טסה (מחנה)

מחנה טסה היה בסיס צבאי ישראלי בצפון מערב חצי האי סיני, אשר שירת את צה"ל עד לשנת 1976.

 היסטוריה 
המחנה שכן כ-35 קילומטר ממזרח לעיר אסמאעיליה. מיקומו היה בצומת הכביש מאסמאעיליה לרפידים עם הכביש מרומני למעבר המיתלה. הכביש נקרא באותה תקופה "ציר טסה-בלוזה" אף כי הגיע עד ראס סודר.
מלחמת ההתשה
בזמן מלחמת ההתשה שירת המחנה את מפקדות היחידות שהיו בקו התעלה.
בתגובה למבצע בוקסר של חיל האוויר הישראלי. הופצץ מחנה טסה ב-24 ביולי 1969 על ידי חיל האוויר המצרי, אך ללא תוצאות ממשיות.. התקפה דומה התרחשה ב-18 באפריל 1970, שוב ללא נזק ממשי.
בגלל הקושי לנהל את השליטה בשלל הבעיות המורכבות של כוחות צה"ל בגזרה הצפונית של תעלת סואץ, ממחנה טסה המרוחק. הוקמה בסוף קיץ 1969 "החטיבה הצפונית" (בפיקוד שמואל פרסבורגר), שמפקדתה מוקמה בבלוזה.

מלחמת יום הכיפורים
בראשית מלחמת יום הכיפורים שכנה במחנה מפקדת חטיבה 14 – אחת החטיבות של עוצבת סיני. לאחר הגעת כוחות המילואים לסיני שימש המחנה מוקד ליחידות שפעלו במרכז גזרת תעלת סואץ. מפקדתו של האלוף אריאל שרון, מפקד אוגדה 143, שכנה בבונקר במחנה עד לצליחה הישראלית אל הגדה המערבית של תעלת סואץ, ומקצת דיוני הפיקוד הבכיר של צה"ל נערכו בו. בבונקרים במחנה התמקמו גם יחידות רפואה של אוגדה זו, כולל פלוגה כירורגית.

בפתיחת המלחמה, בצהרי יום 6 באוקטובר 1973, הפציצו מטוסים מצריים את המחנה. הצבא המצרי ניסה לתקוף אותו במהלך המלחמה גם באמצעות רקטות קרקע-קרקע מדגם פרוג, וכן ירה לעברו טיל אוויר-קרקע מדגם קלט, אשר הופל בטרם הספיק לפגוע במחנה.

בעקבות הסכם הביניים בין ישראל למצרים פינה צה"ל את המחנה, והוא הועבר לידי כוח ההפרדה של האו"ם בסיני.

את ספרו, גילוי אליהו, פותח ס. יזהר בתיאור מחנה טסה בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים, עת שימש מפקדה קדמית של חלק מכוחות צה"ל:  

הערות שוליים

קטגוריה:בסיסי צה"ל בסיני
קטגוריה:החזית המצרית במלחמת יום הכיפורים