מרחב שלמה

מרחב שלמה (מרש"ל) הוא הכינוי שנתנה ישראל לאזור של דרום סיני בעת שהיה בשליטתה, בתקופה שלאחר מלחמת סיני ובעיקר בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. מרחב שלמה היה אזור בעל מנהל אזרחי משלו ומפקדה צבאית משלו (שבמהלך מלחמת יום הכיפורים הופרדה מפיקוד הדרום לפיקוד מרחבי עצמאי). גבולו הצפוני של מרחב שלמה היה גוש ההרים החוצה את סיני מצפון לאבו זנימה.

בעקבות מלחמת סיני
אזור דרום סיני נכבש על ידי חטיבה 9 בסוף 1956, במלחמת סיני, ופונה על ידי צה"ל במרץ 1957. האזור כונה "מפרץ שלמה".

מפקד האזור היה אל"ם מתי פלד, שכיהן בתפקיד עד מעברו לפקד על הממשל הצבאי הישראלי ברצועת עזה ב־26 בפברואר 1957.

ב־22 בפברואר 1957 השלים צה"ל את פינוי כל סיני מלבד מפרץ שלמה ורצועה המקשרת אותו עם אילת.

ב־10 במרץ 1957 פינה צה"ל את המרחב והעבירו לידי כוח החירום של האומות המאוחדות. פינוי צה"ל הסתיים בפועל ב־12 במרץ 1957, עם יציאת יחידה קטנה ששמרה על ציוד בנמל.

בעקבות מלחמת ששת הימים
שמאל|ממוזער|250px|בית כנסת בנח"ל תרשיש (שארם א-שייח'), לאחר מלחמת סיני, ועליו שלט "בית הכנסת מרחב שלמה"
250px|ממוזער|מרפאה של משרד הבריאות הישראלי לתושבים הבדואים בוואדי פיראן - מרחב שלמה, 1969
ב-1967, במלחמת ששת הימים, כבשה ישראל שנית את האזור ושלטה בחלקו המערבי עד 1980 ובמזרחי עד 1982. בעת השלטון הישראלי, עד 1982, היה המרחב נתון לממשל צבאי. מפקדת האזור שכנה באופירה, ליד מפקדת כוחות צה"ל - מפקדת מרש"ל (מרחב שלמה). מפקד האזור, המושל הצבאי, חלש על הגזרה באמצעות מספר "נציגויות", ששכנו בשטח. שיטה זו הועתקה מפריסת הצבא האמריקאי בווייטנאם בשנות ה-60 ומטרתה הייתה מעורבות באוכלוסייה, מתן שירותים, התחבבות והתחככות ומניעת חדירת השפעות לא רצויות בעצם הנוכחות בשטח.

הנציגויות שהיו בנואיבה, דהב, א-טור, אבו רודס וסנטה קתרינה, אוישו בקציני ונגדי ממשל צבאי וכוחות ביטחון שוטף. מפקדי הנציגויות היו בפועל מפקדי הכוחות של צה"ל בשטח. היחידה של הממשל הצבאי נקראה מפקדת אד"ס (אזור דרום סיני) ובראשה עמד קצין בדרגת סא"ל. בין מפקדיה של היחידה הזו היו:
סא"ל מנחם שרפמן
סא"ל זאב (זאביק) עשת (1974-1976)
סא"ל רן פרי (1976-1981)
רס"ן אפרים איש שלום 1981, עד השבת האזור למצרים, בשנת 1982.

בספטמבר 1969 הקימה ועדת המנכ"לים לטיפול בעניינים האזרחיים בשטחים המוחזקים ועדה בינמשרדית מיוחדת למרחב שלמה, שתטפל כפיתוח אזרחי באזור, בסמכויות של ועדה לתכנון ולבנייה. הוועדה מינתה צוות לתכנון כלכלי והטילה עליו להכין תוכנית מיתאר מרחבית. הצוות הגיש ב־1970 תוכנית להקמת שישה מרכזי פיתוח.

במרץ 1970 הוקם מינהל אזרחי, שהופקד על פיתוח התשתית במרכזים המתוכננים ומתן שירותים ממלכתיים ומוני­ציפליים למתיישבים חדשים ולאוכלוסייה המקומית. בראש המנהל האזרחי הועמד בתחילה חיים צבן, איש משרד החקלאות, שהוחלף ביוני 1970 באלוף במילואים אברהם יפה, במקביל לתפקידו כראש רשות שמורות הטבע. באוגוסט החליף יהודה רשף את יפה כראש המנהל האזרחי. רשף התפטר מהתפקיד באמצע 1972. אף למנהל האזרחי היו נציגויות בשטח שדאגו לרווחת האוכלוסייה לצרכיה, לפרויקטים של פיתוח (דרכים, בארות מים, מרפאות, מרכזים מסחריים ועוד) בתיאום עם תיאום הפעולה בשטחים ועם המפקדה הצבאית, יצגו את משרדי הממשלה שונים ועמד בקשר מול ארגוני סעד. הקשר ליחידות צה"ל ומפקדת האזור נעשה באמצעות קצין מנהל אזרחי שהיה מוצב במפקדת האזור. (במהלך השנים שירתו בתפקיד ראובן רוזנטל, דודו קצין ואפרים איש-שלום) בא-טור היה נציג המינהל האזרחי, אבי אופיר. בסנטה קתרינה, היה זה אבי רובנס.

באוקטובר 1972 החליטה הממשלה להעביר את האחריות לפעולות הפיתוח וכן את הריכוז ואת התיאום של הפעילות האזרחית במרש"ל ממשרד הביטחון למשרד הפיתוח, והוקם המינהל לפיתוח מרש"ל. שר הפיתוח מינה את סגן מנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל ראובן אלוני לראש המנהל.

