עבוט

עבוט הוא חפץ הניתן כמשכון, המשמש כערובה להלוואה. העבוט הוא לרוב חפץ בעל ערך כשעון או תכשיט. בית העבוט הוא המקום לקבלת חפצים הניתנים בעבוט, לעיסוק בהלוואה לה משמש העבוט כמשכון, ולמכירת חפצי עבוט שההלוואה עבורה ניתנו כמשכון לא הוחזרה.

עסקת העבוט כוללת מתן חפץ כעבוט, וקבלת סכום כסף מזומן תמורתו. את החפץ ניתן לרכוש בתוך זמן מוסכם בהחזר ההלוואה לרוב בתוספת ריבית מוסכמת. אם בתוך פרק הזמן המוסכם אין הלווה מצליח להחזיר את ההלוואה, זכותו של המלווה למכור את החפץ למרבה במחיר. 

מקור המילה בספר דברים: . במקרא מוזכר העבוט יחד עם האיסור על ריבית.נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 795-797 הצעת חוק המעביטים, באתר דעת.

במהלך השנים, התייחסה המילה עבוט לכל חפץ אישי הניתן כערובה לחיוב, או אף מעוקל על מנת לעמוד בחיוב. כמו כן, עם התפתחות מוסד העבוט בצורתו הידועה כיום, קיבלה המילה את המשמעות הנהוגה כיום, הכוללת התייחסות לעסקה הכוללת ריבית.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:אשראי