כדור הרעם (סרט)

כדור הרעם (באנגלית: Thunderball) הוא הסרט הרביעי בסדרת סרטי הריגול ג'יימס בונד, אחרי "ד"ר נו" (1962), "מרוסיה באהבה" (1963) ו"גולדפינגר" (1964), והרביעי בו כיכב שון קונרי כסוכן MI6 הבדוי ג'יימס בונד. זהו עיבוד לרומן בעל אותו שם שכתב איאן פלמינג, שמצידו ביסס אותו על תסריט מקורי אותו כתב עם ג'ק ויטינגהם, שנכתב על סיפורם של קווין מקלורי, ויטינגהם ופלמינג. במאי הסרט הוא טרנס יאנג והתסריט נכתב בידי ריצ'רד מייבאום וג'ון הופקינס.

הסרט מתאר את משימתו של בונד למצוא שתי פצצות אטומיות שנגנבו מנאט"ו בידי ארגון ספקטר (SPECTRE), ראשי תיבות של SPecial Executive for Counter-intelligence, Terrorism, Revenge and Extortion - הנהלה מיוחדת למודיעין נגדי, טרור, נקמה וסחיטה, שמחזיק אותם תמורת כופר של 100 מיליון לירות שטרלינג ביהלומים, כתנאי לכך שהוא לא ישמיד עיר גדולה בארצות הברית או באנגליה (בשלב מאוחר בסרט מתברר שמדובר במיאמי). חיפושיו של בונד מובילים אותו לאיי הבהאמה, שם הוא פוגש את אמיליו לארגו, שחקן קלפים שתום-עין, שהוא מספר שתיים בארגון SPECTRE. בונד נעזר ב-CIA ובפילגשו של לארגו, החקירה שלו מגיעה לשיאה בקרב תת-מימי עם שכירי החרב של לארגו.

למרות שהסרט תוכנן על ידי מפיקי סדרת סרטי ג'יימס בונד, אלברט ברוקולי והארי זלצמן, "כדור הרעם" נקשר לסכסוך משפטי שאירע בשנת 1961, כאשר שותפיו לשעבר של פלמינג, מקלורי וויטינגהם, תבעו אותו זמן קצר לאחר פרסום הרומן באותה השנה, בטענה שהוא ביסס אותו על התסריט שכתבו השלישייה לעיבוד קולנועי של ג'יימס בונד. התביעה יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט, וברוקולי וזלצמן, מחשש שמקלורי ייצור סרט מתחרה, הותירו לו לשמור על זכויות מסוימות על עלילת הרומן ודמויותיו, והענקת קרדיט למקלורי על סרט זה כמפיק; ברוקולי וזלצמן שימשו במקום זאת מפיקים בפועל.

הסרט זכה להצלחה חסרת תקדים: הכנסותיו ברחבי העולם, שנאמדו ב-141.2 מיליון דולר, עלו לא רק על אלו של כל אחד מקודמיו, אלא גם על אלו של כל אחד מחמשת הסרטים הבאים אחריו. "כדור הרעם" נותר הסרט המצליח ביותר מבחינה כלכלית בסדרה באמריקה הצפונית. בשנת 1966 זכה ג'ון סטירס בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר והמעצב האמנותי קן אדם, שהיה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע, היה מועמד גם לפרס זה. לאחר הסרט יצא הסרט "אתה חי רק פעמיים" משנת 1967. בשנת 1983 הוציאה חברת האחים וורנר עיבוד קולנועי שני לרומן "כדור הרעם" תחת הכותרת "לעולם אל תאמר לעולם לא", כשמקלורי שימש מפיק בפועל.

