זכויות להט"ב באפריקה

זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באפריקה הן מוגבלות מאוד ביחס ליבשות אירופה, אמריקה, אוקיאניה וחלקים מסוימים באסיה.

מתוך 54 מדינות אפריקה שחברות בארגון האומות המאוחדות, האיחוד האפריקאי או שניהם, נכון למרץ 2024 לדברי הארגון "Human Dignity Trust"  שפועל למען הכשרה משפטית של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בקרב מדינות העולם, פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כעבירה פלילית ב-31 ממדינות היבשת וכחוקית רק ב-23. שתי מדינות נוספות, בנין והרפובליקה המרכז-אפריקאית, אינן מוציאות פעילות הומוסקסואלית מחוץ לחוק, אך יש להן חוקים מסוימים שחלים באופן מפלה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים שכוללים גיל הסכמה לא שוויוני שעומד על גיל גבוה יותר עבור זוגות מאותו המין מזוגות מהמין השני.

מעולם לא היה קיים חוק שהפליל פעילות הומוסקסואלית בהסכמה במדינות: בנין, בורקינה פאסו, חוף השנהב, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ג'יבוטי, גינאה המשוונית, מדגסקר, מאלי, ניז'ר ורואנדה. במשך השנים, אנגולה, בוטסואנה, כף ורדה, גבון, גינאה ביסאו, לסוטו, מוזמביק, סאו טומה ופרינסיפה, סיישל, דרום אפריקה ומאוריציוס הכשירו פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בשטחן.

מאז העשור הראשון של המאה ה-21, מספר מדינות מפותחות מיישמות או שוקלות חוקים המגבילים או אוסרים לחלוטין תמיכה כללית בתקצוב מדינות שמדכאות את זכויותיהם של אזרחי להט"ב בשטחן שכוללות לרוב מדינות אפריקאיות. למרות זאת, ברוב המקרים, מדינות אפריקאיות שונות סירבו לשקול להרחיב את מעמד זכויות הלהט"ב באזורן לאורך השנים. מספר מנהיגים אפריקאים טענו לאורך השנים שהומוסקסואליות וטרנסג'נדריות הובאו ליבשת על ידי "האדם הלבן והעולם המערבי". עם זאת, מרבית המחקרים שנעשו בנושא הוכיחו כי הומוסקסואליות הייתה חלק ניכר מתרבויות אפריקאיות שונות בעבר לפני הגעתם של המיסיונרים האירופאים בתקופה הקולוניאלית.

במדינות לא מפותחות  בעלי משטרים מוסלמים שמיישמים את דין השריעה האסלאמי, בהם: סומליה, סומילילנד, מאוריטניה וצפון ניגריה, נטייה מינית הומוסקסואלית מוגדרת כפשע שדינו עונש מוות ולעיתים אף בסקילה באבנים. באוגנדה, סודאן, גמביה, טנזניה וסיירה לאון, הומוסקסואלים עלולים לשאת בעונש מאסר עולם בגין ביצוע פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, אם כי החוק דווח כלא נאכף בפועל בסיירה לאון. בנוסף להפללתה של פעילות הומוסקסואלית, קיימת בניגריה חקיקה שהופכת הומוסקסואליות לפלילית עבור בני משפחה הטרוסקסואלים, בעלי ברית וחברים של להט"ב ניגרים. על פי החוק הניגרי, "בעל ברית הטרוסקסואלי המנהל, עד, עוסק או מסייע לכל סוג של פעילות שאינה בינארית מגדרית והומוסקסואלית" עלול לשאת בעונש מאסר של 10 שנים. חוקרי אוניברסיטת אוקספורד הצהירו כי המעמד החברתי הקיים נגד להט"ב באפריקה מוביל להשלכות בריאותיות קשות, בעוד ששיעור נשאי האיידס בקרב גברים הומוסקסואלים באפריקה שמדרום לסהרה גבוה פי עשרה מזה של גברים הטרוסקסואלים, שנמנעים מלגשת לטיפול רפואי עקב פליליותה של נטייה הומוסקסואלית בחוק והומופוביה רחבה בקרב האוכלוסייה. החוקרים קבעו כי הדבר נובע מ-"חוסר נכונות תרבותית, דתית ופוליטית לקבל אותם כאזרחים שווים בחברה".

בשונה מכלל מדינות יבשת אפריקה, לדרום אפריקה קיים מעמד שווה בחוק בין זכויותיהם של אזרחי להט"ב והטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית, מאז שהמדינה הכשירה נישואים חד-מיניים, אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים וחוקתה קובעת איסור מוחלט על אפליה על רקע נטייה מינית בין היתר. נכון לאוקטובר 2023, דרום אפריקה, בוטסואנה ומאוריציוס מוגדרות כמדינות היחידות ביבשת בהן איסור על אפליה נגד להט"ב מעוגן בחוקתן, ובשנת 2006 הפכה דרום אפריקה למדינה הראשונה ביבשת והחמישית בעולם שהכשירה נישואים חד-מיניים בשטחה לאחר הולנד (2001), בלגיה (2003), ספרד וקנדה (2005). למרות ההגנה החוקתית, אפליה ואלימות נגד להט"ב דרום אפריקאים עדיין דווחו כנוכחות במיוחד באזורים נידחים. עם זאת, גילויי אפליה נדירים בהרבה בערים מרכזיות בהן קיימת סצנת להט"ב רחבה כגון: יוהנסבורג, קייפטאון, דרבן, פרטוריה, פורט אליזבת, איסט לונדון, בלומפונטיין, נלספרויט, פייטרמריצברג, קימברלי וג'ורג'. שלוש הערים הגדולות במדינה, יוהנסבורג, דרבן וקייפטאון ידועות כיעדים בינלאומיים בקרב תיירות להט"ב. שטחים תלויים ספרדים, פורטוגזים, בריטים וצרפתים הנמצאים בשטחי היבשת (האיים הקנריים, מדיירה, מלייה, סאוטה, סנט הלנה, אסנשן, טריסטן דה קונה, הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת, הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי, מיוט וראוניון) מעניקים שוויון זכויות מלא בקרב אזרחים הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד בשטחם.

למען ביטחונם, תיירי להט"ב מוזהרים להשתמש בשיקול דעת בביקורם באפריקה, בין היתר עם עצות שכוללות להימנע מגילויי חיבה פומביים (עצות שניתנות באותה מידה גם לזוגות הטרוסקסואלים). בנוסף לדרום אפריקה שנחשבת לרוב למדינה האפריקאית המרכזית שמהווה תיירות להט"ב מרחבי העולם, כף ורדה נכללת לעיתים קרובות בציון התואר כפי שהוצג בסרט התיעודי טצ'ינדס  משנת 2015 שסקר את הנושא.

מבין כלל 54 המדינות הריבוניות ברחבי אפריקה שחברות בארגון האו"ם, כ-10 מתוכן: כף ורדה, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, גבון, גינאה ביסאו, מאוריציוס, רואנדה, סאו טומה ופרינסיפה, סיישל, סיירה לאון ודרום אפריקה חתמו בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" בשנת 2008 (או הצטרפו לחתימה על ההצהרה בשנת 2011) שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם, ביניהן גם סיירה לאון, גבון, מאוריציוס, סאו טומה ופרנסיפה וסיישל אף על פי הפללתה של פעילות הומוסקסואלית דה יורה בשטחן. 29 המדינות שחתמו נגד ההצהרה ותמכו בהצהרה הנגדית מטעם סוריה כללו את: אלג'יריה, בנין, קמרון, צ'אד, קומורו, חוף השנהב, ג'יבוטי, מצרים, אריתריאה, אתיופיה, גמביה, גינאה, קניה, לוב, מלאווי, מאלי, מאוריטניה, מרוקו, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סומליה, סודאן, אסוואטיני, טנזניה, טוגו, תוניסיה, אוגנדה וזימבבואה. 14 המדינות הנותרות: לסוטו, גאנה, ליבריה, אנגולה, בורקינה פאסו, בורונדי, גינאה המשוונית, הרפובליקה של קונגו, מדגסקר, מוזמביק, בוטסואנה, זמביה, נמיביה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו נמנעו בהצבעתן. דרום סודאן לא הייתה מדינה עצמאית בימים אלו ולכן לא הייתה מדינה שחברה באו"ם.

