עובדיה בעל מום

עובדיה בעל מום הוא סיפור קצר בן 12 פרקים מאת ש"י עגנון שנכתב בשנת 1918 והתפרסם בשנת 1920. הסיפור נכלל בכרך "על כפות המנעול" (כותרת משנה "סיפורי אהבים"), בתוך המקבץ "סיפורים קטנים".
הסיפור נמנה עם סיפוריו היותר ריאליסטיים של עגנון, כאשר הקשר בין הגורם החברתי, המוסרי והמיני הוא נושא מרכזי בסיפור.

 עלילה 
הסיפור עוסק ב"עובדיה שואב מים", שהוא גם בעל מום, המאורס ל"השפחה המופקרת" שייני סריל. עובדיה מחליט להתערב במעללי ארוסתו המופקרת, אך הדבר מביא למפלתו, והוא מוכה, נפצע, ומובל לבית־החולים, הרחק מארוסתו. עובדיה מתנתק ומסתגל למצב הנהנתני בבית החולים, ובזמן שהוא מוטל במיטת חוליו, מתרחש ה"סיבוך" – סריל הופכת מ"בתולה שמלעיזין עליה" לאישה מופקרת בעליל. סופו של הסיפור בלידת תינוקה של שייני סריל שהרתה לגבר אחר, ובמפגש המחודש בין שני הגיבורים.

קישורים חיצוניים
 דינה שטרן, שאנחנו גוף אחד: מחקר ב"עובדיה בעל מום" וב"שבועת אמונים" לש"י עגנון, הוצאת ראובן מס, 2008. . חלק א' – עובדיה בעל מום, באתר בית עגנון
חנה הרציג, הסיפור העברי בראשית המאה העשרים, כרך 11, יחידה 10: "עובדיה בעל מום" – שמואל יוסף עגנון, האוניברסיטה הפתוחה, 1992, עמ' 111–154



 הערות שוליים 

קטגוריה:זנות בספרות
קטגוריה:כתבי ש"י עגנון
קטגוריה:סיפורים קצרים בעברית
קטגוריה:זנות בישראל בתרבות