סומבטהיי

סוֹמבַּטהֶיי (בהונגרית: Szombathely; בגרמנית: Steinamanger; ביידיש: סאמבאטהעלי) היא עיר במערב הונגריה (סמוך לגבול אוסטריה) ובירת מחוז ואש.

 מקור השם 
השם סומבטהיי שמורכב משתי מילים בהונגרית: szombat – "שבת" ו-hely – "מקום", מתאר את העובדה שהירידים השבועיים במקום נערכו בימי שבת.

 היסטוריה 
 סווריה - העיר הרומית 
סומבטהיי היא העיר העתיקה ביותר בהונגריה. היא נוסדה בשנת 43 לספירה כאשר הקיסר קלאודיוס העניק לה את השם Colonia Claudia Savariensum (קולוניית קלאודיוס של הסווריאנים), ולאחר מכן היא הפכה לבירתה של פאנוניה העילית. היא שכנה בסמוך לדרך הענבר – אחד מנתיבי הסחר החשובים באותה תקופה.

הקיסר קונסטנטינוס הגדול ביקר פעמים אחדות בסווריה. הוא ארגן מחדש את הקולוניות והפך את סווריה לבירתה של הפרובינקיה פאנוניה פרימה. זאת הייתה תקופת פריחה לעיר – אוכלוסייתה גדלה ונבנו בה מבני ציבור, תיאטראות וכנסיות. הקדוש הנוצרי מרטין מטור נולד בה.

אחרי מותו של הקיסר ולנטיניאנוס השלישי ההונים בהנהגת אטילה תקפו את פאנוניה, ובשנים 441 – 445 כבשו את סווריה. בשנת 458 העיר נהרסה ברעש אדמה.

 תקופת ימי הביניים 
למרות ההרס הכבד והקשיים, העיר נותרה מיושבת. היא נבנתה מחדש תוך שימוש בחומרים שנותרו מהריסות העיר הרומאית. מבני הציבור (אמנם פחות מפוארים) נבנו מחדש. רוב התושבים דוברי הלטינית פינו את העיר ושבו לאיטליה ובמקומם הגיעו מתיישבים גותים ולומברדים.
מהמאה השישית ועד המאה השמינית העיר נשלטה על ידי האוורים שפלשו לאזור ושבטים סלאבים שנלוו אליהם.

ב-795 השתלטו הפרנקים על העיר ואפילו קרל הגדול הגיע לבקר בעיר הולדתו של מרטין מטור הקדוש.

בסביבות שנת 900 השלטון בעיר נתפס על ידי  ההונגרים לאחר תקופת שלטון קצרה של המוראבים. ב-1009 העניק אישטוון הראשון, מלך הונגריה את העיר לדיוקסיה של העיר גיור.

העיר סבלה רבות במלחמה בין שמואל אבא, מלך הונגריה והקיסר היינריך השלישי בשנים 1042 ל-1044 ועוד יותר לאחר מכן בפלישה הגדולה של המונגולים (טטרים) (1241 – 1242), שבה נהרסה העיר עד היסוד. האוכלוסייה שנמלטה מן העיר מצאה מקלט בבורות שנחפרו ביערות שבסביבה.

העיר שוב נבנתה מחדש ובשנת 1407 קיבלה תואר של עיר מלכותית חופשית. בשנת 1578 קיבלה תואר של בירת מחוז ואש (Vas). העיר שוב זכתה לתקופת פריחה עד לכיבושה על ידי אישטוון בוצ'קאי בשנת 1605.

 העת החדשה 
בתקופת הכיבוש הטורקי העיר הייתה בסכנה פעמיים: ב-1664 הטורקים נהדפו ליד העיר סֶנטגוֹטהָרד (Szentgotthárd) הסמוכה לסומבטהיי, וב-1683 לאחר ניסיון הנפל לכבוש את וינה, הצבא הטורקי הנסוג בזז את רוב היישובים בדרכו אך גם הפעם ניצלה סומבטהיי בזכות חומותיה. עם סיום הכיבוש הטורקי העיר שוב ראתה זמנים טובים עד למרד של פרנץ ראקוצי בשלטון בית הבסבורג בתחילת המאה ה-18. העיר תמכה במרד אך נכבשה שוב על ידי צבא ההבסבורגים ב-1705. העיר שוחררה ונכבשה לסירוגין עד לשנת 1710.

ביוני 1710 נספו כ-2000 מתושבי העיר במגפה וב-3 במאי 1716 העיר נהרסה כליל בשרפה. מתיישבים חדשים – ברובם גרמנים – הגיעו לעיר.  בעקבות הגירה זו, במשך תקופה ארוכה היה רוב גרמני בעיר.

העיר התחילה לשגשג שוב. ב-1772 נבנתה גימנסיה בעיר וב-1777 ייסדה מריה תרזה את הדיוקסיה של סומבטהיי. ב-1809 צבא נפוליאון השתלט על העיר והחזיק בה 110 ימים. ב-1813 פרצה מגפת כולרה בעיר וב-1817 שרפה כילתה שני שלישים ממנה. במהפכת 1848 העיר תמכה במורדים אך לא נערכו קרבות בסביבת העיר והיא נשארה תחת שלטון בית הבסבורג.

תנופת השגשוג והפיתוח שבאה בעקבות הסכם הפשרה של 1867 והקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית, לא פסחה גם על סומבטהיי. תשתיות מודרניות של אספקת מים, מערכת ביוב וכבישים סלולים הוקמו. קווי מסילת הברזל הגיעו לעיר שהפכה לצומת תחבורתי חשוב. הוקמו מוסדות חינוך ותרבות נוספים. בתקופה של 4 עשורים אוכלוסיית העיר גדלה פי ארבעה.