 היסטוריה של הומוסקסואליות באפריקה 
 היסטוריה עתיקה 
 אתיופיה 
ממוזער|250x250 פיקסלים|דיוקן של הנזירה וואלאטה פטרוס  שצויר בשנת 1721 שנמצא במנזר "Qʷäraṭa" באגם טאנה באתיופיה
בהיסטוריה של אתיופיה, הכרה בפעילות הומוסקסואלית מוגדרת בדרך כלל כמעורפלת, נתון שמוביל לכך שלא נותרו עדויות נדירות עבור קיום מחקר אקדמי. עם זאת, ההגיוגרפיה "חייה והתמודדויותיה של אמנו וואלאטה פטרוס" (באנגלית: "The Life and Struggles of Our Mother Wälättä P̣eṭros") משנת 1672 משמשת כהתייחסות הראשונה להומוסקסואליות בקרב נזירות בספרות האתיופית . וואלאטה פטרוס וחברתה ללימודים אהטה קרסטוס מהכנסייה האורתודוקסית האתיופית היו נזירות ידידותיות שתוארו כמי ש-"חיו יחד באהבה הדדית, כמו נשמה וגוף עד המוות", בעוד שנזירות אחרות הוצגו כתאוותניות זו בזו.

 מצרים 
 מצרים העתיקה 

עדיין לא ברור, איזו תפיסה מדויקת טיפחו המצרים הקדמונים כלפי הומוסקסואליות. כל מסמך וספרות שונה המכילים למעשה סיפורים בעלי אופי מיני, מעולם לא שמו את טבעם של המעשים המיניים, אלא משתמשים בפרפרזות מגודרות ופרחוניות. בעוד שסיפורים על שת והתנהגותו המינית עשויים לחשוף מחשבות והשקפות שליליות למדי, הכתובת בקברם של קנום-הוטפ וניאנק קנום  עשויה להצביע על כך שהומוסקסואליות הוגדרה כנורמטיבית בקרב החברה המצרית העתיקה. מסמכים מצריים עתיקים אינם מציינים באף אזכור בבירור כי מערכות יחסים הומוסקסואליות נתפסו כראויות לגינוי או כנתעבות בעוד כי אף מסמך מצרי עתיק איננו מזכיר גם כן מעשים הומוסקסואלים ככאלו אשר הוטלו עליהם עונשים. לפיכך, הערכה מדויקת נותרה בעייתית.

על פי הפרשנויות המקובלות לתורה, ויקרא י"ח 3 רומז לנוהג שמצרים העתיקה התירה לשתי נשים או שני גברים להינשא זה לזה. המקרה הידוע ביותר של הומוסקסואליות אפשרית במצרים העתיקה הוא זה של שני הפקידים הגבוהים בהיררכיה, קנום-הוטפ וניאנק קנום. שני הגברים חיו ושירתו תחת פרעה ניוזר  במהלך השושלת החמישית של מצרים (2494–2345 לפני הספירה). לקנום-הוטפ וניאנק קנום היו משפחות משלהם עם ילדים ונשים, אך לאחר שנפטרו, החליטו ככל הנראה משפחותיהם לקבור אותם יחד באותו קבר מסטבה אחד. במסטבה זו, מספר ציורים מתארים את הזוג מחבקים זה את זה ונוגעים בפניהם אף על אף. תיאורים אלה משאירים הרבה מקום לספקולציות, כיוון שבמצרים העתיקה נגיעה באף אחד של השני על ידי אף אחר ייצגה בדרך כלל נשיקה.ממוזער|250x250px|ציור של קנום-הוטפ וניאנק קנום מתנשקים במסטבתם בסקארה, מצרים
ממוזער|249x249 פיקסלים|המסטבה של קנום-הוטפ וניאנק קנום, סקארה
אגיפטולוגים והיסטוריונים חלוקים בדעתם כיצד לפרש את הציורים של קנום-הוטפ וניאנק קנום. מספר חוקרים מאמינים שהציורים משקפים דוגמה להומוסקסואליות בין שני גברים נשואים ומוכיחים שהמצריים הקדמונים היו בעלי קבלה חברתית כלפי מערכות יחסים חד-מיניות. חוקרים אחרים אינם מסכימים עם הטענה ומפרשים את הציורים כראיה לכך שקנום-הוטפ וניאנק קנום היו תאומים, או אף תאומים סיאמיים. לא משנה איזו פרשנות היא הנכונה, הציורים מוכיחים לכל הפחות שקנום-הוטפ וניאנק קנום היו קרובים מאוד זה לזה בחיים כמו במוות.

ישנם הסבורים כי הקיסר הרומי קונסטנטינוס במאה ה-4 לספירה השמיד מספר רב של "כוהנים נשיים" באלכסנדריה.

 מצרים הקופטית 
הקלף האשמולי 940.1981  מהמאה ה-6 או ה-7 המצוי במוזיאון אשמוליאן, מספק את הדוגמה היחידה בשפה הקופטית של כישוף אהבה בין גברים. פיסת הקלף מכילה לחש של אדם בשם אפפולו, בנו של נח, כדי לחייב את נוכחותו ואהבתו של אדם אחר, פלו, בנו של מור, בעוד שאפפולו יחווה חוסר מנוחה עד שימצא את פלו אשר יספק את רצונו בקלף.
ממוזער|249x249 פיקסלים|הקלף האשמולי 940.1981 המתוארך למאה ה-6 או ה-7 שמכיל לחש של כישוף אהבה הומוסקסואלית גברית בשפה הקופטית

 מצרים האסלאמית של ימי הביניים 
האסלאם הסוני בסופו של דבר דחקה את הנצרות הקופטית והפכה לדת השלטת במצרים במאות השנים שלאחר הכיבוש המוסלמי של מצרים. לצד האסלאם הסוני הגיעו שליטים חדשים למדינה: הערבים, ומאוחר יותר, הממלוכים. הדיאלוג התרבותי על התנהגויות הומוסוציאליות והומוסקסואליות במצרים של ימי הביניים היה ביקורתי בדרך כלל. האוכלוסייה המצרית הילידית הוגדרה כסובלנית כלפי הומוסקסואליות, בעוד הדיון בעניין הונח בדרך כלל על ידי חוקרים אסלאמיים מהמעמד המוסלמי השולט. המושג המערבי של המונח "הומוסקסואל" כפי שמובן במחקר המודרני, לא היה קיים במצרים של ימי הביניים בעוד מילים המתארות מעשים והתנהגויות הומוסקסואליות תיארו פעולות, ולא קבוצת אנשים. בנוסף, ישנו חוסר בראיות היסטוריות על הומוסקסואליות במצרים עד המאה ה-8, אשר מסמנות את תקופת הכניסה של שירת אהבה בין גברים לתיעודה ההיסטורי.

