ישעיהו תדמור

ישעיהו תדמור (נולד ב-20 בנובמבר 1934) הוא פרופסור לחינוך, שימש בעבר מפקד פיקוד הגדנ"ע, מנהל בית הספר הריאלי בחיפה, ראש מכללת לוינסקי לחינוך ויו"ר "התנועה לרוח האדם בחינוך".

ביוגרפיה
תדמור נולד בחיפה לאסתר ומרדכי טרטנר, שעלו מצ'כוסלובקיה. אביו היה ממקימי הדפוס הקואופרטיבי "אות" ואימו גננת. הייתה לו אחות אחת. למד בבית הספר היסודי-דתי "נצח ישראל" ומכיתה ה' בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.

שירות בצה"ל
בשנת 1952 התגייס תדמור לצה"ל, שירת כסמל בהיאחזות הנח"ל דרדרה, יצא לקורס קציני חי"ר, הוצב בחטיבת גולני, גדוד 12, ושירת בו כמפקד מחלקה ואחר כך כסגן מפקד פלוגה. בשנת 1955 עבר לבית הספר לקצינים שם שימש שנתיים מדריך כיתתי בפלוגות חי"ר, ובהמשך כקצין כחינוך של בית הספר.

בשנת 1959 הוצב במפקדת קצין חינוך ראשי במסגרתו פעל בשורת תפקידים: המפקד הראשון של המדרשה הצבאית לחינוך בירושלים (1962–1965), ראש ענף הדרכה והסברה (1965–1968), סגן קצין חינוך ראשי (1968–1969, 1971–1973), וקצין החינוך של אוגדה 252 (1969–1970).

בהשאלה מצה"ל לרשות השידור: מנהל הטלוויזיה
בעודו בצה"ל, הוזמן על ידי הוועד המנהל של רשות השידור למלא את התפקיד "הממונה על הטלוויזיה". כעבור זמן שונה שם התפקיד ל"מנהל הטלוויזיה". באישור הרמטכ"ל הושאל מצה"ל לרשות השידור ושימש בתפקיד במשך שנתיים (1971–1973). בתום שנתיים זכה במכרז במשרת מנהל הטלוויזיה לשלוש שנים נוספות, אולם הוא בחר לשוב לשירות בצה"ל.

מפקד פיקוד הגדנ"ע
עם שובו מרשות השידור לצה"ל, התמנה תדמור למפקד פיקוד הגדנ"ע ועשה בתפקיד שלוש שנים (1973–1976) במהלכן פיקד על הפעלה של הנוער במשימות חירום שנדרשו במלחמת יום הכיפורים. בשנת 1977 השתחרר משירות הקבע בצה"ל, בדרגת אלוף-משנה.

השכלה אקדמית
תדמור הוא בוגר בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בסוציולוגיה ובמדעי החברה. ב-1977 סיים לימודים לתואר שני בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב וב-1991 הוסמך לדוקטור בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת חיפה. נושא העבודה, בהדרכתו של פרופ' אדיר כהן: "ד"ר יוסף שכטר – משנתו ודרכו בחינוך". תדמור אומנם לא השתייך ל"חוג השכטריסטי", תלמידיו של יוסף שכטר, אבל מתוך רקעו הדתי, היה מקורב אל שכטר ולא אחת הגיע אל ביתו לשיחות. משהו מהשפעתו של שכטר חלחל מאז בתדמור, וכשעמל על עבודת הדוקטורט חזר ושב לשיחות עם שכטר.

בתקופת עבודתו במכללת עמק יזרעאל, בינואר 2003, התמנה לדרגת פרופסור חבר-נלווה בחינוך (לערכים) מטעם הוועדה העליונה למינוי פרופסורים במכללות בתחומים מדעי הרוח, חינוך והאומנויות של המועצה להשכלה גבוהה למינוי פרופסורים במכללות בתחומים מדעי הרוח, החינוך והאומנויות.

