מונולטריזם

מוֹנוֹלַטְרִיזְם (לעיתים גם: מוֹנוֹלַטְרִיָּה; מיוונית: μόνος (מוֹנוֹס) = יחיד, λατρεία (לַאטְרֶיָה) = פולחן) היא השקפה ופרקטיקה דתית המכירה בקיומם של אלים רבים, אך מייחדת את הפולחן והנאמנות הדתית לאל אחד ויחיד, תוך שלילת עבודתם של אלים אחרים על ידי המאמין או הקהילה.

המונולטריזם נבדל מן המונותאיזם (האמונה באל אחד) בכך שאינו שולל בהכרח את קיומם האונטולוגי של אלים אחרים במציאות, אלא רק אוסר על עבודתם. הוא נבדל מן ההנותאיזם (מונח קרוב ולעיתים חופף) בכך שההנותאיזם מתאר לרוב מצב של התמקדות זמנית או היררכית באל אחד "בכיר" מבלי לשלול עקרונית פולחן לאלים אחרים, בעוד המונולטריזם מתאפיין בקנאות ובבלעדיות פולחנית מוחלטת לאל אחד ספציפי.

המונח נטבע והתבסס במחקר במאה ה-19, בין היתר על ידי המזרחן וחוקר המקרא יוליוס ולהאוזן, כדי לתאר שלב ביניים בהתפתחות הדתית, המעבר מפוליתאיזם (ריבוי אלים) למונותאיזם מופשט. על פי אסכולת ביקורת המקרא, הדת הישראלית הקדומה, כפי שהיא משתקפת בחלקים הקדומים של התנ"ך, הייתה מונולטרית במהותה: בני ישראל הצטוו לעבוד אך ורק את יהוה ("לא יהיה לך אלוהים אחרים על פני") ולקנא לו, אך הטקסטים המקראיים הקדומים אינם מכחישים תמיד את קיומם של אלי העמים האחרים (כמו כמוש אלוהי המואבים), אלא תופסים אותם כנחותים, כזרים, או ככפופים לאל הלאומי של ישראל.

 בתנ"ך 
בתנ"ך מצויים מספר מקומות שחוקרי מקרא פירשו כמעידות על מונולטריזם:
 בפתיח של סיפור  בריאת האדם נאמר (בראשית א, 26) "וְיֹאמַר אֱלֹהִים נַעֲשֶׂה אָדָם בְּצַלְּמֵנוּ כִּדְמוּתֵנוּ..". (לשון רבים). 
 - דברי יתרו.
 – כלומר למצרים יש אלים אחרים.
.
 בספר ויקרא (פרק כ"ד 16 - 10) מסופר על אדם אשר קילל את ה' אלוהי ישראל. האיש נלקח למשמר כדי  שה' יקבע מה דינו. ה' פנה למשה ואמר:  "הוֹצֵא אֶת הַמְקַלֵּל אֶל חוּץ לַמַּחֲנֶה  וְסָמְכוּ כָל הַשֹּׁמְעִים אֶת יְדֵיהֶם עַל רֹאשׁוֹ וְרָגְמוּ אֹתוֹ (בַּאֲבָנִים) כָּל הָעֵדָה...". וְאֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל תְּדַבֵּר לֵאמֹר אִישׁ אִישׁ כִּי יְקַלֵּל אֱלֹהָיו וְנָשָׂא חֶטְאוֹ. וְנוֹקֵב (הַמְּקַלֵּל) שֵׁם יהוה מָוֶת יוּמַת...."
 בספר דברים (פרק י, פסוק 17) מסופר כי במהלך הנאומים  של משה לעם ישראל בטרם מותו הוא פנה אליהם ואמר: "כִּי יְהוָה אֱלֹהֵיכֶם הוּא אֱלֹהֵי הָאֱלֹהִים, וַאֲדוֹנִי הָאֲדוֹנִים, הָאֵל הַגָּדוֹל הַגִּבּוֹר וְהַנּוֹרָא...".
  "מִשְׁתּוֹ יָגוּרוּ אַלִּים, מַשְׁבְּרִים יִתְחַטְּאוּ" (ספר איוב מ"א, 17) 

() – לפי פירוש רד"ק לתרגום יונתן של "עֹשֵׂה אֶרֶץ בְּכֹחוֹ", כוונת התרגום היא: אנחנו לא נעבוד אלה האלהות שלא עשו שמים וארץ אלא אלהים שעשה ארץ בכחו.
.


לפי אותה גישה פרשנית, קיים בתנ"ך גם הרעיון כי לא זו בלבד שיש אלים שונים, אלא כל אל שולט בטריטוריה מוגדרת:


 - דברי יפתח הגלעדי למלך בני עמון 

פירוש אחר הסיק שלאלי המקרא יש ילדים:

לעומת זאת, בפרשנות המסורתית המושג "אל" או "אלוהים" אינו מתייחס דווקא לישות בעלת כוח עליון, אלא גם לאלוהי שקר וכן לכוחות גשמיים או לשופטים ושרים חשובים, כמו למשל בפסוק  או ,  כאשר פירושו על פי דעה המובאת ברש"י הוא בני השופטים והשרים החשובים.  כשהמשמעות היא שאהרון ידבר בשביל משה, שהיה כבד פה וכבד לשון, ומשה יגיד לו מה לומר.

 באסלאם 
בסורת הכופרים מופיע הפסוק  שאותו אמר מוחמד אחרי שכופרים ניסו לשכנעו לעבוד תקופת מה את אליהם. פסוק זה מתפרש כהכרה בכך שכל קבוצה מאמינה באליה, תוך שהיא מודעת לכך שקבוצות אחרות מאמינות באלוהּ אחר.

ראו גם
מונותאיזם
פוליתאיזם
הנותאיזם

קישורים חיצוניים
משה והמונולטריזם 

הערות שוליים

קטגוריה:רוחניות ואמונה
קטגוריה:דתות