אולם, קיומן של התנהגויות הומוסקסואליות במצרים בתקופת ימי הביניים זמן קצר לאחר כיבושה המוסלמי אינו מוטל בספק. החברה המצרית של ימי הביניים, על אף שהייתה חברה מוסלמית, לא חלקה כברירת מחדל את אותה השקפה על גבריות, הומוסקסואליות והתנהגות הומוארוטית כמו ארצות אחרות שנכבשו על ידי ח'ליפות ראשידון, בדגש היכן שהשפעתה של האסלאם הייתה חלשה יותר. הנורמות התרבותיות של הומוסקסואליות במצרים של ימי הביניים תאמו את הנורמות של מזרח הים התיכון , אם כי לחץ חברתי מקרב השלטון על רקע השפעת האסלאם אכן גרם להתנהגויות אלו להיבדק באופן רחב מבעבר, במיוחד על ידי פקידי דת. האינטראקציה של הנצרות הקופטית עם האסלאם טיפחה אוכלוסייה מיסטית סופית גדולה, כאשר בתורה, היו לה השקפות תרבותיות משלה על התנהגויות הומואירוטיות בצורה של "התבוננות" בגברים צעירים שנתפסו כ-"ייצוגים הארציים של יופיו של אלוהים". המנהגים הסופיים הותקפו על ידי פקידים מוסלמים שהגדירו אותם כ-"מוקדי ניוון".

וולני, אינטלקטואל ומזרחן צרפתי אשר טייל ברחבי הסולטנות הממלוכית המאוחרת, אמר על הממלוכים: "הם, מעל הכול, מכורים לאותה רשעות מתועבת שהייתה בכל עת סגנונם של היוונים... קשה להסביר את הטעם הזה. כאשר אנו רואים שלכולם יש נשים, אלא אם כן נניח שהם מחפשים במין אחד את חריפות הסירוב שהם אינם מאפשרים למין השני". הנוהג המתואר על ידי וולני ש-"הורש מהיוונים הקדמונים" ידוע בתור "פדרסטיות" , מערכת יחסים ארוטית המתנהלת בהסכמה בין מבוגר לבין מתבגר שאינו ממשפחתו המצומצמת. מערכת היחסים יכולה, אך לא חייבת, להיות מבוטאת ביחסי מין, אשר היה ביטוי גלוי ומקובל להתנהגויות הומוסקסואליות הן במצרים של ימי הביניים והן במזרח הים התיכון ההיסטורי, בעוד הופעת האסלאם לא השפיעה לרעה על נוהג זה בעייני הציבור הרחב. בהקשר המצרי, זה נחשב כטבעי עבור גברים מבוגרים להביט בגברים צעירים הנראים כנחשקים ונאים, תוך התחשבות מסוימת בגילם, אם כי לא תמיד. משיכה זו לנערים זכרים נתפסה כטבעית ותואמת לתפקידי מגדר מוסלמיים מסורתיים. בהקשר זה, פדרסטיות הייתה טבעית כמו הטרוסקסואליות. שירים ערביים וטורקים שהוקדשו לצעירים יפי תואר שונים החלו להופיע במאה ה-8 במדינות מוסלמיות שונות, כולל מצרים של ימי הביניים. הנוכחות של ספרות הומואירוטית מדגימה את הסובלנות החברתית שהייתה נוכחת להתנהגויות מסוימות של בני אותו מין בחברות ערביות ומוסלמיות בכלל, עם הבדלים תרבותיים מסוימים בהתאם למדינה המדוברת. השכיחות של התנהגויות הומואירוטיות בחברה המצרית של ימי הביניים, באשר הן נוגעות לגברים שכבר היו להם נשים, הייתה נושא לוויכוח קפדני בין הרשויות הדתיות, אם כי המעמד הזה היה נסבל מבחינה תרבותית. הדין האסלאמי בעניין פעילות הומוסקסואלית הורחב עוד יותר לאחר התפוצצות הנרטיבים ההומואירוטיים ברחבי העולם המוסלמי במאה ה-8. החברה המצרית של ימי הביניים הייתה סובלנית להתנהגויות ומעשים הומוסוציאליים, הומוארוטיים והומוסקסואלים, אם כי הרשויות הדתיות לא. החוק האסלאמי סבל חלק קטן יותר של התנהגויות פדרסטיות לזמן מה ותיאר מעשים מסוימים על רקע זה כ-"מסוכנים מאוד לחברה הדוחים את האמונה". האסלאם הרתיע התנהגויות הומוסקסואליות ותפקידים מגדריים לא מסורתיים, בעוד שהפרקטיקות התרבותיות המצריות הילידות היו סובלניות למגוון רחב יותר של התנהגויות, מעשים ואטרקציות הומוסקסואליות. לפיכך, בעת דיונים על מעמדם של להט"ב בסטנדרטים מערביים בחברה המצרית של ימי הביניים, מודגשת ההצטלבות של תרבות ודת ברגעים שונים בהיסטוריה שלה.

 המאה ה-19 ואמצע המאה ה-20 
במהלך המאה ה-19, הציבור המצרי ראה יחסים הומוסקסואלים כיחסים נורמטיביים. ח'וואלים, היו רקדנים זכרים שהופיעו בחגיגות פומביות בעוד תפיסת מקומן של רקדניות נקבות היה נפוץ על ידם. במשך השנים, ח'וואל הפך לכינוי גנאי במצרים. הסופר הצרפתי גוסטב פלובר בעת כתיבת מכתב לחברו בשנת 1850, תיאר כיצד הוא "מזועזע מהנורמליות וההשלמה הכוללת עם הומוסקסואליות במצרים" תוך כדי שהוא ציין שהנושא "התקבל באופן חופשי ונדון בפומבי".
ממוזער|260x260 פיקסלים|רקדן ח'וואל מצרי בתלבושת קרוס-דרסינג עומד מול דיוואן , המאה ה-19ממוזער|290x290px|פסל של שתי נשים מתקופת מצרים העתיקה, אידט ורויו, המתואר בצורה אופיינית לזוגות נשואים, מוצג במוזיאון המצרי בטורינו, איטליה

סקוט לונג ציין כי "הפללה של מין בהסכמה, לא מסחרי בין גברים במצרים, נוצרה בחלקה מתוך, ובחלקה בתגובה, לרגולציה הקולוניאלית של עבודת מין נשית". בשנת 1883 הציג הח'דיו תאופיק פאשא קוד פלילי במצרים, אשר נכבשה על ידי הבריטים שנה קודם לכן . הקוד עוצב על פי קוד נפוליאון, הקוד האזרחי שהונהג על ידי נפוליאון בונפרטה בקיסרות הראשונה ב-1804, שבחלקו הסדיר את מצבן של נשים זונות במצרים בכך שדרש מהן להיות כפופות לבדיקות רפואיות סדירות, שנשארו בתוקף עד 1949. ההתנגדות הפוליטית במצרים לכיבוש הבריטי פנתה עד מהרה להתנגדות למערכת הזנות המצרית, בשל תופעות של שידול לזונות של מצריות מקומיות על ידי כוחות בריטים ו-"המעמד הפריבילגי ממנו נהנו זונות זרות על רקע המצריים" מצב אשר תרם ל-"הקשר של זנות עם כפיפות פוליטית". כפי שציין לונג,"ב-1949 החלה ועדה מיוחדת של בית הנבחרים (אז הבית התחתון של הפרלמנט) ללמוד את טיוטת החוק הראשון נגד זנות במצרים. דו"ח הוועדה המליץ להכניס את המונח "פוג'ור" [הוללות] כעבירה פלילית. הוא דחק להוסיף את המילה כדי שהטקסט יוכל לכלול זנות גברית, שכן המילה דיארה [זנות] מתייחסת רק לזנות נשית".הרחבה לקוד הפלילי ב-1951 הגדירה את תופעת הזנות כ-"תרגול של פשע עם אחרים ללא הבדל". כפי שמציין לונג "בהיעדר האלמנט הכספי, ההגדרה למעשה הפלילה "מופרקות" בהסכמה באופן כללי, מה שהפך את החלפת המזומנים תמונת קיום יחסי מין ללא רלוונטית".