 קריירה 
שליחות ציונית בצפון אמריקה
אלוף עוזי נרקיס, ששימש אז ראש מחלקת העלייה של ההסתדרות הציונית העולמית, הציע לתדמור לצאת בשליחות לניו יורק בתפקיד ראש שליחי העלייה בארצות הברית ובקנדה. תדמור שימש בתפקיד הזה במשך כשנתיים 1977–1979. עיקר משימת השליחות באותה התקופה היה עידוד יורדים לשוב לישראל. כשנה אחר כך (עד מחצית 1980) שימש נציג מפלגת העבודה בצפון אמריקה ובד בבד גם נציג תנועת העבודה הציונית שם.

מנהל בית הספר הריאלי העברי בחיפה
בשנת 1980, קיץ תש"ם, זכה תדמור במכרז לשמש מנהל בית הספר הריאלי בחיפה ועמד להתחיל בתפקידו לאלתר, ואולם בפועל החל לשמש כמנהל רק כעבור שנתיים, ערב פתיחת שנת הלימודים תשמ"ב. הוא כיהן בתפקיד עד 1995 כאשר לאורך כל התקופה שימש, בצד התפקיד מנהל בית הספר, גם כמנהל בית בירם, החטיבה העליונה של בית הספר, ומורה לאזרחות, לפילוסופיה ולמחשבת ישראל, וכמחנך כיתה (י"א וי"ב).

סיום תפקידו של תדמור כמנהל בית הספר היה כרוך במשבר ועימות עם הורים. במהלך העימות התפרסמו כתבות בעיתונות המקומית שרמזו על שחיתויות בניהול הנכסים והקרנות של הריאלי. לכל זה התווספו עימותים פנימיים במוסד עצמו בין מורים שתמכו בתדמור לכאלה שהתנגדו לו.

באקדמיה
בשנת 1997 מונה תדמור לכהן כראש מכללת לוינסקי לחינוך. היות שגיל הפרישה במכללות לחינוך היה 65 הוגבלה משרתו לשלוש שנים. עם סיום כהונתו במכללת לוינסקי התקבל תדמור בשנת 2000 כחבר סגל במכללה האקדמית עמק יזרעאל ושימש בתפקיד זה עד שנת 2013. במרבית התקופה שימש ראש החוג למדעי ההתנהגות וראש המגמה לחינוך שבחוג (לצדה היו בחוג המגמות לפסיכולוגיה ולקרימינולוגיה).

בשנת 2008 הוזמן להשתתף בצוות לבניית תוכנית לתואר שני במנהיגות חינוכית באורנים" וכאשר אושרה התכנית שימש שם מרצה-חוקר ולימד שני קורסים סמסטריאליים עד שנת 2013.

 מיזמים בחינוך 
בשנת 2009 הקים תדמור יחד עם קבוצת חברים-לדרך את "התנועה להעצמת הרוח בחינוך". תדמור נבחר לכהן כיו"ר התנועה. מטרת התנועה הייתה "להביא לכך שהעיסוק במהות האדם, החיפוש אחר משמעות וערכיות, והשאיפה להתפתחות נפשית-מוסרית-רוחנית, יהיו חלק טבעי מהתרבות הישראלית, מהאקלים הבית-ספרי ומנפשם וחייהם של המורים והתלמידים. מול הגישה התכליתית-מעשית של ראשי מערכת החינוך, הרואה את חזות הכול בציוני התלמידים, נועדה התנועה להשפיע על מנהלי בתי ספר ומחנכים לחזק את היסודות הערכיים וההומניים בחינוך, לחתור לחוויות חינוכיות מעצבות ולהביא את התלמיד להתעלותו כאדם." בשנת 2018 הפסיקה התנועה את פעולתה.

בשנת 2012 הקים תדמור יחד עם קבוצה של כ-30 נשות ואנשי חינוך, את "המועצה לרוח האדם בחינוך", ונבחר לשמש יו"ר המועצה. המועצה פעלה להטות את השיח החינוכי אל היסודות המהותיים של החינוך, בהם: משמעות, דיאלוגיות, הומניות, רב-תרבותיות, הכלה ואהבה. המועצה הכינה ניירות עמדה בנושאי חינוך שונים, עקבה אחר פעולות במערכת החינוך וקיימה דיאלוג ביקורתי עם שר החינוך דאז, הרב שי פירון ואנשי המשרד. המועצה חדלה מפעולותיה בשנת 2015.

