר גרשון גרי, והוא ביקש שתעבוד איתו בבית החולים המאולתר שעמד לארגן. אך היא ביקשה להיות קרוב למוקד המתיחות, בתל חי או בכפר גלעדי.

ביום שני, י"א באדר תר"ף 1920, יצא טרומפלדור לכפר גלעדי, וחברי הקבוצה בתל חי יצאו לעבודתם ולמרעה. לפתע נשמעו יריות ומאות שודדים ערבים צרו על חצר תל חי. טרומפלדור וחבריו מיהרו להתייצב בעמדות המוכנות. שרה שהתה אז בחדר העליון יחד עם דבורה דרכלר, בנימין מונטר, זאב שרף ויצחק קנב. הערבים ובראשם כאמיל אפנדי דרשו להיכנס באמתלה שהם מחפשים חיילים צרפתים. כאשר עלו לחדר העליון נתקלו בקבוצת המגינים. אחד מהם ניסה לקחת את האקדח מידיה של דרכלר, והיא צעקה לטרומפלדור. מיד החל קרב יריות והושלך רימון יד לחדר העליון ממנו נפגעו כל החמישה; ציז'יק, דרכלר, מונטר ושרף נהרגו; קנב נפצע קשה. במשך הקרב נהרגו טרומפלדור ויעקב טוקר.

בעקבות מותה של שרה, כתב אפרים לאחיו:

כתביה
לקראת טקס סיום בית הספר שבמנחמיה, כתבה שרה חיבור על שכנה, משה ברסקי, אשר לתפיסתה נהרג על קידוש השם בעת שהגן על העם והארץ ונפל כגיבור. בסיום החיבור הוסיפה שרה על ברסקי וחבריו:

לאחר שנהרגה אסף ברנר לקט ממכתביה ופרסם אותם. בכתבים אלו ניכרו כשרונה הספרותי ומודעותה החברתית. צ'יזיק כתבה על בעיית המגדר, על מעמדה ולסבלותיה של האישה באשר היא, והיהודיה במיוחד; בין השאר כתבה על

 הנצחתה 
 לאחר הקרב נטמנו ששת הנופלים בשני קברי אחים מאולתרים, אחד לגברים ואחד לנשים, בסמוך לכפר גלעדי. בשנת 1924 הועברו קברי השישה אל בית הקברות האזרחי בתל חי, ליד קבריהם של שניאור שפושניק ואהרון שר. בשנת 1928, הוחלט על הקמת אנדרטה לזכרם בסמוך לקבריהם בבית הקברות בתל חי. האמן אברהם מלינקוב עצב אותה בדמותו של "הארי השואג". האנדרטה נחנכה בתרצ"ד 1934, ארבע עשרה שנים לאחר הקרב, בנוכחות אביה, שמואל זנוויל צ'יזיק.
 אנדרטה נוספת לזכרה של שרה ציז'יק, מעשה ידיה של הפסלת בתיה לישנסקי, הוקמה ביער חולדה, ובה מופיעות דמויותיהם של שרה ואפרים צ'יזיק ואדם נוסף, כנראה בנימין מונטר.
 קריית שמונה נקראה על שמם של שמונת הנופלים בתל חי.

לקריאה נוספת
 קונטרס, כ"ט, כ"ב אדר ה'תר"ף.
 יוסף חיים ברנר [עורך], לקט זכרונות ומכתבים, האדמה, כרך ב', חוברת ז', תר"ף.
 זאב ענר, סיפורי משפחות - סיפורן של חמישים משפחות בתולדות היישוב, הוצאת משרד הביטחון.
 שולמית לסקוב, טרומפלדור: סיפור חייו, חיפה: שקמונה, (1972), ירושלים: הוצאת כתר, 1982, 1995.
 נירית שלו-כליפא, אנדרטת ’עבודה והגנה’ בחולדה, קתדרה, 102, תשס"ב, עמ' 97–122.
 יהודה עציון, בזעתם ודמם, בני משפחות בלינקוב וצ'יזיק בבניין הארץ והגנתה, הקיבוץ המאוחד, תשס"ט.
 יעל זרובבל, אמיר גולדשטיין (עורכים) תל חי 220–1920 בין היסטוריה לזיכרון, יד יצחק בן צבי, תש"פ 2020.

קישורים חיצוניים

 "ארור היום ההוא שבו נבראה האשה" - שני קטעים מכתבי שרה צ'יזיק, עיתון הארץ הקדימה והביאה לדפוס אביבה קרינסקי, באתר הארץ 5.5.08.


 הערות שוליים 

קטגוריה:חללי תל חי
שרה
קטגוריה:נשות העלייה השנייה
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:חללות המחתרות
קטגוריה:חללי ההגנה
קטגוריה:מנחמיה: אישים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1897
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1920