תושבי נווה המדבר סיווה, אשר צוינו על ידי היסטוריונים כמי שהוגדרו עם קבלה חברתית רחבה באופן היסטורי כלפי הומוסקסואליות, היו נתונים למספר מחקרים על ידי אנתרופולוגים בתחילת המאה ה-20. האגיפטולוג הגרמני גיאורג שטיינדורף  חקר את נווה המדבר בשנת 1900 ודיווח כי יחסים הומוסקסואלים "היו נפוצים" ולעיתים קרובות התרחבו לסוג של נישואים: "הסעודה לחיתון נער נחגגה בפאר רב, והכסף ששולם עבור נער הסתכם לפעמים בחמישה עשר לירות בעוד שהכסף ששולם עבור אישה היה קצת יותר מפאונד אחד". מחמוד מוחמד עבד אללה, שכתב את מנהגי סיווה עבור המוזיאון הפיבודי לארכאולוגיה ואתנולוגיה  ב-1917, העיר שאף על פי שגברים בסיווה יכלו לקחת עד ארבע נשים "מנהגי סיווה אפשרו לגבר לקחת רק נער אחד שהוא מחויב אליו בקוד מחויבויות מחמיר". בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, סוחר בסיווה הצהיר לסופר הבריטי המבקר רובין מוהם  כי נשות סיווה "הוזנחו קשות" בעוד שגברי סיווה "יהרגו זה את זה עבור נער. אך לעולם לא עבור אישה", אם כי כפי שציין מוהם, נישואים עם נערים הפכו ללא חוקיים באותה תקופה.
ממוזער|249x249 פיקסלים|מראה ממזרח על נווה המדבר סיווה, 2011

 רואנדה 
 ממלכת רואנדה 
בממלכת רואנדה העתיקה , יחסים הומוסקסואלים בין גברים היו נפוצים בקרב צעירי הקבוצות האתניות הוטו וטוטסי. בשנת 1986 תועד נער טוטסי בן 19 שאמר כי "באופן מסורתי, בשבט שלי, הייתה תקופה ממושכת שבה נערים חיו בנפרד משאר הכפר בזמן שהם מתאמנים להיות לוחמים. במהלכה, מערכות יחסים רגשיות ביותר, ולעיתים קרובות מיניות, נוצרו. לעיתים מערכות יחסים אלו נמשכו מעבר לגיל ההתבגרות - לבגרות. לאנשי הטוטסי עדיין ישנו מוניטין של ביסקסואליות בערי מזרח אפריקה". מסורות של "כוהנים טרנסוויסטים" היו נפוצות, שנודעו בשמות "איקיהינדו" או "איקיצשזי" (באנגלית: Ikimaze ,Ikihindu) ותוארו לראשונה על ידי הקולוניאליים האירופאים במונח "הרמפרודיטים" (באנגלית: Hermaphrodites, אדם או בעל חיים בעלי איברי מין זכריים ונקבים כאחד או מאפיינים מיניים אחרים) שמילאו תפקידים של שמאנים ומרפאים בקרב החברה המקומית.

הקבלה החברתית כלפי יחסים הומוסקסואלים נעלמה במהירות לאחר הגעתם של הקולוניאליים האירופאים והתפשטות השקפת עולמם שדרכה הפיצו את הנצרות ברחבי הממלכה.

 היסטוריה מודרנית 

 דרום אפריקה 
 אנגולה 
בשנות ה-20 של המאה ה-20, אנתרופולוג גרמני בשם קורט פאלק פרסם את מחקרו על קבוצות אתניות אפריקאיות, שכלל בתוכנו נוכחות של קבלה חברתית כלפי הומוסקסואליות וביסקסואליות בקרב חברי הקבוצות. פאלק דיווח כי שיטות הומוסקסואליות וקרוס-דרסינג היו דבר שבשגרה בקרב בני האובימבונדו שבאנגולה של ימינו. גברים אובימבונדים שהיו מתנהגים, מדברים ומתלבשים כנשים היו ידועים בכינויים "צ'יבדי" או "צ'יבנדה" ומבחינה היסטורית היו מתחתנים עם גברים אחרים. מנהגים דומים היו קיימים גם בקבוצות אתניות שכנות שנודעו במונחים "קימבנדה" בקרב עם האמבונדו  והקונגו ו-"ג'ימבנדה" בקרב הלובאלי . פעילות הומוסקסואלית נחשבה כבעלת השפעות רפואיות בחברות אלה בעודה נתפסה כ-"תרופה לאימפוטנציה, לשיפור פוריות הקרקע או כהעברת ידע". פרקטיקות מיניות בין גברים היוו גם כן חלק בטקסי חניכה. בקרב אנשי ההררו, חברויות ארוטיות שנודעו בשם "אופהנגה" (באנגלית: Oupanga) בין שני אנשים, ללא קשר למגדרם, היו נפוצות, וכללו בדרך כלל קיום יחסי מין אנאליים. במאה ה-18, אנשי הקויקוי הכירו את המונחים "קואיטסרה" (באנגלית: Koetsire), המתייחס לגבר הנקלט מינית מגבר אחר ו-"סוראגוס" (באנגלית: Soregus), המתייחס לאוננות חד-מינית בדרך כלל בקרב חברים. קיום יחסים חד-מיניים בין נשים דווח שהתרחש גם כן, אם כי לעיתים רחוקות יותר.

עם היווצרותה והתרחבותה של אנגולה הפורטוגזית באה התרחבותה של דת הנצרות לאזור בעוד המוסר הקולוניאלי גינה בחריפות מעשים הומוסקסואלים אשר בסופו של דבר הוביל להפללה של הומוסקסואליות ב-1852, בעודה הופללה מחדש ב-1886 על ידי הסעיפים 70 ו-71 של חוק העונשין משנת 1886, שהכילו איסור בניסוח מעורפל נגד "חוסר מוסריות ציבורית" וקיום מעשים הנחשבים ל-"מנוגדים לטבע" כאיסור על קיום פעילות הומוסקסואלית. החוק נשאר במעמדו לשארית קיומה של אנגולה הפורטוגלית ולא בוטל עם קבלת עצמאותה ב-1975.

 בוטסואנה 
יחסים חד-מיניים תועדו בקרב קבוצות אתניות שונות בבוטסואנה של ימינו. בני שבט הסן המקומיים הידועים כיום במונח "בושמנים" לא התייחסו להומוסקסואליות באופן שלילי, בעוד ציורי סלעים שונים המתארים קיום יחסי מין אנאליים בין גברים הומוסקסואלים בני השבט קיימים עד היום במדינה.

לעם הצוואני , קבוצה אתנית המהווה את רוב אוכלוסיית בוטסואנה, ישנו גם מונח מקומי המתייחס להומוסקסואליות הידוע כ-"מאטאניולה" (באנגלית: Matanyola), שתרגומו המילולי הוא "מין אנאלי" ששימש זמן רב כדי לתאר הומוסקסואלים. לפני הגעתה של תופעת הקולוניאליזם, החברה הצוואנית לא חלקה את המושגים המערביים של מה הם מיניות ומגדר, בעוד גברים צוואנים רבים היו מקיימים יחסים עם גברים, אם כי החזיקו גם במערכות יחסים עם נשים, בעוד שהומוסקסואליות לא נתפסה כאנטיתזה להטרוסקסואליות. מנהיגים קגוסים  מסורתיים (התואר שמוענק למנהיג תורשתי של שבט בוטסואני) תועדו לאורך השנים מצהירים באומרם כי הומוסקסואליות "תמיד הייתה קיימת בחברה הצוואנית. יש לכבד אנשים מסוגים אלה".