 עלילה 
סוכן ספקטר בשם אמיליו לארגו זומם מזימה להחזיק את ארגון נאט"ו ככופר בעזרת חטיפת שתי פצצות גרעיניות ממפציץ אוורו וולקן של חיל האוויר המלכותי, בעודו באימון. בזמן שהותו באתר הנופש שרובלנדס רוצח סוכן ספקטר בשם הרוזן ליפה את טייס חיל האוויר הצרפתי פרנסואה דרבאל ומחליפו באנג'לו פאלאצי, שפניו שונו בניתוח פלסטי כדי להתאים לאלו של דרוואל. ברגע האחרון דורש פאלאצי עוד כסף, וסוכנת ספקטר בשם פיונה וולפה מסכימה לכך על מנת שימשיך במבצע. פאלאצי חוטף את המפציץ, הורג את צוותו, ומנחית אותו במים רדודים באיי בהאמה. בזמן שאנשיו מוצאים את הפצצות הורג לארגו את פאלאצי.

הסוכן החשאי הבריטי ג'יימס בונד, המתאושש בשרובלנדס לאחר שהרג את המתנקש חבר ספקטר, ז'אק בובר, מבחין בליפה ומשגיח עליו. לאחר שבונד וליפה שורדים ניסיונות התנקשות הדדיים מגלה בונד את גופתו של דרבאל. עם שובו ללונדון מוצא עצמו בונד שוב על הכוונת של ליפה. וולפה הורגת את ליפה, שגיוסו של אנג'לו סיכן את מזימתו של לארגו. כל  מוצבים בכוננות גבוהה לאחר שספקטר מציב אולטימטום, שלפיו עיר גדולה בארצות הברית או ב תיהרס, אלא אם כן ישולמו להם 100 מיליון ליש"ט תוך שבוע. בונד מבקש מ-M לשלוח אותו לנסאו, כדי ליצור קשר עם אחותו של דרבאל, דומינו, לאחר שזיהה את דרבאל כאדם שאת גופתו מצא באתר הנופש.

בונד פוגש את דומינו בעודו מבקר בקזינו מקומי, ומגלה שהיא המאהבת של לארגו. בונד ולארגו מנהלים משחק חתול ועכבר תוך שהם מעמידים פנים שהם לא בקיאים בזהויותיהם האמיתיות. בונד פוגש את חברו סוכן ה-CIA פליקס לייטר, סוכנת נוספת בשם פאולה קפלן ואת קצין האפסנאות של ארגונו Q, על מנת לקבל ציוד, כולל מצלמת אינפרא-אדומה תת-ימית ושנורקל. בעודו חוקר את ספינתו של לארגו, ה"דיסקו וולנטה", הוא מבחין בפתח תת-ימי. הוא מבקר את לארגו באחוזתו במהלך הלילה, רק כדי לגלות שפולה נחטפה והתאבדה במקום לדבר. בונד מתחמק מאנשיו של לארגו במהלך חגיגת ה. וולפה מצליחה להסב את תשומת הלב של בונד, אך מוצאת את מותה לאחר שהוא מסית אותה אל עבר אקדח שנועד לירות בו למוות.

בונד ולייטר מוצאים את הספינה של לארגו מוסווית מתחת למים, יחד עם גופותיהם של פאלאצי וצוותו. בונד מגלה לדומינו שלארגו הרג את אחיה, והיא מסייעת באיתור הספינה. אולם לארגו לוכד אותה. בונד מחליף את אחד מאנשיו של לארגו בזמן שספקטר מתכונן להזיז את הפצצות, ומגלה לאן אחת מהן מועברת לפני שהיא מתגלה ונשארת מאחור. הוא ולייטר מגייסים את משמר החופים והצי האמריקאי למלחמה בצוות הספינה, ומשיבים את אחת הפצצות בקרב תת-ימי. בונד רודף אחרי לארגו ותופס את הספינה כשהיא משילה את חלקה האחורי והופכת לרחפת בניסיון להימלט. בונד עולה לסיפון ומוציא את הספינה משליטה בזמן שהוא מביס את אנשיו של לארגו ונלחם בו. לארגו צובר יתרון על בונד ועומד לירות בו, אך ברגע האחרון הורגת דומינו את לארגו כנקמה לאחר שהפיזיקאי הגרעיני ששכר, לדיסלב קוצה, משחרר אותה. השלושה נמלטים מהספינה שניות ספורות בלבד לפני שהיא מתנגשת בסלעים ומתפוצצת. בונד ודומינו נלקחים על ידי מטוס באמצעות מערכת פולטון להנצלת קרקע-אוויר.

