כריסטופר פלאמר

ארתור כריסטופר אורם פלאמר (באנגלית: Arthur Christopher Orme Plummer; 13 בדצמבר 1929 – 5 בפברואר 2021) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה קנדי. פלאמר היה מועמד לאוסקר ב-2009 על תפקידו בסרט "התחנה האחרונה" ואף זכה בפרס אוסקר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2011 על תפקידו בסרט "בגינרס". פלאמר, שהיה בן 82 בעת הזכייה, היה הזוכה המבוגר ביותר שזכה באוסקר. נוסף על כך, הוא זכה בשני פרסי אמי, בפרס גלובוס הזהב, בפרס גילדת שחקני המסך ובשני פרסי טוני, והיה מועמד פעמיים נוספות לפרס גלובוס הזהב.

ביוגרפיה
פלאמר נולד בטורונטו שבקנדה לאיזבלה מרי וג'ון אורם פלאמר. פלאמר הוא נינו של ראש ממשלת קנדה השלישי ג'ון אבוט. הוריו התגרשו זמן קצר לאחר שנולד ופלאמר גדל כילד יחיד בכפר סנוויל שבקוויבק.

במטרה להפוך לפסנתרן מקצועי, לקח פלאמר מספר שיעורים, אך בעקבות חיבה לתחום התיאטרון, עזב את הקריירה המוזיקלית לטובת לימודי משחק בבית ספרו. כדי לרכוש ניסיון ולפתח את יכולות המשחק שלו, נסע פלאמר ללמוד במוסד תיאטרון מקומי באוטווה.

 קריירה 
 בתחום התיאטרון 
את הצלחתו הראשונה בברודוויי נחל פלאמר ב-1973 במחזה "Cyrano" של אנתוני ברג'ס בו גילם את דמותו של הסופר סיראנו דה ברז'ראק. הופעה זו זיכתה את פלאמר בפרס הטוני ובפרס דרמה דסק (Drama Desk Award). את פרס הטוני השני שלו קיבל פלאמר ב-1997 על הופעתו בהפקה הקנדית "בארימור".

מלבד שתי זכיות בפרס הטוני, פלאמר היה מועמד חמש פעמים נוספות לפרס על הופעותיו במחזות "J.B." של ארצ'יבלד מקליש, "שטח הפקר" של הרולד פינטר, "משפט הקופים" ובמחזות השייקספירים "אותלו" ו"המלך ליר" של ג'ונתן מילר.

 קריירה קולנועית 
קריירת המשחק של פלאמר החלה בשנת 1958 כשלוהק לתפקיד משני בסרטו של סידני לומט "זרקורי במה". תפקידו המשמעותי הראשון היה בסרטו של ניקולאס ריי "רוח נושבת באברגליידס", שיצא ב-1959 על פי תסריט מאת באד שולברג. פלאמר התפרסם לראשונה בתחומי הוליווד ב-1964 בדרמה ההיסטורית "נפילתה של האימפריה הרומית" בדמותו של קיסר רומא קומודוס.

הופעה זו הביאה לתפקיד הפריצה שלו ב-1965, בדרמה המוזיקלית הקלאסית של רוברט וייז, "צלילי המוסיקה". פלאמר הופיע בתפקיד הראשי, קפטן ג'ורג' פון-טראפ, אב אלמן לשבעה ילדים, המתאהב בצעירה בשם מריה המיועדת להיות נזירה, ומבטל את אירוסיו לברונית שרדר כדי להינשא לה. עם סיפוח אוסטריה בידי הנאצים, המשפחה מצליחה להימלט לשווייץ.

שתי הופעות בולטות נוספות של פלאמר באותו עשור היו בדרמה "דייזי" (Inside Daisy Clover) העוסקת בתעשיית הסרטים של הוליווד ובסרט המלחמה של גאי המילטון "הקרב על בריטניה", בו הופיע בתור טייס קרב קנדי.

בשנות ה-70 התפרסם פלאמר בזכות הופעותיו כארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון בדרמת המלחמה הסובייטית-איטלקית "ווטרלו", בסרט השלישי בסדרת סרטי "הפנתר הוורוד" של בלייק אדוארדס, "שובו של הפנתר הוורוד" ובסרט ההרפתקאות של ג'ון יוסטון האיש שרצה להיות מלך. בנוסף הופיע בתור הנסיך היהודי הורדוס אנטיפס בסדרה "ישו מנצרת" ובתור הבלש הספרותי שרלוק הולמס בסרט "רצח לפי פקודה", הופעה אשר זיכתה את פלאמר בפרס הג'יני. את פרס אמי הראשון שלו קיבל פלאמר ב-1976 על תפקידו בהפקה "חלפני הכספים של ארתור היילי".