הפתיחות והאדישות היחסית כלפי הומוסקסואליות נעלמה בקרב האוכלוסייה המקומית לאחר שבוטסואנה (שנודעה אז בשם "בצ'ואנאלנד" ) הפכה למדינת חסות של האימפריה הבריטית במאה ה-19 שהחלה לאכוף את החוקים והמדיניות החברתית של התקופה הוויקטוריאנית.

 דרום אפריקה 
יחסים הומוסקסואלים תועדו בקרב קבוצות שונות בדרום אפריקה המודרנית לאורך ההיסטוריה. לעמי הבנטו, ובראשם הזולו, סוטו, מפונדו  והצונגה , הייתה מסורת של גברים צעירים (שנודעה במונח "אינקוטשן" בשפת הזולו, "בוקונצ'אנה" בסוטו , "טינקונקאנה" במפונדו, "נקהונסטהאנה" בצונגה  ו-"בנים-נשים" באנגלית: "Boy-wives") שהתלבשו בדרך כלל כנשים (בעודם אף עונדים שדיים מזויפים), ביצעו מטלות הקשורות לנשים כגון בישול והבאת דליי מים ועצי הסקה, וקיימו יחסי מין עם בעליהם המבוגרים (שנודעו כ-"נומה" בשפת הנדבלה והסוטו וכ-"נימה" במפונדו ובצונגה). בנוסף, אסור היה להם לגדל זקנים ולעיתים גם לבצע שפיכה. בהגיעו של הנער לגבריות, מערכת היחסים תתפרק, והוא יוכל לקחת נער משלו אם ירצה בכך. יחסים אלו, נודעו גם בשם "נישואי מוקשים" שכן היו נפוצים בקרב כורים, שנמשכו גם בשנות ה-50 של המאה ה-20.

עמי בנטו אחרים, כולל אנשי הטצוואנה  ואנשי הנדבלה הדרומיים , היו בעלי מסורות של קבלה חברתית או אדישות כלפי יחסים הומוסקסואלים, בעוד גברים שהוגדרו כ-"נשיים" בחברה הנדבלית הפכו לעיתים קרובות למרפאים ולמנהיגים רוחניים. בחברות אלה, הומוסקסואליות לא נתפסה כאנטיתזה להטרוסקסואליות, בעוד פתיחות נרחבת לעסוק בפעילות מינית עם גברים ונשים כאחד הייתה נוכחת.

אסינגקומו  (באנגלית: IsiNgqumo) הוא מונח המשמש הומוסקסואלים מדרום אפריקה וזימבבואה הדוברים שפות בנטו, בניגוד לגייל, מונח ששימש לתיאור הומוסקסואלים דרום אפריקאים הדוברים שפות גרמאניות, בעוד המונח סקסאנה (באנגלית: Skesana) התייחס לגברים הומוסקסואלים "נשיים" או טרנסג'נדרים (אשר לרוב נולדו כזכרים אך מתנהגים, מתלבשים ומתנהגים כנשים) המקיימים יחסי מין עם גברים ואינג'ונגה (באנגלית: Injonga) לגברים הומוסקסואלים "גבריים".

קיום יחסי מין הומוסקסואלים בין גברים הופללו בדרום אפריקה כפשע שהיווה איסור על קיום "מעשי סדום" ו-"עבירת מין לא טבעית" שהורש מהחוק הרומי-הולנדי . תיקון משנת 1969  לחוק עברות המין 1957  אסר על גברים לעסוק בהתנהגות ארוטית כלשהי אם היו במקום מעל לשני אנשים. בשנות ה-70 וה-80, פעילות להט"ב התקיימה בין תנועות שונות במדינה, כאשר חלק מהקבוצות עסקו רק במטרת קידום זכויות להט"ב במדינה ואחרות דגלו באקטיביזם רחב יותר גם כן. ב-1994, פעילות הומוסקסואלית בין גברים הפכה לחוקית שוב דה יורה, בעוד שפעילות הומוסקסואלית בין נשים מעולם לא הוגדרה כפלילית מעולם בדומה לשאר הקולוניות הבריטיות. עם זאת, בעת תקופת העברת אי-ההפללה, גיל ההסכמה הוגדר כלא שוויוני בין זוגות הומוסקסואלים (19) להטרוסקסואלים (16).

במאי 1996, דרום אפריקה הפכה לתחום השיפוט הראשון בעולם המספק הגנה חוקתית עבור אזרחי להט"ב בשטחו באמצעות סעיף 9(3)  של החוקה הדרום אפריקאית האוסר על אפליה על רקע "גזע, מגדר, נטייה מינית וסיבות אחרות". באותה תקופה, ארגונים כמו ארגון פעילי ההומוסקסואלים והלסביות (OLGA)  עבדו עם מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני כדי לכלול הגנות עבור אזרחי להט"ב בחקיקת החוקה החדשה של המדינה. מאז ה-16 בדצמבר 2007, כל ההוראות המפלות הומוסקסואלים בחוק הפלילי בוטלו רשמית, לאחר העמדת גיל הסכמה שווה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים לגיל 16 ללא התייחסות לנטייה מינית והגדרת עבירות מין במונחים נייטרלים מגדרית .

 זימבבואה 
בזימבבואה, קיים עד היום ציור סלע מפורסם , הממוקם ליד הכפר גורובה  בצפון-מזרח המדינה, שמתאר שלושה גברים בושמנים עוסקים בקיום יחסי מין אנאליים אחד עם השני. ההערכה היא שהציור מתוארך בערך ל-8,000 שנה לפני הספירה, אם כי מספר הערכות קובעות כי הוא בן כ-2,000 שנה. עמי הבנטו בזימבבואה עסקו גם כן בפעילות הומוסקסואלית. לפני יציאה לקרב, גברים מהקבוצה האתנית אנשי הנדבלה הצפוניים  היו מקיימים יחסי מין זה עם זה, בעוד הן בקרב בני השונה והן בקרב הנדבלה הצפוניים, פעילות הומוסקסואלית נתפסה באופן היסטורי כ-"מקור של חימוש רוחני חדש".

 לסוטו 
פעילות הומוסקסואלית תועדה בלסוטו במשך מאות שנים. בקרב אנשי הסוטו במדינה הייתה מסורת של גברים צעירים אשר כונו כ-"בוקונצ'אנה" (באנגלית: Boukonchana) שהתלבשו וביצעו מטלות הקשורות לנשים, כגון בישול והבאת מים ועצי הסקה, וקיימו יחסי מין עם בעליהם המבוגרים הידועים תחת הכינוי "נומה" (באנגלית: Numa). בהפיכתו לגבר בוגר, מערכת היחסים תתפרק, והבוקונצאנ'ה יוכל לקחת בוקונצ'אנה משלו אם ירצה בכך. עם זאת, זה היה די נפוץ שבקרב מערכות יחסים של נומים הייתה נוכחת גם אישה הטרוסקסואלית. מערכות יחסים לסביות התרחשו גם כן בצורה של מוטסואלה  (באנגלית: Motsoalle). מונח זה מתייחס לקשר ארוך טווח בין שתי נשים, עם רמות שונות של אינטימיות פיזית.