 פעילות ציבורית 
לאורך השנים נטל תדמור חלק פעיל, בהתנדבות, במסגרות ציבוריות שונות, בהן: חבר הדירקטוריון של מוזיאון חיפה, יו"ר המועצה לישראל יפה, מחוז חיפה והצפון, יו"ר הנהלת בית יד לבנים בחיפה, חבר "ועדת הגות" של המועצה הציונית בישראל, יו"ר הוועדה האידאולוגית לקראת הקונגרס הציוני-הישראלי הראשון, חבר ועדת ההיגוי ויו"ר-עמית של צוות החינוך, קבוצת "הסכמה לאומית" בין חילוניים, דתיים וחרדים, חבר הוועדה הציבורית, מכון מעלות-תרשיחא למחקר וללימודים מתקדמים, חבר ועדת ההיגוי לכנס "חינוך - מרכז ופריפריה, מעלות-תרשיחא, מרכז "בימת החינוך היהודי", אוניברסיטת חיפה, "המרכז לחינוך יהודי", חבר פעיל ב"מזיכרון לשלום" – מסע לימודי של קבוצת יהודים וערבים, בראשותו של האב אמיל שופאני, לאושוויץ ובירקנאו, יו"ר התנועה להעצמת הרוח בחינוך", יו"ר המועצה לרוח האדם בחינוך, וחבר פעיל ב"מבצר הדמוקרטיה״.

כמו כן היה חבר פעיל בוועדות מקצועיות וציבוריות שונות, בהן: חבר ב"ועדת שנהר" לחינוך יהודי בבתי הספר הממלכתיים, חבר בוועדה לבחינת עמדות בני נוער בעקבות רצח רה"מ יצחק רבין, חבר במועצה הציבורית לחינוך ערכי, ליד שר החינוך והתרבות, יו"ר ועדת חינוך, של המועצה לארץ ישראל יפה, חבר פעיל ויו"ר ועדת חינוך, המועצה לשימור אתרים, חבר הוועדה לגיבוש הקוד האתי של המורים, העמותה לקידום ההוראה והחינוך, ליד הסתדרות המורים, חבר בסדנה לגיבוש התוכנית "עוז לתמורה" שלארגון המורים העל-יסודיים, יו"ר הוועדה לבדיקת האולפנים לעברית, מטעם השר לקליטת העלייה ושרת החינוך, וראש צוות חשיבה "רוח האדם בחינוך" במכון מופ"ת.

מאז ההכרזה על הרפורמה המשפטית בישראל (2023) פעיל תדמור במחאה נגדה. פרסם מאמרים העוסקים בהיבטים חינוכיים הקשורים בה, חבר במספר קבוצות מחאה (בהן "מבצר הדמוקרטיה", "נאמני מגילת העצמאות" ו"התנועה הדמוקרטית האזרחית") ומשתתף בהפגנות.

 הגות 
תחום המחקר של ישעיהו תדמור הוא פילוסופיה של החינוך, ובמידה מסוימת אנתרופולוגיה של החינוך. ניתן להכתיר את תפיסת החינוך של ישעיהו תדמור כתפיסה אקזיסטנציאליסטית, גם זו הרליגיוזית.

ככלל, תדמור רואה בחינוך חוויה קיומית בעלת ממד רליגיוזי, שעיקרה עירור שאלות הקיום, השאלות האקזיסטנציאליות של האדם, ותכליתו היא הגבהת האדם. תדמור הקדיש חלק ניכר מכתיבתו לפיתוח הפרקטיקה של מימוש האידיאות למציאות החינוכית הלכה למעשה. דוגמה מובהקת לכך היא מאמרו "מחוזות התרבות הבית ספרית" (עיונים בחינוך 7–8. נובמבר 2013). הרעיונות וקווי העשייה בו לקוחים הן מן הספרות ההגותית והמדעית והן מתוך ניסיונו המנהיגותי-ניהולי בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.