 צוות השחקנים 
שון קונרי - ג'יימס בונד: סוכן MI6 שנשלח לאסוף שתי פצצות גרעיניות שנגנבו.
קלודין אוז'ה - דומיניק "דומינו" דרבאל: המאהבת של לארגו. בטיוטות המוקדמות של התסריט היה שמה "דומינטה פאלאצי". כאשר לוהקה אוז'ה לתפקיד שונה שם המשפחה ל "דרבאל" כדי לשקף את לאומה.
קולה של אוז'ה דובב על ידי ניקי ואן דר זיל.
אדולפו צ'לי - אמיליו לארגו: מספר שתיים בספקטר הזומם מזימה לגנבת שתי פצצות גרעיניות.
קולו של צ'לי דובב על ידי רוברט רייטי.
ריק ואן נאטר - פליקס לייטר: סוכן ב-CIA המסייע לבונד.
גאי דולמן - הרוזן ליפה: מספר ארבע בספקטר האחראי על מבצע ההתקשות בדרוואל והחלפתו בפאלאצי.
מולי פיטרס - פטרישיה פירינג: פיזיותרפיסטית העובדת באתר הנופש.
קולה של פיטרס דובב על ידי ברברה ג'פורד.
מרטין בסוויק - פאולה קפלן: בעלת בריתו של בונד ב-CIA בנסאו.
ברנארד לי - "M": ראש ה-MI6.
דזמונד לואלין - "Q": קצין האפסנאות של ה-MI6, המספק לבונד כלי רכב רב-תכליתיים וגאדג'טים שימושיים למשימותיו.
לואיס מקסוול - מיס מאניפני: המזכירה של "M".
רולנד קאלבר - מזכיר הפנים: שר בריטי המעדכן את סוכני "00" לגבי מבצע "כדור הרעם" ומטיל ספק ביעילותו של בונד.
ארל קמרון - פינדר: סוכן מאיי בהאמה המשמש איש הקשר של בונד ולייטר בנסאו.
פול סטסינו - פרנסואה דרבאל/אנג'לו פאלאצי: דרבאל הוא טייס בחיל האוויר הצרפתי המוצב בצוות נאט"ו ואחיה של דומינו. הוא נרצח על ידי אנג'לו פאלאצי, שמתחזה לו.
רוז אלבה - מאדאם בואיטייר: אלמנתו לכאורה של קולונל ז'אק בובר, בעוד שבמציאות היא מתחזה אליו.
פיליפ לוק - וארגס: עוזרו האישי והעיקרי של לארגו.
ג'ורג' פרבדה - לדיסלב קוצה: פיזיקאי המסייע ללארגו עם הפצצות, אך כאשר האחרון מתעלם מהרשויות שיורות עליהן, הוא חס על דומינו ומחליט להצילה.
מייקל ברנאן - ג'אני: אחד מאנשיו של לארגו.
לאונרד זקס - מפקד להק פריצ'רד, איש הקשר של בונד בחיל האוויר המלכותי במהלך מבצע "כדור הרעם".
אדוארד אנדרדאון - תת מרשל אוויר: קצין בכיר בחיל האוויר המלכותי המספק תדרוך ל"סוכני 00" על טווח האוורו וולקן הנעדר והיעלמותו.
רג'ינלד בקוויט - קניסטון: עוזרו של מזכיר הפנים.
 שחקנים שלא קיבלו קרדיט 
מאריס גי מיצוקו - מאדאם לאפורט: סוכנת חשאית צרפתייה.
קולה של מיצוקו דובב על ידי קתרין קלמנס.
בוב סימונס - קולונל ז'אק בובאר: מספר שש בספקטר, שנהרג על ידי בונד בסצנה שלפני תחילת הסרט.
אנתוני דוסון - ארנסט סטאברו בלופלד: ראש ספקטר.
קולו של דוסון דובב על ידי .
ביל קאמינגס - קוויסט: אחד מאנשיו של לארגו.
פיליפ סטון - מספר חמש בספקטר: חבר אנגלי בכיר בספקטר שמדווח על סיוע בתכנון שוד הרכבת הגדול.
ויקטור בומונט - מספר שלוש בספקטר.