בשנת 1914, פקידים נוצרים קולוניאליים ניסו להפסיק את השיטות הללו בקרב האוכלוסייה המקומית אך ללא הועיל. עד 1941, יחסים רומנטיים בין בוקונצ'אנים ונומים, ביצועי קרוס-דרסינג וציון טקסי נישואים חד-מיניים היו דבר שבשגרה בלסוטו ובקהילות הסוטו בדרום אפריקה. אולם, בעשורים לאחר מכן, ניסו גורמים רשמיים לדכא ולצנזר דיונים בנושאים אלו. כיום, ישנה הכחשה נרחבת לכך שהפרקטיקות הללו התרחשו אי פעם בלסוטו, ולגברים מקומיים ישנו מוניטין מאצ'ואיזם חזק שכולל נוהג מופקרות הטרוסקסואלית בחיי היום יום.

 נמיביה 
יחסים חד-מיניים תועדו בקרב קבוצות נמיביות שונות בהיסטוריה המודרנית. במאה ה-18 הכירו אנשי הקויקוי בנמיביה בדומה לקויקוי באנגולה השכנה, במונחים קואיטסרה, המתייחס לגבר הנקלט מינית מגבר אחר וסוראגוס, המתייחס לאוננות חד-מינית בדרך כלל בקרב חברים. קיום יחסים הומוסקסואלים בין נשים דווח שהתרחשו גם כן, אם כי לעיתים רחוקות יותר.

בשנות ה-20 של המאה ה-20, האנתרופולוג הגרמני קורט פאלק דיווח על הומוסקסואליות וטקסי נישואים חד-מיניים בקרב עמי האובמבו , נאמה , הררו וההימבה בנמיביה. בשנות ה-70 של המאה ה-20, האתנוגרף הפורטוגלי קרלוס אסטרמן הבחין במסורת האובמבו בה גברים שהיו ידועים במונח "אסאנא" (באנגלית: Esenge) היו מתלבשים כנשים, מבצעים עבודות שהיו מוגדרות כנשיות ומתחתנים עם גברים אחרים.

 מזרח אפריקה 
דיווחים על הומוסקסואליות וקרוס-דרסינג נכללו במספר חברות במזרח אפריקה. במזרח אפריקה הפרה-קולוניאלית היו דוגמאות לכמרים גברים בדתות מסורתיות שהתלבשו כנשים. האנתרופולוג החברתי הבריטי רודני נידהאם  תיאר תפקיד מנהיגותי דתי שכזה במונח "מוגאווה" (באנגלית: Mugawe) בקרב קבוצות אנשי המרו  והקיקויו בקניה שכלל לבישת בגדי נשים ותסרוקות בהתאם. מוגאווים היו לעיתים קרובות הומוסקסואלים שנשואים רשמית לגברים. גברים מרקע כזה נודעו במונח "איקיהינדו" בקרב עמי ההוטו והטוטסי בבורונדי כמו גם ברואנדה.

 אוגנדה 
ממוזער|המלך מואגה השני ששלט בממלכת בוגנדה בין 1888-1884 ו-1897-1889, היה ידוע בתור ביסקסואל מפורסם ששמר על משרתות נקבות ומשרתים זכרים רבים שאיתם ניהל יחסי מין באופן קבועבדומה לקניה, רואנדה ובורונדי השכנות, הומוסקסואליות גברית הייתה שכיחה למדי בחברה הקדם-אירופאית של אוגנדה. תפקידים דתיים של גברים שביצעו קרוס-דרסינג (כמרים הומוסקסואלים) נמצאו היסטורית בקרב בני ממלכת בוניורו . בקרב הבגנדה , הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באוגנדה, הומוסקסואליות יוחסה בדרך כלל באדישות. המלך מואגה השני מבוגנדה (הממלכה הגדולה מבין הממלכות המסורתיות הקדומות שנמצאות בתחום אוגנדה המודרנית) היה ביסקסואל מפורסם שהיה ידוע כמי שמקיים יחסי מין קבועים עם נשים ומשרתים גברים. במהלך שלטונו, גברים צעירים שירתו בחצרות המלוכה וסיפקו שירותי מין למבקרים ואליטות אחרות. מואגה ראה יותר ויותר במיסיונרים הנוצרים ובמעצמות האירופאיות ובעיקר באימפריה הבריטית כאיומים. הוא נקט בגישה תוקפנית יותר בשונה ממנהיגים אפריקאים אחרים, ובחר לגרש את כל המיסיונרים ולהתעקש שהמומרים הנוצרים ינטשו את אמונתם הדתית או שיתמודדו עם עונש מוות. בעקבות זאת, מואנגה הוציא להורג קבוצת גברים מרקע זה לאחר שהתנצרו וסירבו למלא את תפקידם במלוכה, שהוכרו מאוחר יותר כ-"מרטירי אוגנדה" .
ממוזער|אנדרטה להנצחת מרטירי אוגנדה במקדש הקדושים מוניוניו  המסמנת את המקום ממנו הלכו אל מותם, מוניוניו , קמפלה
המונח "אבאסיאזי" (באנגלית: Abasiyazi) בשפת הלוגנדה, אחת השפות העיקריות של אוגנדה, מתייחס להומוסקסואלים, אם כי השימוש בו במשך השנים הפך לכינוי גנאי באוגנדה של ימינו. אנשי הבגנדה לא היו הקבוצה האתנית היחידה שהייתה ידועה כמי שעוסקת במעשים הומוסקסואלים. בקרב בני הלנגו , האמינו שמודוקו דאקו , זכרים נשיים שהתחתנו עם גברים, נחשבו כמי שיוצרים "מגדר שלישי" לצד זכר ונקבה, אך לרוב התייחסו אליהם כאל נשים והם הורשו לקיים מערכות יחסים עם גברים. הומוסקסואליות הוכרה גם בקרב אנשי הטסו , בהימה והקרמוג'ונג . אקטים חד-מיניים באפריקה הטרום-קולוניאלית נראו לעיתים גם כ-"משחק" או ככלי לסוציאליזציה, והיפוך תפקידים מגדרי היה נפוץ גם כן. עם זאת, הקבלה החברתית כלפי הומוסקסואליות נעלמה בקרב העמים לאחר הגעתם של הקולוניאליסטים האירופאים והקמתה של אוגנדה הבריטית.

כיום, ישנה הכחשה נרחבת לכך שהומוסקסואליות הייתה נהוגה באוגנדה לפני הגעת הקולוניזציה, בעוד האמונה הכוזבת שהומוסקסואליות היא "לא אפריקאית" או "ייבוא מערבי" נפוצה למדי בחברה האוגנדית.

 אתיופיה 
פעילות הומוסקסואלית הוגדרה כ-"מעשה סדום" והופללה לראשונה באתיופיה לאחר שקיסרות אקסום אימצה חוקים מהשושלת הסולומונית במאה ה-13. בסביבות שנת 1240 חיבר הסופר הנוצרי-קופטי, אבול פאדאיל אבן אל-אסאל, חוקי דת בספר המכונה "פתחה נגשת". אבן אל-אסאל, שכתב את הספר בשפת הגעז, הפנה את חוקיו מסופר ארמני ומחוקים קודמים של האימפריה הביזנטית. הפתחה נגשת נכתב בשני חלקים: הראשון עסק בסקרמנטלים בהיררכיה של הכנסייה והיה קשור לטקסים דתיים. השני נוגע לחסרי דין, מינהל אזרחי כמו דיני משפחה. הקוד היה יעיל בזמני מספינט מכיוון שהוא נחקק כחוק עליון. מעבר לתוכן לקוד, עמדותיהם של אנשים לא ראו בעין יפה הומוסקסואליות. במשך המאות לאחר מכן, הומוסקסואליות באתיופיה התפוגגה בחלק ניכר מהיסטוריית המדינה.

חוקי הפתחה נגשת בוטלו בקרב המלוכה בשנת 1931, בתקופת שלטונו של הקיסר היילה סלאסי, קיסר אתיופיה האחרון, מחשש שהחוקים הטילו עונשים חריגים כגון קטיעות איברים והובילו לביקורות שליליות. מנגיסטו היילה מריאם, שליט הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה בין השנים 1977-1991, התייחס להומוסקסואלים בזלזול ולעיתים לעג להם במהלך מסיבות עיתונאים. בשנת 1995 הוקמה הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה (שמה הרשמי של אתיופיה של ימינו) בשלטונו של ראש הממשלה מלס זנאווי. חוקים אנטי-הומוסקסואלים חדשים הקלו על העונש שנשאו מי שהורשעו בביצוע "מעשה סדום" בתקופת המערכות השלטוניות הקודמות, והחלו להטיל עונש של 15 שנות מאסר במקום, הפללה שנותרה במקומה כיום.

בקרב אנשי המעלה  בדרום אתיופיה תיעד ההיסטוריון דונלד דונהאם במאמרו "עבודה וכוח במעלה, אתיופיה" בשנת 1994 כי מיעוט גברי בקרב אנשי המעלה, קבוצה אתנית קטנה של כ-95,000 איש הממוקמת במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום, "עברו לתפקידים נשיים. זמן זה נקרא "זמן אפר", גברים (ביולוגיים) אלה היו לבושים כמו נשים, ביצעו משימות נשיות, טיפלו בבתיהם, וככל הנראה קיימו יחסי מין עם גברים. הם הוגנו גם על ידי המלך".

 טנזניה 
לפני הגעתה של תופעת הקולוניאליזם לשטחה של טנזניה, קבוצות אתניות טנזניות שונות של ימינו היו בעלות קבלה חברתית כלפי הומוסקסואליות או התייחסו אליה באדישות כמו להטרוסקסואליות.

לשבט הסוואהילי  היו מסורות של קבלה חברתית רחבה כלפי הומוסקסואליות. הומוסקסואלים היו ידועים במונח "שוגה" (באנגלית: Shoga) או ברבים "משוגה" (באנגלית: Mashoga) ומבחינה היסטורית היו בעלי תפקידים חברתיים כגון תיפוף ונגינה בעת אירועי נישואים ופסטיבלים שונים. המילה שוגה שומשה גם על ידי נשים עבור התייחסות לחבריהן. עם הזמן הפכו היחסים בין המשוגות ליחסים כלכליים, כאשר צעירים עניים יותר קיבלו כספים על ידי גברים מבוגרים עשירים יותר שנודעו במונח "באשה" (באנגלית: Basha) או ברבים "מבשה" (באנגלית: Mabasha) עבור קיום יחסי מין איתם. מבחינה חברתית, רק המשוגות נחשבו כהומוסקסואלים בעוד שהמבשות הוגדרו בדרך כלל כהטרוסקסואלים בעלי אישה."המשוגה של המבשה היו הומוסקסואלים פסיביים שהציעו את עצמם תמורת כסף. הם הציגו את עצמם בלבוש גברי צמוד במקומות ציבוריים, בדרך כלל, אבל גם היו עלולים כשהם מתערבבים עם נשים בחתונות, לעטות בדים נשיים, לשים איפור ולבצע תנועות "יסמין". למשוגה היו את כל החירויות של גברים והם התקבלו בברכה גם בהקשרים רבים שהיו בלעדיים עבור נשים". —  גיל שפרד.יחסים בין לסביות היו גם כן מוגדרים כשגרתיים בחברה הסוואהילית. לסביות, שהיו ידועות כ-"מסאג'יג'י" או "מסאגו" (באנגלית: Msagaji או Msago) וברבים "ואסאג'ג'י" או "מיסאגו" (באנגלית: Wasagaji או Misago) היו בעלות תפקידים חברתיים שכללו ביצוע משימות שהיו קשורות בדרך כלל לגברים. בדומה ליחסי המשוגה, יחסי הואסאג'גי הוגדרו גם עבור מטרות כלכליות, אבל ברמה פחותה יותר. בת הזוג המבוגרת יותר מבין השתיים "מאמא" (באנגלית: Mama) וברבים: "מוואנה" (באנגלית: Mwana) הייתה בדרך כלל עשירה יותר ובעלת מעמד חברתי גבוה יותר בקרב האוכלוסייה. נשים שהתנגדו לביצוע נישואים עם בני זוגן והתעניינו במקום בנושאי חינוך ופיתוח קריירה נתפסו כואסאג'גי, ללא התייחסות למה היא נטייתן המינית בפועל.

בקרב שבט המסאי, מסורות של קרוס-דרסינג היו נפוצות ובוצעו בדרך כלל בטקסים. במהלך טקסי חניכה, מסאי צעיר היה מתלבש לעיתים קרובות כאישה ועונד את ה-"סורוטיה" (טבעות אוזניים שענדו נשים כדי להראות שהן נשואות) ובגדים נשיים נוספים.

בקרב אנשי הקוריה , נישואים חד-מיניים בין זוגות לסביות היו, ועדיין במידה מסוימת, מוגדרים כמעשה שגרתי למדי. אף על פי שהם אינם נתפסים כעת כ-"הומוסקסואלים", נישואים אלה מבוצעים למטרות כלכליות ודיפלומטיות, בין היתר כאשר למשפחה לא קיים בן זכר.

הקבלה החברתית כלפי מערכות יחסים הומוסקסואליות וביצועי קרוס-דרסינג נעלמה במהירות לאחר הגעתם של הקולוניאליים האירופאים לטנזניה. בעקבות כך, נחקקו חוקים שמענישים פעילות הומוסקסואלית בהסכמה כעבירה פלילית ובמשך השנים הבאות, הומופוביה החלה להשתרש עמוק בדפוס החשיבה של האוכלוסייה הטנזנית. בשנת 2015, אדביסי אדמולה אלימי, מרצה ניגרית-בריטית באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, דנה בהומופוביה ה-"נוכחת בכל מקום ביבשת אפריקה" ובין היתר גם בטנזניה באומרה:"גורם אחד הוא הפופולריות המוגברת של הנצרות הפונדומנטליזטית, דרך הטלוינגליזם  האמריקאי, מאז שנות ה-80. בעוד שהאפריקאים טוענים שהומוסקסואליות היא ייבוא מערבי, הם בתורם משתמשים בדת המערבית כבסיס לטיעון שלהם. כשאתגרתי אנשים שהם אנטי-הומוסקסואלים, רבים אמרו שזו לא התרבות שלנו. עם זאת, כשאתם חוקרים יותר בנושא, הם טוענים שפעילות הומוסקסואלית אינה נתמכת על ידי הביבליה, אבל הביבליה אינה התרבות ההיסטורית שלנו. זה מראה שיש בלבול אמיתי לגבי העבר של אפריקה". — אדביסי אדמולה אלימי.

 קניה 
האנתרופולוג השוודי פליקס בריק  שהיה ידוע בהיסטוריה אנתרופולוגית על לימודיו על מזרח אפריקה, הצהיר על פדרסטים פעילים בקרב אנשי הקיקויו בקניה שנקראו במונח "אונק" (באנגלית: Onek) והזכיר גם "רווקים הומואירוטיים" בקרב שבטי הנאנדי  והמרגולי  הקנייתים שהיו "מתלבשים לפעמים כנשים במהלך טקסי חניכה".