ספריו
 ׳׳התכוונות לאלוהי שבאדם – חינוך אקסיסטנציאליסטי-דתי במשנתו של יוסף שכטר׳׳ (הוצאת רשפים, 1994). בספר, שהוא הרחבה של עבודת הדוקטורט שלו, מציג תדמור משנה רעיונית לכידה וסדורה של רעיונותיו הנשגבים של שכטר, שנכתבו על ידו ב"תפזורת" של כותרים וסגנונות כתיבה. הספר מעמיק בתורתו של שכטר, מפרש מושגים שנראו בעיני תדמור עמומים, ואף מבקר בחריפות היבטים בעייתיים במשנתו. הספר משלב הגות מעמיקה עם מחקר אנתרופולוגי על קבוצת ה"שכטריסטים" שייסדו את המושב יודפת.
 ׳׳חינוך כחוויה קיומית׳׳ (הוצאת מכון מופ״ת והמכללה האקדמית יזרעאל, 2007). בספר זה תדמור מבקש לחקור את ליבת החינוך, את יסודותיו המהותיים ולהצביע על היכולת של המחנך לחזק את עצמיותו של התלמיד, להדריך אותו בהתלבטויותיו בשאלות קיומיות ולכוונו בגיבוש תוכנית חייו. בספר דן תדמור בזיקה אל הטרנסצדנטי וחותר להבהיר את טיבו. הספר נפתח בפרק מתומצת על השקפתו החינוכית של שכטר, כמעין נקודת מוצא להשקפתו של תדמור, ואחריו בכל פרקי הספר הוא מתווה אותה, עתה כבר מתוך התבוננות עצמאית המבוססת על מחשבתו המקורית ועל עיבוד הניסיון החינוכי שצבר. הוא מנתח את המושגים המרכזיים של החינוך: קיומיות, משמעות, דיאלוגיות, ערכיות, אהבה ורוחניות. בסוף הספר מופיע נספח שכותרתו "על מה משפיע המורה המשפיע/ה?", מבוסס על מחקר שהנחה תדמור במכללת עמק יזרעאל. עיקר הממצא הוא שאישיותו של "המורה המשפיע/ה", כפי שנחרת בתודעת התלמידה והתלמיד שלמדו אצלו, ניחנה בתכונות החורגות מכושרי הקניית הידע ומיומנויות הלמידה. אלה הן סגולות הומניות המאפשרות למורה לגעת בנבכי העומק שבקיומו של התלמיד.
 ׳׳חוכמת הזקנה – י"ח תובנות׳׳ (2011, תל אביב: הוצאת ספרי ניב). בו הוא מציג תובנות, הערות פילוסופיות קצרצרות על הזקנה. למפעל הספר הוא צירף אליו את נכדו, בן רוטנברג, צייר-פופ תל אביבי, שיצר עיטור נלבב לכל אחת מן התובנות.
 ׳׳חינוך – מהו לי?׳׳ (הוצאת סטימצקי, 2018) – הוא למעשה התבוננות ביקורתית ביו-אתנוגרפית של תדמור על חייו כמחנך. "אני תופס את עצמי כמחנך", כותב תדמור בפתיחת הספר, "לא רק כשם המתאר מקצוע, אלא במהות המושג, בייעוד המקופל בו [...] הספר הינו אוטוביוגרפיה ׳מקצועית׳, כזאת המכוונת להתפתחותי בחינוך על רקע המציאות החינוכית המשתנה". הספר סוקר את מגוון התפקידים שתדמור נשא בהם, וזאת מתוך ביקורתיות רבה, בראש ובראשונה כלפי עצמו, והוא עושה זאת תוך חשיפה רבה וכנות עמוקה. בכתיבה שוזר תדמור גם הרבה מההגות ומהתובנות שליוו את עבודתו. אחד הפרקים בספר שזכה לפרסום רב הוא "ומילדיי יותר מכולם", שבו הוא מתאר בגילוי לב נדיר את דרכו בחינוך ילדיו, ובמיוחד את נפתולי יחסו אל בנו עידו על רקע ההומוסקסואליות של הבן.