בשנות ה-80 בלט בעיקר בהופעה אחת בדרמה "היכן שהוא בזמן". פלאמר היה מועמד בשנית לפרס אמי ב-1983, על משחקו בסדרה "ציפורים מתות בסתר". לאחר מכן הופיע פלאמר במותחן הבדיוני של טרי גיליאם "12 קופים", בתור ד"ר גוינס מדען בעל מעבדה לפיתוח נגיפים ואביו של ג'פרי ג'וינס (בראד פיט) ששהה בבית החולים לחולי נפש בו נכלא גיבור הסרט ג'יימס קול (ברוס ויליס) ובדרמה הביוגרפית "המקור" בה גילם את מנחה הטלוויזיה המפורסם מייק וולאס. ב-1993 זכה פלאמר בפרס אמי שני על תפקידו כמספר בסדרת האנימציה "Madeline".

בשנות ה-2000 הופיע בסרטים "טרגדיה אמריקאית" ו"נפלאות התבונה" של רון הווארד, שם הופיע בתור ד"ר רוזן, הפסיכיאטר של ג'ון פורבס נאש (ראסל קרואו). לאחר מכן הופיע בתפקידים משניים בסרטים שוברי קופות כגון "אוצר לאומי", "אלכסנדר" של אוליבר סטון בו גילם את דמותו המיתולוגית של אריסטו ו"סוריאנה" בו הופיע כדין ווייטינג, פעיל ב"תנועה לשחרור אירן". כמו כן שיחק פלאמר בסרט הטלוויזיוני "Our Fathers", סרט שזיכה אותו במועמדות שלישית לפרס אמי.

בשנת 2006 שיחק בתפקיד סימון ויילר בדרמה הרומנטית "הבית באגם" של הבמאי אלחנדרו אגרסטי. בשנת 2010, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב, לפרס אינדפנדנט ספיריט על תפקידו הראשי בדרמה הביוגרפית "התחנה האחרונה". בסרט גילם פלאמר את דמותו של הסופר הרוסי הנודע לב טולסטוי, כותב הרומן, מהחשובים ביותר בספרות העולמית, "מלחמה ושלום". נוסף על כך, דיבב פלאמר את דמותו של צ'ארלס מונץ בסרט האנימציה המצליח "למעלה".

ב-2011 השתתף בסרט "ביגינרס" בתפקיד האל, אביו הגוסס והגאה של אוליבר (יואן מקגרגור). על תפקידו בסרט זכה בפרס גלובוס הזהב, בפרס גילדת שחקני המסך, בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה, וכן בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.

ב-2017 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "כל הכסף שבעולם" לאחר שהחליף את קווין ספייסי.

בשנים 2019–2021 שיחק בשתי עונותיה הראשונות של סדרת המסתורין הקנדית "Departure" בערוץ גלובל טלוויז'ן נטוורק (אנ') את דמותו של הווארד לוסון.

 חיים אישיים 
פלאמר היה נשוי שלוש פעמים. נישואיו הראשונים היו ב-1956 לשחקנית התיאטרון תמי גריימס, נישואים שנמשכו ארבע שנים. לזוג נולדה בת אחת בשם אמנדה פלאמר, שגדלה להיות שחקנית מצליחה זוכת שלושה פרסי אמי ופרס טוני, אולם כפי שכתב פלאמר באוטוביוגרפיה שלו ("In Spite of Myself"), השניים לא היו בקשר כלל כאשר הייתה ילדה. נישואיו השניים היו לעיתונאית פטרישה לואיס בשנת 1962 ונמשכו חמש שנים. אשתו השלישית משנת 1970 עד מותו הייתה הרקדנית והשחקנית הבריטית איליין רג'ינה טיילור.

מותו
פלאמר מת בביתו שבקונטיקט ב-5 בפברואר 2021, בגיל 91.

 פילמוגרפיה נבחרת 

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה קנדים
קטגוריה:שחקני תיאטרון קנדים
קטגוריה:שדרת התהילה של קנדה
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:זוכי פרס ג'יני
קטגוריה:זוכי פרס גילדת שחקני המסך - שחקנים
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה קנדים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן ראשי במיני-סדרה או בסרט
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: קריינות
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן משנה
קטגוריה:אישים זוכי פרס דרמה דסק
קטגוריה:קנדים ממוצא סקוטי
קטגוריה:אישים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
קטגוריה:זוכי פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקן המשנה הטוב ביותר
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1929
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-2021