עטאללה מנצור

עטאללה מנצור (בערבית: عطا الله منصور; 9 בפברואר 1934 – 30 בינואר 2026) היה סופר ועיתונאי ערבי ישראלי.

 ביוגרפיה 
מנצור נולד ב-9 בפברואר 1934 בגוש חלב שבגליל למשפחה ערבית נוצרית, עם רקע מרוני ויווני-קתולי, אח לשתי אחיות. אביו היה חקלאי ובנאי. הוא גדל בכפר, ובשנת 1946 נסע לכפר אל-מוח'תאר בלבנון ללימודיו התיכוניים, ושהה שם במהלך מלחמת העצמאות. ב-1950 הסתנן בחזרה לישראל, ונשאר בה באופן בלתי חוקי עד שב-1960, כשהיה כבר כתב עיתון "הארץ", הגיש בקשה לקבלת אזרחות ישראלית על סמך הולדתו בארץ ישראל, ובקשתו אושרה. בשנים 1951–1952 התגורר בקיבוץ שער העמקים של השומר הצעיר. בשנת 1954 הוזמן מנצור לשיחה בשדה בוקר עם דוד בן-גוריון, בעקבות מכתב מחאה שכתב לבן-גוריון על אי הזמנתו לכנס הנוער בשייח' מוניס. מנצור טען כי יש בדבר אפליה, ובן-גוריון כתב לו בתשובה "אין יהודים וערבים. רק ישראלים".

מ-1954, עת פרסם את קורות מפגשו עם בן-גוריון בשבועון "העולם הזה", ועד 1958, היה מנצור כתב השבועון שערכו אז במשותף אורי אבנרי ושלום כהן. משנת 1958 ועד שנת 1992 היה כתב "הארץ", והיה לכתב הערבי הראשון שמועסק בעיתון עברי. בשנת 1982 היה ממייסדי העיתון הערבי "א-סנארה", בנצרת והיה עורכו. בשנים 1995-1992 כתב בעיתון "על המשמר". הוא כתב בעיתון הערבי "אל-יום" משנת 1960 עד שנת 1966. משנת 1997 ועד למותו כתב בעיתון הירושלמי הערבי "אלקודס". מנצור השתתף בכתיבת ערכים באנציקלופדיית בריטניקה החדשה לנוער. בשנת 1973 סיים לימודים בקולג' רסקין באוניברסיטת אוקספורד באנגליה בעזרת מלגת הקונסוליה הבריטית.

בשנת 1966 יצא ספרו "באור חדש", אשר נחשב לספר הראשון שנכתב בעברית על ידי ערבי-ישראלי. זהו רומן על חייו של יוסי, צעיר ערבי-ישראלי בקיבוץ המתאהב ברבקה, נערה יהודייה, ומוביל לעימות בין העמדה השוויונית של הרעיון הקיבוצי לבין המחויבות הלאומית היהודית. הספר התקבל בצוננין על ידי העיתונות הערבית והישראלית, אולם העיתון האמריקאי "ניוזוויק" שיבח אותו, והספר אף תורגם לאנגלית בשנת 1969.

בשנת 1992 הוציא יחד עם העיתונאי עוזי בנזימן את הספר "דיירי משנה". הספר דן במעמדם האזרחי של ערביי ישראל ומצביע על הסיבות שהובילו לכך.

ב-2022 העניקה אוניברסיטת תל אביב למנצור תואר דוקטור לשם כבוד כהוקרה על פועלו פורץ הדרך בעולם התקשורת ועל תרומתו לחיבור בין החברה הערבית לבין החברה הישראלית, כל זאת תוך שמירה על זהותו הערבית.

מנצור נפטר בינואר 2026. הותיר אחריו אישה, אבלין, ושלושה ילדים: סמר, מהנדסת מזון, בוטרוס, עורך דין ומזכ"ל ארגון ברית האוונגלים העולמי ובדר, איש מחשבים.

 מספריו 
 סאמירה, בשפה הערבית, 1962
 באור חדש, הוצאת קרני, 1966
 דיירי משנה, ביחד עם עוזי בנזימן, הוצאת כתר, 1992
 Waiting for the Dawn, Secker & Warburg, 1975
 Narrow Gate Churches: The Christian Presence in the Holy Land under Muslim and Jewish Rule, Hope Publishing House, 2004
 وبقيت سميرة، تل أبيب، 1962
 حفنة تراب لزنابق الحقل، 2004
 خطاب قبل الغروب، 2014

 קישורים חיצוניים 





 מאמרים באתר העין השביעית




מכתביו


 הערות שוליים 

קטגוריה:סופרים ערבים ישראלים
קטגוריה:סופרים פלסטינים
קטגוריה:עיתונאים ערבים ישראלים
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ג'ש (גוש חלב): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2026