מיכאל וייכרט

מיכאל וייכרט (בכתיב יידי: וויַיכערט; 5 במאי 1890 – 12 במרץ 1967) היה אחת הדמויות המרכזיות, אך השנויות במחלוקת, בקרב יהדות פולין במאה ה-20. הקריירה שלו נעה בין עולם התרבות והמשפט לבין תפקיד מפתח במנגנון הסיוע בשואה, שהוביל לבסוף למשפט מורכב ולמחלוקת ציבורית חריפה על אחריותו המוסרית.

לפני המלחמה, הטביע וייכרט את חותמו כמשפטן וכאחד מחלוצי התיאטרון היהודי האוונגרדי ביידיש בפולין כסופר ומחזאי. הקים את "תיאטרון היהודי הצעיר" ("יונג-טעאטער") שזכה להצלחה. אולם, בתקופת השואה, נכנס לתפקיד גורלי כמנהל ארגון הסעד העצמי היהודי (JSS - יס"ס). תפקיד זה, שנועד להקל על סבלם של היהודים בגטאות באמצעות סיוע הומניטרי, הפך אותו, לאחר המלחמה, ליעד להאשמות על שיתוף פעולה עם הנאצים. הוא הועמד לדין באופן רשמי בבית משפט פולני, שם זוכה באופן מלא. עם זאת הוועד המרכזי של יהודי פולין לא התרצה, העמידו לדין בבית דין יהודי ציבורי בו הורשע, מה שהביא להחרמתו המוחלטת מהחיים הציבוריים היהודיים.

וייכרט רעייתו ובנו שרדו את השואה. הם עלו לישראל ב-1958 במסגרת "עליית גומולקה" והתגוררו בתל אביב. וייכרט שימש כמורה לתיאטרון וכתב בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"דבר", ואולם, הרדיפות אחריו המשיכו גם בישראל.

 ביוגרפיה 

 ראשית חייו 
וייכרט נולד בפודהייצה, במזרח גליציה, אז תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית; בהיותו בן שלוש עברה משפחתו לעיר סטניסלבוב, שם למד בחדר, אחר כך בבית ספר ציבורי פולני ובתיכון. בגיל 18 השתתף בוועידת צ'רנוביץ לקידום שפת היידיש. אחריה היה ממארגני מסע סופרי יידיש בערי גליציה ובוקובינה. הוא למד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת וינה וסיים את לימודיו בהצטיינות. בהמשך למד בברלין באקדמיה לאמנויות הבמה של מקס ריינהרדט. בתום מלחמת העולם הראשונה חזר לפולין והתיישב בורשה, שם הקים ב-1929 סטודיו לתיאטרון ניסיוני צעיר, שהתפתח בהדרגה ל"תיאטרון היהודי הצעיר" ("יונג-טעאטער"), תיאטרון יידישאי מצליח. לצד זאת נטל וייכרט חלק מרכזי בחיי התרבות היהודית בפולין. לפרנסתו שימש כיועץ משפטי למוסדות צדקה ותרבות יהודיים. בתפקידו זה הוא קשר קשרים עם הג'וינט האמריקאי, עזר בהקמת ארגון גג לענייני צדקה ומלאכה ליהודי פולין, והפך ליועץ המשפטי של הארגון.

 בשואה 
בתקופת השואה, ארגון הגג, שאיחד את ארגוני העזרה הסוציאלית העצמית היהודיים בפולין, קיבל מעמד רשמי מוכר על ידי השלטונות הנאציים בפולין הכבושה. במאי 1940, הועבר וייכרט לקרקוב, שם ייסד ומונה ליושב ראש ה"יס"ס" ("ארגון הסעד העצמי היהודי"). במשך שנתיים היה ה-JSS ארגון התמיכה החשוב ביותר עבור היהודים בגטאות: הוא עסק במתן סעד לאסירי המחנות בעזרת תרומות מהצלב האדום, ה"ג'וינט", נדבנים יהודים מחוץ לארץ וכן מימון שהגיע מארגוני הסעד המקבילים - הפולני והאוקראיני. הארגון חילק מזון, בגדים, תרופות וכספים למטבחים, בתי חולים ובתי יתומים.

עם תחילת משלוחי היהודים למחנות ריכוז והשמדה עלתה בכל חריפותה שאלת המשך הסיוע: ארגוני המחתרת היהודים טענו שארגוני הסיוע משמשים את הגרמנים להסתרה וטיוח עובדת שילוח היהודים לסופם המיועד - גם כלפי היהודים עצמם, וגם כלפי גורמים חיצוניים; ושהם נוטעים תקוות שווא בקרב היהודים לגבי גורלם. וייכרט, לא קיבל טיעוניהם והתעקש להשאיר את הארגון פעיל. הוא טען שלארגוני המחתרת אין סמכות לדרוש ממנו לחדול מפעילות. כספי הסיוע, שהגיעו לארגון מהג'וינט, היוו גורם מכריע בהחלטת הגרמנים להתיר את פעילותו גם להבא, תחת פיקוח הדוק.

מבחינת ארגוני המחתרת, סירובו של וייכרט משול היה לסירוב פקודה במצב מלחמה, לכן הוציא כנגדו גזר דין מוות. לפני ביצוע גזר הדין, ברח וייכרט ביולי 1944 ונעלם (בסיוע מכריו מארגוני הסיוע הפולני והאוקראיני) עקב ידיעות על שליחתו הקרובה למחנה עבודה פלאשוב.