היבטים נוספים של הגותו החינוכית של תדמור ניתן למצוא בשני קובצי מאמרים שערך (בשיתוף עם עמיר פריימן):
 ׳׳חינוך – מהות ורוח׳׳ (הוצאת מכון מופ"ת, 2013). הספר מכיל עשרות מאמרים של טובי נשות ואנשי האקדמיה התחום החינוך ועימם מחנכות ומחנכים מן השדה שהציגו, כל אחת ואחד מהם, את תפיסותיהם בדבר המהות הגלעינית של החינוך. מאמרו של תדמור בקובץ הוא: "קיומיות, רוחניות ומהותיות בחינוך.
 ׳׳חינוך – שאלות האדם׳׳, שני כרכים: כרך א' – בהגות, כרך ב' – בהוויה (הוצאת מכון מופ"ת, 2015), בהם מציגים חוקרים מהאקדמיה, ונשות ואנשי חינוך את היסודות הראשוניים, המהותיים, של תחום החינוך, וכן שאלות יסוד של הקיום האנושי, כפי שעשויים לעלות בבית הספר, ובדרכים של החינוך לעוררן לדיון מושכל. מאמרו של תדמורמיוחד. בתקופה ההיא חלה בסרטן רקמות בירכו ומתוך חוויית ההתנסות בזה, כתב את "שאלות האדם ממיטת חוליי", מעין דיאלוג פילוסופי עם הנגע הממאיר.

קובצי מאמרים
לבד מהספרים שכתב, הוציא תדמור במהלך תקופות פעילותו גם שלושה קובצי מאמרים:

׳׳אני מאמין בבית ספרי– דברים בעל פה ודברים שבכתב׳׳ (1994, חיפה: הוצאת בית הספר הריאלי העברי בחיפה). כאן מרוכזים מאמרים שחוברו, ופורסמו, חלקם נישאו כנאומים, בתקופתו כמנהל בית הספר הריאלי העברי בחיפה.

׳׳מילים מחנכות – לקט הרצאות ומאמרים׳׳ (1999, תל אביב: הוצאת קדם, בסיוע משרד החינוך). הלקט הזה כולל בעיקרו מאמרי דעה שפרסם בעמודי דעה בעיתונות בתקופה שבה שימש ראש מכללת לוינסקי לחינוך.

׳׳חינוך מעורב – לקט רשימות׳׳ (2008, חיפה: הוצאה עצמית, בסיוע מכללת עמק יזרעאל). הקובץ הזה כולל מאמרי דעה שפרסם בתקופה שבה פעל במכללת עמק יזרעאל.
להשלמה, הנה עוד שניים ממאמריו המייצגים את תפיסתו:

כל פרסומיו של תדמור – המאמרים, הספרים, הנאומים, התכתובות והדו"חות – עד שנת 2015 לערך מאוחסנים בתיקים על-פי התקופות בארכיון לחינוך יהודי בישראל ובגולה ע"ש חיים וגואן קוסטנטינר באוניברסיטת תל אביב.

חיים אישיים
תדמור נשוי לנטע (לבית ברדיצ'בסקי) ואב לד"ר יפעת רוטנברג-תדמור, ראשת החוג לחינוך מיוחד במכללת גורדון לחינוך בחיפה, ולרקדן-הכוריאוגרף עידו תדמור.

קישורים חיצוניים
 ישעיהו תדמור, ורוח אין - על חינוך לרוחניות, מתוך "פנים", גיליון 42 - אביב 2008, באתר הסתדרות המורים
 התנועה להעצמת הרוח בחינוך - אתר האינטרנט של התנועה

 מנהיגות רוחנית, ראיון עם ישעיהו תדמור, מראיין: יורם הרפז, הד החינוך 33, פברואר 2009









 ממאמריו 




הערות שוליים

קטגוריה:מפקדי הגדנ"ע
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:מנהלי בית הספר הריאלי
קטגוריה:סגל אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:סגל מכללת לוינסקי לחינוך
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית עמק יזרעאל
קטגוריה:סגל בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת חיפה
קטגוריה:חיילי חיל החינוך והנוער
קטגוריה:שליחי ההסתדרות הציונית העולמית
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934