תסמונת דה קרוון

תסמונת דה קרוון (באנגלית: De Quervain Syndrome) היא מצב רפואי המתבטא בכאב בשורש כף היד בצד של האגודל, הנגרם על ידי דלקת או פגיעה לא דלקתית בנרתיק הגידים של שני הגידים האחראים על תנועות מסוימות באגודל, בסמוך לעצם החישור. פגיעה זו יוצרת חיכוך שמקשה על תנועת הפשיטה של האגודל ומלווה בכאב. התסמונת נקראה על שמו של הכירורג השווייצרי פריץ דה קֶרְוָו֫ן (Fritz de Quervain) שזיהה אותו לראשונה בשנת 1895. בין השמות הנוספים שניתנו לתסמונת במשך השנים נכללים "דלקת הגיד של הכובסת" ו"האגודל של בלקברי" (או "האגודל של גיימר"), מאחר שהיא נקשרה לעבודות ומאמצים חוזרים ונשנים של האגודל ושורש כף היד. שמות נוספים לתסמונת הם: טנוסינוביטיס רדיאלית (סטילואידית) (radial tenosynovitis או
styloid tenosynovitis), תסמונת המאמץ של הכובסות, שורש כף היד של האמהות ועוד.

שמאל|ממוזער|200px|נרתיקי הגידים בגב שורש כף היד, לפי "האנטומיה של גריי"

פתולוגיה
תסמונת דה קרוון מערבת שני גידים מרכזיים המפעילים את האגודל: גיד השריר פושט האגודל הקצר וגיד השריר מצדיד האגודל הארוך. שני הגידים הללו סמוכים זה לזה ופועלים יחד כדי להרחיק את האגודל מכף היד (תנועה הנקראת "הרחקה חישורית"). גידים אלו עטופים באופן נורמלי במעטפת סינוביאלית (נרתיק הגידים), שתפקידה להפחית את החיכוך ביניהם לבין הרקמות הסמוכות ולאפשר תנועה חלקה. אולם, כאשר מתפתחת התסמונת, המעטפת והגידים עוברים התעבות ותהליך ניווני כרוני. תהליך זה מגביר את החיכוך, מקשה על תנועת הגידים בתוך הנרתיק הצר וגורם לכאב האופייני. שכיחות התסמונת: תסמונת דה קרוון שכיחה יותר אצל נשים. יש הסבורים כי הדבר קשור להבדלים מבניים, כגון זווית גדולה יותר של זיז החרט של עצם החישור אצל נשים, אשר עשויה להגביר את העומס על הגידים באזור זה.

אטיולוגיה
סיבת התסמונת אינה ידועה. בשפה הרפואית, המחלה היא "אידיופאתית".
יש הסבורים כי היא תוצר של חבלות חוזרות ונשנות תוך כדי מאמץ יתר.

במשך השנים והתקופות נקשרה לעבודות כמו כביסה, לטישת יהלומים, קלדנות, שימוש במכשירים חדישים המופעלים באצבעות תוך החזקתם בכף היד – מכאן השם של "דלקת הגיד של הכובסת" או בהתאמה – "האגודל של בלקברי".

תסמינים וסימנים
התסמינים האופייניים הם כאב, רגישות מקומית ונפיחות בצד הקרוב לאגודל של שורש כף היד וקושי באחיזה.
אופייני בצורות יותר קלות היא הופעת כאב בפשיטה כפויה נגד התנגדות של האגודל.
הסימן המובהק המשמש את איבחון תסמונת דה קרוון הוא מבחן על שם פינקלשטיין.
נדרש שהאגודל ישב בתוך אגרוף הקמוץ, ולאחר מכן - השמטה של כף היד אל כיוון הזרת - הטיה גומדית (לכיוון עצם הגומד), הנבדק מרגיש כאב עז בשורש כף היד מתחת לאגודל. אצל אדם בריא גם כן ייתכן כאב, אבל אם עצמת הכאב גדולה, סביר להניח כי קיימת תסמונת דה קרוון. הכאב ממוקם בצד האגודל של האמה, כ-2.5 ס"מ מתחת לשורש כף היד.

אבחנה מבדלת
האבחנה מתבצעת על ידי מבחן פינקלשטיין. מבחן זה כולל שלילת הפרעות זהות כגון:
 דלקת מפרקים ניוונית של המפרק בין עצם המסרק הראשונה לעצם רבת הזוויות הגדולה שבשורש כף היד
תסמונת ההצטלבות Intersection syndrome - הכאב בו מופיע יותר באמצע גב האמה ו-5 - 7.5 ס"מ מתחת לשורש כף היד.
תסמונת ורטנברג

טיפול
הטיפול בהפרעה זאת מתחלק לכמה סוגים.

 טיפול שמרני 
 מתן הסברים על התנועות המכאיבות של היד והאגודל, מנוחה, קירור מקומי, תרופות לכאבים ואנטידלקתיות לא סטרואידיות.
 הזרקה מקומית של חומר קורטיקוסטרואידי – הונהגה בשנת 1955 על ידי ב.ג'.כריסטי שהשתמש בהידרוקורטיזון. מאז 1972 שולטת דעתו של מקנזי שהמליץ על זריקת חומר קורטיקוסטרואידי כקו ראשון בטיפול, כאשר הטיפול הכירורגי נשמר למקרים עמידים להזרקה. עם זאת, הנתונים לגבי יעילות הזרקת קורטקוסטרואיד הם דלים ולא מבוקרים, ואף לא ברור מה תועלתה לגבי המהלך הטבעי של המחלה. סקירה מובנית שפורסמה בשנת 2003 זיהתה רק 35 פרסומים על דה קרוון במדליין, מתוכם רק 7 הציגו נתונים לגבי הזרקת חומר קורטיקוסטרואידי כטיפול למחלה ואף לא אחד מהמחקרים לא היה מבוקר. מחקרים רטרוספקטיביים מדווחים על שיעורי הצלחה של מעל 70% של ההזרקות הקורטקוסטרואידיות, אולם מחקר קוהורט אחד הצביע שיעור הצלחה של 58% כשלרבים מהמטופלים עברו עד 18 חדשים עד לשיכוך התסמינים. בעוד מחברי המחקר ייחסו את כישלונו של טיפול זה לווריאציות אנטומיות מסוימות בשורש כף היד, לא נקבע באופן ברור האם ההזרקה הקורטיקוסטרואידית עדיפה על פלצבו והאם המהלך הסימפטומטי בן 12–18 חדשים הוא יתרון על המהלך הטבעי של המחלה. קריטריון אחר בשימוש לקביעת כישלון הטיפולים השמרנים הוא בחירת הטיפול הכירורגי. אבל ההחלטה לנתח היא מורכבת ומוטה על ידי אמונות ורגשות של הכירורג והפציינט כאחד. השימוש בבחירת השיטה הכירורגית בהגדרת ההצלחה מקשה על הערכת הנתונים לגבי השיטות השמרניות. לדוגמה, באחד המחקרים שבו מספר גדול של מטופלים טופלו ללא הזרקה (סדים ותרופות אנטי-דלקתיות), 93 מטופלים (48%) מכל אלה שטופלו בשיטה שמרנית עברו ניתוח. נתון זה יכול פשוט לשקף את תיסכולם של המטופל והכירורג, כאשר, אחרי הרבה חודשים של קיום תסמינים, המחלה לא מוצאת בשום אופן את פתרונה. על נתוניו של ליין ועמיתיו המצביעים כי טיפול שמרני מצליח רק במקרים קלים, מעיב חוסר הפניה אקראית של פציינטים לטיפולים החלופיים והשימוש בהרבה מקרים של ההחלטה לנתח כקריטריון לכישלון. רוב המקרים של "טנדינוזיס" יש להם ריפוי טבעי בזמן. זה יכול לחול גם במקרה תסמונת דה קרוון, אבל דרושים מחקרים נוספים.
אימוביליזציה בסד של שורש כף היד ושל האגודל עד למפרק בין הגלילים.

 טיפול ניתוחי (כירורגי) 
חתך אורכי במעטפת ב"לשכה" הגבית הראשונה. ישנן הוכחות שמשיג הקלה אצל רוב המטופלים. הסיכון העיקרי הוא נזק לעצב התחושתי החישורי.

לקריאה נוספת

 J.of Am Acad Orthop Surg, vol.15, 12, p.757–64, 2007 (א. איליאס, מ. אסט, א.א. שאפר, ג'. תודר - הטנוסינוביטיס דה קרוון של שורש כך היד ב"ג'ורנל של האקדמיה האמריקאית לכירורגיה אורתופדית" 2007)

Clarke MT, Lyall HA, Grant JW, Matthewson MH The histopathology of de Quervain's disease J Hand Surg [Br] vol23,6, p.732–4, 1998 December - מ.ט. קלארק, ה.א. לייל, ג'.וו. גרנט, מ.ה. מתיוסון, ההיסטופתולוגיה של מחלת דה קרוון, ב"ג'ורנל לכירורגית כף היד" מבריטניה, 1998
קישורים חיצוניים




הערות שוליים

קטגוריה:הפרעות גידים ורקמה סינובית