 מערב אפריקה 
במערב אפריקה קיימות עדויות היסטוריות מקיפות על נוכחותה בעבר של הומוסקסואליות. בממלכת דהומי, סריסים היו ידועים כ-"נשים מלכותיות" ומילאו חלק חשוב בבית המשפט. אנשי הדאגאבה , שהתגוררו בבורקינה פאסו, האמינו שגברים הומוסקסואלים מסוגלים "לתווך בין עולמות הרוח לעולמות האדם".

 גאנה 
בחצרות אימפריית אסנטה , מדינה אקאנית שהתקיימה בין השנים 1901-1701 בשטחה של גאנה של ימינו, שימשו גברים עבדים כפילגשים שהתלבשו כנשים ונהרגו כאשר אדונם מת.

לאנשי הנזמה  הייתה מסורת של גברים בוגרים המתחתנים זה עם זה, בדרך כלל בהפרש גילאים של 10 שנים. נישואים אלו כונו "אגיאלה" (באנגלית: Agyale) בעוד בני הזוג היו מקיימים את כל המנהגים המקבילים של נישואים הטרוסקסואלים כולל טקס חתונה מסורתי. בקרב הנאנקאנים, תת-קבוצה אתנית של אנשי הגורונסי  (מונח המשמש כמונח מטא להתייחסות לקבוצה של עמים בעלי קשר רופף, בעוד הקבוצות האתניות המסווגות כגורונסיות אינן חולקות שפה משותפת איתם ויש להן פרקטיקות תרבותיות מופרדות), נצפו נישואים בין נשים עבור "הנצחה מתמשכת של השושלת". רוז מרי אמנגה-אטגו, מרצה במחלקה לחקר דתות באוניברסיטת גאנה, הצהירה באומרה כי הנשים הללו היו "הפרקטיקה הדתית-תרבותית הנואשת האחרונה שהופעלה כדי להשיב ולהחזיר את מבנה המוצא הגנאלוגי הגברי של האנשים".

אנשי הפנטה , האמינו שאלו, משני המינים, עם "נשמות כבדות" הוגדרו עם משיכה רומנטית לנשים, בעוד שבעלי "נשמות קלות" נמשכו לגברים.

הומוסקסואליות בגאנה הופללה לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-19. בתקופה זו, גאנה הייתה קולוניה בריטית אשר נודעה בשם חוף הזהב . חוק העבירות נגד האדם משנת 1861 , חוק בריטי שהפליל קיום "מעשי סדום" שכוון נגד פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, יושם בכל הקולוניות הבריטיות.

 קמרון 
בשנת 1921, האתנוגרף הגרמני גינתר טסמן ציטט מקומי שכינה הומוסקסואליות כ-"מנהג לאומי" בקרב אנשי הבאפיה  בקמרון בספרו "Die Homosexualität bei den Negern Kameruns". מאוחר יותר תיאר את שלושת שלבי חייו של גבר באפי, בהם:
 "קימבה" (Kiembe), גברים שניהלו את כלל הקשרים המיניים עם נשים בסביבות גיל 15.
 "נטו" (Ntu), גברים שניהלו קשרים מיניים עם נשים.
 "מבאנג" (Mbäng), אבות גברים שיש להם ילדים.

על נערי הקימבה נאסר לקיים מגעים מיניים וחברתיים עם נערות בגיל ההתבגרות תוך ציון סיכון של "עינויים או עבדות" על אף שהייתה תחרות עזה להשיג את הנשים הזמינות. האפשרות היחידה שנותרה לאותם גברים קימבים הייתה לפתח ידידות מינית גברית קרובה עם "לקסאן" - קימבה צעירים יותר או באותו גיל הנמצאים באותו מצב, איתם היו עוסקים לעיתים קרובות ביחסים אנאליים. לפני קיום האקט המיני, אחד מהנערים היה מבקש את הסכמתו של האדם השני בכך שהראה להם צלחת סלסלת אגוזי אדמה והצהיר כי אם יאכלו את המזון יחדיו, הם מסכימים לקיום היחסים המיניים. מטפורה זו סימלה את הלכלוך לכאורה של אגוז המגיע מהאדמה אך הופך למתוק עם טעימתו. מעשים אלו יכלו להתרחש בכל זמן ובכל מקום (כגון בביתו של אחד הנערים) ויוחסו כנורמטיביים. כשהגיע לשלב המבאנג, האב היה קורא לילדו הנולד על שם הלקסאן, ללא התייחסות למין התינוק. יחסים חד-מיניים נתפסו גם כן כ-"הרחבה הגיונית של חברויות אינטימיות בין מבוגרים" לדברי טסמן.

 צפון אפריקה 
צפון אפריקה הכילה כמה מהמסורות הגלויות והמתועדות ביותר של הומוסקסואליות בעולם, במיוחד בתקופת השלטון הממלוכי. שירה ערבית המתהווה מחברות קוסמופוליטיות ואוריינות תיארה לעיתים קרובות את נאות היחסים הפדרסטים. לאורך השנים דווח באותה תקופה על תופעת שליחת נערים נוצרים מיבשת אירופה שהפכו לעובדי מין במצרים. נווה המדבר סיווה שבמצרים תואר על ידי כמה מטיילים בתחילת המאה העשרים כמקום בו פעילות הומוסקסואלית הייתה נפוצה למדי. קבוצה של לוחמים באזור זה נודעה בתשלום נדונים לגברים צעירים עבור קיום יחסי מין, נוהל שהוצא מחוץ לחוק בשנות ה-40 של המאה ה-20.

מסוף המאה ה-18 ועד תחילת המאה ה-19, גברים הומוסקסואלים מילאו בתוניסיה תפקידים חברתיים דומים לאלה בחלקים אחרים של העולם הערבי למרות סטיגמטיזציה מתמשכת בעודם שימשו כמתווכים בין מרחבים גבריים ונשיים במהלך חגיגות חתונה, הוזמנו לבתי גברים בנוכחות נשותיהם ויכלו להיכנס למרחבים פרטיים שהיו שמורים לנשים בלבד במעמד דומה לעיוורים.

האנתרופולוג החברתי האוסטרי זיגפריד פרדריק נאדל , שהיה ידוע בעבודתו באתנולוגיה אפריקאית, כתב על אנשי הנובה  בסודאן בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. בעבודתו, נאדל ציין שבקרב אנשי הקבוצה האתנית אוטורו נובה  מהרי נובה שבמדינת דרום קורדופן  התקיים תפקיד טרנסווסטי מיוחד לפיו גברים התלבשו וחיו כנשים. כמו כן, שהומוסקסואליות טרנסווסטית התקיימה גם בקרב אנשי המורו , הניימה והטירה . בקרב אנשי שבטי הקורונגו והמסקין  נאדל דיווח על "חוסר רצון נפוץ" בקרב גברים לנטוש את "ההנאה שבחיי מחנה הגברים בלבד עבור כבלי ההתיישבות הקבועה".
 זכויות להט"ב באפריקה לפי מדינה 

 ראו גם 
 זכויות להט"ב באוקיאניה
 זכויות להט"ב באירופה
 זכויות להט"ב באמריקה
 זכויות להט"ב באסיה
 זכויות להט"ב באיחוד האירופי
 זכויות להט"ב בחבר העמים הבריטי
 זכויות להט"ב במדינות ברית המועצות לשעבר
 זכויות להט"ב במזרח התיכון

 הערות שוליים 

קטגוריה:אפריקה: חברה
אפריקה
קטגוריה:אפליה
*