 הפקה 
 מחלוקות משפטיות 
"כדור הרעם", שנועד במקור להיות הסרט הראשון בסדרה, היה מוקד לסכסוכים משפטיים שהחלו בשנת 1961 ונמשכו עד 2006. קווין מקלורי וג'ק ויטינגהם, שותפיו לשעבר של איאן פלמינג, תבעו אותו זמן קצר לאחר פרסום הרומן "כדור הרעם" בשנת 1961, בטענה שהוא ביסס אותו על התסריט שכתבה השלישייה קודם לכן עבור עיבוד קולנועי כושל של ג'יימס בונד. התביעה יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט, כאשר למקלורי ניתנו זכויות מסוימות על הסיפור, העלילה והדמויות. עד אז היו סרטי ג'יימס בונד להצלחה קופתית, ומפיקי הסדרה, אלברט ברוקולי והארי זלצמן, חששו שמקלורי ייצור סרט מתחרה; לכן הם הסכימו להעניק למקלורי קרדיט להפקת עיבוד קולנועי של "כדור הרעם", כשהם ישמשו מפיקיו בפועל.

מאוחר יותר, בשנת 1964 הגיעו ברוקולי וזלצמן לסיכומים עם מקלורי שלפיו יותר לו לעבד את הרומן לסרט קולנוע; הסרט קודם כ"כדור הרעם של איאן פלמינג". עם זאת, לצד הקרדיטים הרשמיים לכותבי התסריט - ריצ'רד מייבאום וג'ון הופקינס - התסריט מזוהה גם כ"מבוסס על תסריט מקורי מאת ג'ק ויטינגהם" וכ"מבוסס על הסיפור המקורי של קווין מקלורי, ג'ק ויטינגהם ואיאן פלמינג".

 ליהוק 
במקור, ברוקולי בחר בג'ולי כריסטי לגילום דמותה של דומינו ויטלי, לאחר הופעתה של כריסטי בסרט "בילי בדאי". לאחר שפגש אותה באופן אישי חש אכזבה והפנה את תשומת ליבו לראקל ולש, לאחר שראה אותה על שער גיליון אוקטובר 1964 של המגזין "לייף". פיי דאנאוויי נשקלה גם היא וכמעט חתמה על חוזה בעניין. זלצמן וברוקולי בחנו רשימה נרחבת של שחקניות ודוגמניות אירופאיות לא-ידועות, כולל מיס איטליה לשעבר . בסופו של דבר לוהקה לתפקיד מיס צרפת לשעבר קלודין אוז'ה והתסריט שוכתב כך שדמותה תהפוך לצרפתייה ולא איטלקייה, אם כי קולה דובב על ידי ניקי ואן דר זיל. אחת השחקניות שהתמודדו על גילום הדמות, לוצ'אנה פלוצי, לוהקה מאוחר יותר לתפקיד פיונה קלי, שאף שם משפחתה שונה ל"וולפה" בהתאם למוצאה של פלוצי.