 סומבטהיי במאות ה-20 וה-21 
בעקבות חתימת חוזה טריאנון שטחים נרחבים במערב הונגריה עברו לאוסטריה וסומבטהיי שהתקרבה עד כדי 10 ק"מ מהגבול האוסטרי איבדה את מעמדה כמרכזה של מערב הונגריה.
כאשר ניסה קארוי הרביעי ("מלך הונגריה") להחזיר את שלטון המלוכה להונגריה הוא הגיע לסומבטהיי ב-26 במרץ 1921 והתקבל בהערצה על ידי התושבים אך ניסיונו להפיכה כשל.

בשנים שבין שתי מלחמות העולם נבנו בתי ספר רבים בעיר והוקם בית החולים החדיש ביותר בחלק המערבי של הונגריה (טרנסדנוביה).
במלחמת העולם ה-2 סומבטהיי, שהייתה צומת רכבות חשוב וגם מרכז לוגיסטי צבאי עבור מדינות הציר, הפכה למטרה להתקפות כוחות הברית וסבלה נזקים כבדים. מרכז העיר נהרס ברובו.

לאחר המלחמה העיר צמחה בספחה אליה יישובים רבים בסביבתה הקרובה. בזמן המרד ההונגרי של 1956 הצבא הסובייטי השתלט על העיר. בשנות השבעים של המאה ה-20, העיר תועשה בקצב מזורז, ונבנו בה בתי חרושת חדשים. בשנות ה-80 נבנו מוסדות תרבות וספורט נוספים וב-2006 הסתיים שיפוץ מקיף של מרכז העיר בסיוע האיחוד האירופי.

 היהודים בסומבטהיי 
ממוזער|בית הכנסת האורתודוקסי; הקהילה היהודית נאלצה למכור את הבניין ב-1956, והוא שופץ ומשמש כבית מסחר
יהודים הגיעו לסווריה כבר במאה הראשונה לספירה. החל מהמאה ה-16 יהודים החלו לסחור בעיר אך לא הורשו להתיישב בה. הקהילה נוסדה ב-1830 אך חבריה גרו בפרברים מחוץ לעיר. רק ב-1840, בעקבות האמנציפציה ליהודים החלה התיישבות של יהודים בתוך העיר.

ב-1848 הקהילה היהודית הותקפה על ידי קבוצת פורעים. בית הכנסת נפרץ, ספרי קודש כולל ספרי תורה ותשמישי קדושה אחרים הושחתו. השלטונות המקומיים היו מעוניינים בגירוש היהודים מהעיר ותמכו בפורעים אך השלטון המרכזי מנע זאת. ראשי הפורעים נעצרו והועמדו לדין.

ב-1871 נוסדה קהילה אורתודוקסית נפרדת אך לא נוצרה יריבות ושתי הקהילות חיו בהרמוניה. ב-1880 נבנה בעיר בית כנסת מפואר. מ-1975 הוא משמש כאולם קונצרטים.

ב-1919 היהודים הואשמו בתמיכה בסיפוח סומבטהיי לאוסטריה ומספר יהודים נהרגו במהומות שהיו.

ב-1941 חיו בסומבטהיי כ-3,400 יהודים כ-10% מסך האוכלוסייה בעיר.

בין ה-5 ל-6 ביוני 1944, 4,228 מיהודי סומבטהיי והסביבה הובלו ברכבות לאושוויץ. רק עשרות בודדות מהם שרדו ושבו לסומבטהיי בתום המלחמה.
כיום קיימת קהילה יהודית של כמה עשרות נפשות בסומבטהיי.

רב העיר לפני השואה היה הרב מרדכי מאיר בנעט.
ממוזער|250px|הכיכר המרכזית

ילידי המקום
 שאנדור גרה (במקור גרינהוט 1882 – 1972) היה מהנדס מכונות יהודי-הונגרי. 
 אנדור אדוריאן (במקור לקנבכר, 1883 – 1966) היה סופר, עיתונאי, מתרגם ספרותי, מבקר יהודי-הונגרי.
 לואיזה וילהלם (1911 – 1978) הייתה ציירת ישראלית ילידת הונגריה, זוכת פרס נורדאו.
 מריאן רייזמן (1911 – 1991) הייתה צלמת יהודייה-הונגרייה, אמנית צילום. 
 לאסלו ויינר (1916 – 1944) היה פסנתרן, מלחין ומנצח יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
 מאיר מקס בינט (1917 – 1954) היה איש מודיעין ישראלי שפעל ונתפס במצרים בעקבות נפילת רשת החבלה ב"עסק הביש".
 ראובן איילנד (1923 – 2004) היה מנכ"ל משרד החקלאות, מנכ"ל ויושב ראש אגרקסקו.

 ערים תאומות 

לקריאה נוספת
 סומבאטהאי בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 417
 סומבאטהאי, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 303-304. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)


 קישורים חיצוניים 


 לקסיקון יהודי הונגרי (Magyar Zidó Lexikon) בעריכת פטר אוּיוארי 1929, עמ' 866.
 ספר זיכרון מחוז וואש - לזכר קדושי הקהילות והיישובים באזור וואש, עורך: אברהם לוינגר. באתר הספרייה הציבורית של ניו יורק.





 הערות שוליים 

קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה