פסיפס הציפורים (קיסריה)

שמאל|ממוזער|250px|החדר המערבי וחלק מהאכסדרה
שמאל|ממוזער|250px|האתר מדרום-מערב. בקדמת התמונה נראית רצפתו של חדר נוסף, גם הוא מרוצף בפסיפס, וסביב החצר המרכזית נראה הפרוזדור של האכסדרה ובסיסי העמודים אשר תמכו בקומה השנייהפסיפס הציפורים הוא רצפת פסיפס הנמצאת על גבעת כורכר ליד שכונה 2 בקיסריה, בפינת שדרות רוטשילד והכביש המוביל אל אמות המים ואל חוף הים.

גילוי ושחזור
הפסיפס התגלה ב-1950, במהלך אימון צבאי, ולאחר חמש שנים כוסה בחול בשל התפוררותו. הארכאולוג שמואל ייבין פרסם את ההודעה הראשונה אודות התגלית, והגדיר את המבנה ככנסייה בשל האפסיס שנמצא בחלקו המזרחי של המבנה והפונה מזרחה. מאחר שלא מצא במקום עמודים, הציע לראות במבנה כנסייה בלתי מקורה. אשר עובדיה הכליל את המבנה בקורפוס הכנסיות שלו. בשנת 1985 התייחס רוני רייך לממצאים, והסיק שאין מדובר כלל בכנסייה אלא בחלק מרכזי של ארמון.

רק באוגוסט 2004, חשף המשמר אמיר ג'נאח, את הפסיפס לאחר הליך בירוקרטי ממושך (בין היתר כיוון שהפסיפס נמצא מול בית הברון רוטשילד) ובהשתתפות מתנדבים מקיסריה, אור עקיבא ושדות ים. המטרה הייתה לבדק את מצבו השימורי ולכסותו על פי הסכם מול החברה לפיתוח קיסריה שהתנגדה להשאירו חשוף היות שהאתר נימצא מחוץ לגן הלאומי. לאחר חשיפת הפסיפס הסכימה החברה לפיתוח קיסריה להשאירו חשוף והשקיעה 600,000 ש"ח בפרויקט. העבודות הסתיימו באוקטובר 2005 והאתר נפתח לקהל הרחב ללא תשלום. לאחר החשיפה והשימור, עבודות השחזור בוצעו בהובלת ז'ק נגר, גלאב אבו דיאב וגבריאל סולומן, ובשנים האחרונות שוחזרו מקטעים במסגרת הפסיפס, הוספו מדליונים עם עופות והמשיכו עבודות התחזוקה.

האתר
רצפת הפסיפס השתייכה לארמון ביזנטי שהוקם בסוף המאה ה-6 או בתחילת המאה ה-7 ואשר שכן מחוץ לחומותיה של קיסריה העתיקה. הרצפה כסתה את החצר המרכזית של הארמון, אליה הוביל פורטיקו בצידה המערבי, וסביבה שכנו אכסדרה, חדרים וחצרות נוספות שגם בהם היו רצפות פסיפס. שטחו הבנוי של הארמון השתרע על פני כ-1,500 מ"ר ושטחה של האחוזה כולה היה כשלושה דונמים. הוא השתייך למשפחה נוצרית אמידה, אך לא נמצאו עדות או כתובת המעידות על זהותה. במבנה הייתה קומה נוספת אשר גם היא הייתה מרוצפת בפסיפסים, ואשר חלקים ממנה קרסו על בעת שהארמון נהרס בשרפה, כנראה בעת הכיבוש הערבי בשנת 640. קורות העץ של הקומה השנייה נשרפו, וחלקי הפסיפס שלה נמצאו מונחים על רצפת הקומה הראשונה.

הפסיפס
הפסיפס משתרע על פני שטח מלבני באורך של 16 מטרים וברוחב של 14.5 מטר. הוא כולל מסגרת שבה עוטרו עצי פרי עמוסי פירות, כגון שזיף, אפרסק, משמש, אתרוג, רימון, תאנה, אגס ותפוח. בין העצים נראים יונקים בתנועה כגון אריות, נמרים, דובים, יעלים, כלבים, פילים, צבאים, שוורים, חזיר בר, סוס ועז.

המסגרת מקיפה את מרכז החצר שבה 120 מדליונים עגולים המאכלסים עופות גדולים וצבעוניים, והן הקנו לפסיפס את שמו. המדליונים ערוכים ב-12 שורות, כשבכל שורה מינים שונים של עופות - טווסים, חסידות, שקנאים, אנפות, פסיונים, פורפיריה כחולה, ברווז, פלמינגו, פנינייה, יען, חוגלה - הפונים כולם שמאלה. סדר הופעת הציפורים בכל השורות קבוע, אך כל שורה נפתחת בעוף השני המופיע בשורה שמתחתיה, כך שנוצרים אלכסונים שבכל אחד מהם מופיעה אותה דמות.

מתחת לפסיפס שכן בור מים מטוייח אליו נוקזו מי הגשמים מהמכלול כולו, ובפינתו הצפון-מערבית של האתר שכנה בריכת אגירה נוספת שקיבלה את מימיה מבאר, שכן הארמון גבוה ממפלסן של אמות המים בקיסריה, ולכן נזקק לאספקת מים עצמאית.

לוח השולחן
ממצא נוסף ויחידאי שנחשף במקום הוא לוח שולחן בצורת האות D, משובץ בצורת ריבועים ומשולשים. הלוח עשוי בטכניקת "זכוכית-זהב" - שתי שכבות זכוכית שביניהן שכבת זהב, ובו דוגמאות של צלבים ופרחים. בעת שריפת הארמון, נפל שולחן העץ על פניו ונשרף, והלוח השתמר על הרצפה. לדברי מומחי רשות העתיקות:

לוח השולחן הועבר לשימור ואינו מוצג באתרו.

לקריאה נוספת
R. Reich, A Figurative Mosaic from Caesarea, in: R. Reich, Some Byzantine remains, 'Atiqot (English Series) 17 (1986), pp. 205-213

ראו גם
 בית הברכות לחקלאי

קישורים חיצוניים

 יוסף פורת, פטר גנדלמן ויעל גורין־רוזן, ארמונות בעיבורי קיסריה הביזנטית, קתדרה, 122, עמ' 117–142, טבת תשס"ו

 פסיפס הציפורים ושולחן הזהב, באתר רשות העתיקות


הערות שוליים

קטגוריה:פסיפסים מן התקופה הביזנטית
קטגוריה:אמנות ביזנטית
קטגוריה:קיסריה
קטגוריה:השרון: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:ישראל: פסיפסים