 צילום הסרט 
שלב הצילומים החל ב-16 בפברואר 1965, כאשר הצילומים העיקריים של סצנת הפתיחה צולמו בפריז. לאחר מכן עברו הצילומים לטירת אנה עבור הקרב בסצנה שלפני כתוביות הפתיחה. חלק ניכר מהסרט צולם באיי בהאמה, שכן הסרט ידוע בזכות סצנות האקשן התת-ימיות שבו, אשר מתרחשות לאורך רוב המחצית השנייה של הסרט. שאר הסרט צולם באולפני פיינווד, נסאו ומיאמי.
250px|ממוזער|שמאל|הבית ששימש אחוזתו של לארגו בסרט
עם הגעתו לנסאו חיפש מקלורי מקומות רבים לצילום הסרט, המופיעים בקטעיו המרכזיים, ונעזר בביתם של זוג עשירים מקומי עבור אחוזתו של לארגו. חלק מסצנת ההתקפה התת-ימית של ספקטר צולם גם הוא בשטח החוף של ביתו של מיליונר אחר במקום. רוב הסצנות התת-ימיות נאלצו להתבצע במים רדודים עקב הימצאות הכרישים בחוף.

לאחר שקרא את התסריט הבין קונרי את הסיכון המצוי בסצנה עם הכרישים בבריכה של לארגו והתעקש שמעצב ההפקה, קן אדם, יבנה מחיצה מזכוכית אקרילית בתוך הבריכה. המחסום לא היה מבנה קבוע, כך שכאשר אחד הכרישים הצליח לעבור דרכו, נמלט קונרי מהבריכה, שניות ספורות מהתקפה. מאוחר יותר אמר אדם לעיתון "הגרדיאן": "היינו צריכים להשתמש באפקטים מיוחדים, אבל בניגוד לאפקטים המיוחדים של היום, הם היו אמיתיים. תרמיל הסילון שהשתמשנו בו ב"כדור הרעם" היה אמיתי - הוא הומצא עבור צבא ארצות הברית. הוא היה מסוכן בטירוף והוא החזיק מעמד כמה דקות בלבד. מושב המפלט באסטון מרטין היה אמיתי והסירה של אמיליו לארגו, ה'דיסקו וולנטה', הייתה אמיתית. באותה תקופה היו סירות מנוע, אבל לא היו יאכטות בגודל טוב שהיו מסוגלות לשוט במהירות של 40 עד 50 קשר, אז זו הייתה בעיה לא קטנה. אבל בעזרת שילוב של רחפת, שקנינו בפוארטו ריקו תמורת 10,000 דולר, וקטמרן, זה לפחות היה נראה כמו יאכטה גדולה. שילבנו את שני גופי הסירה עם בורג החלקה של אינץ' אחד וכשהם התפצלו זה עבד כמו חלום. השתמשנו בהרבה כרישים לסרט הזה. שכרתי וילה באיי בהאמה עם בריכת מי מלח שאותה מילאנו בכרישים והשתמשנו בה לצילומים תת-ימיים. הריח היה נוראי. כאן שון קונרי כמעט שננשך. היה לנו פרוזדור מפרספקס כדי להגן עליו, אבל פרספקס לא הספיק לי ואחד הכרישים הצליח לעבור אותו. הוא מעולם לא יצא מבריכה מהר יותר בחייו - הוא הלך על מים".

מתאם האפקטים המיוחדים, ג'ון סטירס, סיפק כריש שהיה אמור להיות מת, על מנת לגרורו סביב הבריכה. בשלב מסוים התעורר הכריש, שעדיין היה בחיים. עקב הסכנות שהתעוררו על הסט, דרש הפעלולן ביל קאמינגס (שגילם את דמותו של קוויסט, עוזרו של לארגו) לקבל תשלום נוסף של 250 פאונד, לאחר שהושלך לבריכת הכרישים.

בימי הצילום האחרונים, בעת שהותו בנסאו, קיבל סטירס דלק טילים ניסיוני שישמש אותו בסצנת פיצוץ היאכטה של לארגו. סטירס התעלם מכוחו האמיתי של הנוזל הנדיף, שפך אותו על כל היאכטה, תפס מחסה ולאחר מכן פוצץ את הסירה. הפיצוץ העצום שנוצר ניפץ חלונות לאורך רחוב ביי בנסאו, השוכן כ-48 קילומטרים ממקום צילום הסצנה. על עבודתו ב"כדור הרעם" זכה סטירס בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.