 לאחר המלחמה 
בתום המלחמה הועלו נגדו האשמות על קשרי ארגונו עם השלטון הנאצי. הוא הועמד לדין על ידי ממשלת פולין בבית משפט בקרקוב. חקירה משטרתית שנערכה ארכה כ-7 חודשים, והמשפט עצמו כחודש ימים. במשפט העידו נגד וייכרט חברי נשיאות הוועד היהודי: יצחק צוקרמן, אברהם ברמן ופישגרונד, ותיקי מרד הגטאות. ד"ר מיכאל וייכרט היה בכיר אנשי הציבור היהודי שהועמד למשפט בפני בית משפט פולני בעקבות השואה. בסוף המשפט זיכה אותו בית המשפט מכל אשמה, כשבפסק הדין נכתב כי "במשך כל ההליכים המשפטיים לא התגלתה שום עובדה שיש בה כדי לפסול את הנאשם מבחינה אתית או מוסרית", וכי "לא מעשיו של הנאשם ולא התנהגותו האישית אינם מובילים למסקנה שהתכוון לשתף פעולה עם הכובש". בערעור על פסק דין זה ניסתה התביעה לטעון שווייכרט היה חייב למלא את דרישת כלל ארגוני המחתרת להשבתת ארגונו, אך לא הצליחה לשכנע את בית המשפט במקור סמכותם של הארגונים הללו.

הזיכוי לא ריצה את חברי הוועד המרכזי של יהודי פולין, שכעסו על וייכרט. למרות הזיכוי, הופיעו בעיתונים היהודים כתבות המשחירות את פניו של וייכרט באומרן שללא משפט הוא נושא "אות קלון כבוגד" על מעשיו. זאת, תוך התעלמות מזיכויו במשפט שנערך לו. הוועד החליט על הקמת בין דין נוסף, יהודי, לשפוט אותו. ואולם, בהיעדר כל סמכות חוקית לבית דין כזה, סירב וייכרט לשתף עמו פעולה. לאחר משא ומתן ניאות וייכרט והסכים לעמוד בפני בית דין שהורכב משבעה אישי ציבור יהודים פולנים, החלטה שלימים הביעה חרטה לגביה. בדצמבר 1948 פסק בית הדין היהודי נגדו וציין כי הוא "אשם בשיתוף פעולה עם השלטונות ההיטלראיים". יתרה מזו, הוא קבע ש"יש לגנות את דרכו של ד"ר וייכרט ביתר שאת, משום שסטתה מדרכו של ציבור הנכון לקרב". בית הדין גזר עליו "לשאת אות קלון". לדעתו של בית המשפט, עצם העובדה שבתפיסת הנאצים מטרת ארגון העזרה הייתה לשמש להטעיית היהודים והגורמים החיצוניים, די בכך כדי להאשים את וייכרט בשיתוף פעולה. פסק הדין השיג את מטרתו, וייכרט הוחרם ולא יכול היה לקבל שום משרה ציבורית יהודית.

 בישראל 
וייכרט עם רעייתו ובנו שרדו את השואה. הוא עלה לישראל ב-1958 במסגרת "עליית גומולקה" והתגורר בתל אביב. הוא שימש כמורה לתיאטרון וכתב בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"דבר". ואולם, הרדיפות אחריו המשיכו גם בישראל. הוא נפטר בתל אביב בשנת 1967 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.

ארכיונו האישי של מיכאל וייכרט מופקד במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.

מספריו
 טעאַטער און דראַמע, וילנה: קלעצקין, 1926 
 זכרונות, תל אביב: (מנורה), 1960-ה'תש"ל 1970
ווארשע זכרונות (ורשה: 1918–1939; מבוא מאת דב סדן), 1961
 זכרונות: מלחמה, 1963
 זכרונות: נאכן חורבן, 1970
 יידישע אליינהילף 1939–1945, תל אביב: מנורה, ה'תשכ"ב-1962 
 מסילת חיים ומשעוליה: גליציה, וינה, ברלין (מבוא: פרופ' דב סדן; מיידיש: שמאי מנדל), תל אביב: המנורה, ה'תשכ"ה, 1964 (263 עמודים)
 טרופע טאנענצאפ: אַ גאָלדפאַדען-שפיל אין אַ גאַליציש שטעטל, תל אביב: המנורה, ה'תשכ"ז-1966. 

קישורים חיצוניים

 ארכיון מיכאל וייכרט Ms.Var.371 בבית הספרים הלאומי בירושלים



 דוד אנגל, לבירור המושג "שיתוף פעולה" בתקופת השואה באספקלריה של משפטי מיכאל וייכרט, יד ושם
 ביוגרפיה, באתר יזכור של מוזיאון המורשת היהודית 
 עמוד לזכרו של Weichert, Michał באנציקלופדיית YIVO 


הערות שוליים

קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:ישראלים כותבי זיכרונות מהשואה
קטגוריה:כותבי זיכרונות ישראלים
קטגוריה:מבקרי תיאטרון
קטגוריה:מחזאי יידיש
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וינה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1890
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1967