בעוד שהצילומים התקרבו לסיומם, קונרי נעשה נסער יותר ויותר מהתערבות העיתונות והסחת דעתו עקב בעיות בנישואיו עם דיאן סילנטו. קונרי סירב לדבר עם עיתונאים וצלמים שעקבו אחריו בנסאו והביע את תסכולו מההטרדה שבאה עם התפקיד: "אני מגלה שתהילה נוטה להפוך אדם משחקן ובן אדם למעין מוצר, מוסד ציבורי. ובכן, אני לא מתכוון לעבור את המטמורפוזה הזו". בסופו של דבר הוא נתן רק ריאיון אחד, ל"פלייבוי", עת הסתיימו הצילומים, ואף סירב להופיע בסרט טלוויזיה פרסומי מיוחד שהופק עבור NBC, "".

 אפקטים 
הודות לסטירס, טיזר הפתיחה של הסרט, האסטון מרטין DB5 (שהוצגה גם ב"גולדפינגר"), מופיעה שוב כשהיא חמושה במכת"ז אחורי, ונראית פגומה מאוד. חגורת הרקטות  של סטירס, בה משתמש בונד כדי להימלט מהטירה, אכן עבדה, ונעשה בה שימוש לבידור פעמים רבות, לפני ואחרי הופעת הסרט; בעיקר במהלך סופרבול I ובתערוכה העולמית בניו יורק .

לבונד ניתן תרמיל סילון תת-ימי חמוש באקדח (המאפשר לו לתמרן מהר יותר מאחרים). הצבע הירוק, שעוצב על ידי ג'ורדן קליין, נועד לשמש מסך עשן עבור בונד כדי להימלט מרודפים. במקום זאת, ריקו בראונינג, במאי הסצנה התת-ימית, השתמש בו כדי להפוך את הגעתו של בונד לדרמטית יותר.

ב-26 ביוני 2013 נמכר שעון הברייטלינג אותו ענד קונרי בסרט, תמורת למעלה מ-100,000 פאונד; שעון זה, שניתן לבונד על ידי Q, שימש גם מונה גייגר.

 פסקול 
ג'ון בארי הלחין את פסקול הסרט בפעם השלישית, אחרי "מרוסיה באהבה" ו"גולדפינגר". שיר הנושא המקורי נקרא "מר קיס קיס, בנג בנג". השיר נכתב על ידי בארי ו; את השיר הקליטה במקור שירלי באסי, אך מאוחר יותר התברר שהשיר קצר מדי. מכיוון שבסי כבר לא הייתה זמינה, הוא הוקלט מחדש על ידי דיון וורוויק עם קטע כלי ארוך יותר. גרסתה של וורוויק לא הופצה עד לשנות ה-90. השיר הוסר מכתוביות הפתיחה לאחר שהמפיקים אלברט ברוקולי והארי זלצמן חששו ששיר הנושא לא יעבוד כראוי אם השיר לא יכלול את שם הסרט במילותיו. אחר כך חבר בארי לפזמונאי , שכתבו יחדיו את השיר "כדור הרעם", אותו שר טום ג'ונס.

המוזיקאי ג'וני קאש הגיש גם הוא שיר לחברת איון הפקות בעל אותו שם, אך לא נעשה בו שימוש.

 פרסום הסרט וקבלתו 
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-9 בדצמבר 1965 בטוקיו וב הוקרן הסרט לראשונה ב-29 בדצמבר. הוא זכה להצלחה קופתית גדולה ולרווחים חסרי תקדים. בארצות הברית צפו בסרט 58.1 מיליון בני אדם והוא גרף 63.6 מיליון דולר. לפיכך, הסרט הפך לסרט השלישי בעל ההכנסות הגבוהות ביותר ב-1965, אחרי "צלילי המוסיקה" ו"דוקטור ז'יוואגו". בסך הכל, הכנסות הסרט ברחבי העולם נאמדו ב-141.2 מיליון דולר והיה לסרט המכניס ביותר בתולדות הסדרה עד ליציאת הסרט "חיה ותן למות" ב-1973. לאחר התאמת הרווחים למונחים של 2011 הוא הכניס כמיליארד דולר ברחבי העולם, מה שהופך אותו לסרט השני המצליח ביותר בסדרה (מבחינה כלכלית) אחרי "סקייפול".

הסרט זכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר, שהוענק לג'ון סטירס בשנת 1966. המנהל האמנותי קן אדם היה מועמד לפרס באפט"א לעיצוב ההפקה הטוב ביותר. הסרט היה מועמד גם לפרס אדגר לסרט הזר הטוב ביותר.

 ביקורת 
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות. בוזלי קראות'ר מ"הניו יורק טיימס" סבר כי הסרט הומוריסטי יותר מאשר הסרטים הקודמים וש"הוא מלא באקשן תת-ימי שישמח את קפטן ז'אק-איב קוסטו". עוד שיבח את השחקנים הראשיים וכתב "הנוף באיי בהאמה הוא פיתוי שאי אפשר לעמוד בפניו. אפילו האלימות מצחיקה. זה הדבר הכי טוב שאני יכול לומר על סרט של ג'יימס בונד". ב"וראייטי" נטען כי הסרט היה "מלודרמה הדוקה ומרגשת שבה חידוש האקשן הוא דבר חשוב". עם זאת, פיליפ ק. שוור מה"לוס אנג'לס טיימס" התרשם פחות מהסרט וכתב: "זה אותו דבר כמו קודמיו, רק יותר - יותר מדי מהכל". קליפורד טרי מה"שיקגו טריביון" חש שהדיאלוגים בסרט היו "כל כך גרועים, שהם נהדרים" והדגיש את אוז'ה כ"אלגנטית ביותר ככל הנראה מבין כל נערות בונד עד כה".

ג'יימס בררדינלי שיבח את הופעתו של קונרי, את דמותה של פיונה וולפה כפאם פאטאל ואת סצנות האקשן התת-ימיות, וציין כי הן עוצבו היטב וצולמו בכישרון רב. הוא מתח ביקורת על אורך הסצנות וקבע כי הן זקוקות לעריכה, במיוחד במהלך שיאו של הסרט.

הסרט קיבל ציון של 85% באתר Rotten Tomatoes בהתבסס על 54 ביקורות עם דירוג ממוצע של 6.70/10. הקונצנזוס הכללי של האתר הוא: "קטעי התפאורה המפונפנים והקסם המתמשך של שון קונרי הופכים את "כדור הרעם" להרפתקה גדולה וכיפית, גם אם היא לא ממש עומדת בשיאים הקודמים של הסדרה". באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 64 מתוך 100 בהתבסס על ביקורות של תשעה מבקרים. בשנת 2025 ערך המגזין "Time Out" סקר בקרב מספר מבקרי קולנוע, במאים, שחקנים ופעלולני כדי למנות את 101 סרטי האקשן המובילים שלהם; "כדור הרעם" דורג במקום ה-92.

קישורים חיצוניים


 כדור הרעם באתר MGM
 האתר הרשמי של סרטי ג'יימס בונד
 כדור הרעם באתר universalexports
 כדור הרעם בג'יימס בונד ויקי 
 אתר המוקדש לסרט

הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1965
קטגוריה:סרטי ג'יימס בונד
קטגוריה:סרטי פעולה בריטיים
קטגוריה:סרטים העוסקים במלחמה ונשק גרעיני
קטגוריה:סרטים עם מוזיקה מאת ג'ון בארי
קטגוריה:סרטי טרנס יאנג