במשך כל שהות צה"ל באזור דרום סיני לא נרשמו כל אירועים חריגים ונשמרו השקט, הפיתוח האזורי ואווירת האמון, בין צה"ל לבין כ־13,000 תושבי דרום סיני הבדואים.

בשנות השלטון הישראלי הוקמו באזור מספר יישובים אזרחיים: אופירה, נביעות, די זהב ושלהבת. מרחב שלמה היווה יעד תיירותי מבוקש לישראלים, בין בתיירות חופים לאורך מפרץ אילת ובין בטיולים לאזור ההר הגבוה שם גם הוקם בית ספר שדה ליד מנזר סנטה קתרינה. בסמוך לשארם א-שייח הוקם בסיס של חיל הים הישראלי ששימש את זירת ים סוף של החיל, ובסיס "אופיר" של חיל האוויר הישראלי. כן הופעלו שדות תעופה בא-טור ובסנטה קתרינה, אשר שימשו את הצבא ואת הטיסות הפנים ארציות, לצורכי תיור.

מלחמת יום הכיפורים

ערב המלחמה שימש מפקד מרחב שלמה במקביל במינוי משני כמפקד חטיבת הנגב.

ב-6 באוקטובר 1973, יומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים, נערך בשמי מרחב שלמה קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים, שבו השתתפו שני מטוסי F-4 פנטום ("קורנס") של חיל האוויר הישראלי, שהיו בכוננות יירוט, ומולם עשרים ושמונה מטוסי מיג-17 ומיג-21 מצריים (שבע רביעיות) - שתקפו מטרות במרחב שלמה. בסיומו של הקרב, שנמשך כשש דקות, הופלו שבעה מטוסי מיג והשאר נמלטו, ואילו מטוסי הפנטום נחתו בשלום. שעות אחדות לאחר הקרב תקף מפציץ מצרי את יחידת הבקרה 528, הסמוכה לשדה אופיר, השמיד את מתקניה וגרם לחמישה הרוגים.

ב-9 באוקטובר 1973 הופרד אזור מרחב שלמה מפיקוד הדרום והפך לפיקוד עצמאי, פיקוד מרש"ל, בפיקודו של האלוף ישעיהו גביש. הפיקוד פיקד על חטיבת הנגב, חטיבת הצנחנים וכוחות נוספים, ועסק בבלימת ניסיונו של הצבא המצרי להתקדם לכיוון ראס סודר, במרדף אחר שלושה גדודי קומנדו מצריים שהונחתו בתחומו ובשיתוף פעולה עם זירת ים סוף של חיל הים.

ב-20 בנובמבר 1973 הועבר אלוף פיקוד הדרום, שמואל גונן, לתפקיד מפקד פיקוד מרש"ל.

לאחר מלחמת יום הכיפורים
החל משנת 1975, פיקד על המרחב תא"ל אריה (בירו) דיין. הוא חילק את גזרת הפיקוד המוקטן, שאף זכה לזירה באגף מבצעים במטכ"ל, לשני מרחבים חטיבתיים שהוקמו על בסיס פיצול חטיבה 99 (חטיבת הנגב): חטמ"ר 688 בגזרה המערבית שמפדקתה בא-טור בפיקוד אל"ם צורי שגיא; חטמ"ר 655, בפיקודו של אל"ם אפרים חירם ("פיחוטקה"), בגזרה המזרחית (אילת עד אופירה) שמפקדתה בדהב; ומגמ"ס - מפקדת גזרת מרומי סיני - שמפקדתה שכנה בסנטה קתרינה. על המפקדה פיקדו סא"ל מוסא עטיה, סרן אילן ברוך ומפקדה האחרון יוסי (ג'ו) ניסימוב, שהעבירה לידי המצרים בטקס צבאי רשמי ב-19 בנובמבר 1979.

בספטמבר 1975, בהסדר הביניים עם מצרים, נסוג צה"ל מאזור אבו רודס שנכלל במרחב שלמה. צה"ל ייצב קו ממזרח לאבו רודס ומדרומה באזור שדות הנפט של בליים, כשהגישה המצרית לאבו רודס קרקעית הייתה באמצעות "כביש משותף". במהלך השנים 1979 עד 1982, הועברו מעת לעת שטחים נוספים לידי מצרים: אזור א-טור, אזור ואדי פיראן, ואזור סנטה קתרינה, שהיה האחרון במסגרת הסכם הביניים וייצוב "קו אל-עריש - שארם א-שייח".

בהסכם השלום בין ישראל למצרים ב־1979 התחייבה ישראל לפנות את סיני ולהחזירו למצרים בתוך שלוש שנים.

ב־1 באפריל 1982 הוכרז מרחב שלמה כשטח צבאי סגור והוגבלה הכניסה אליו לבעלי רישיון. ב־25 באפריל הועבר המרחב לידי מצרים.

כיום זהו מחוז דרום סיני של מצרים.

מפקדי מרחב שלמה 

שםתקופת כהונההערותלאחר מלחמת סיניאל"ם מתי פלדנובמבר 1956–26 בפברואר 1957לימים ראש אגף אפסנאותלאחר מלחמת ששת הימיםסא"ל צבי לבנוןלימים מפקד פיקוד הנח"לאל"ם שמואל אמיר26 ביולי 1967 – אוגוסט 1967אל"ם משה נחשוןספטמבר 1967 –אל"ם אורי בידץ1969–1971במקביל מפקד חטיבת הנגבאל"ם טוביה שפיראמפקד מרש"ל בפריצת מלחמת יום הכיפורים; במקביל מפקד חטיבת הנגבאלוף ישעיהו גביש9 באוקטובר 1973 – 20 באוקטובר 1973מונה במהלך מלחמת יום הכיפורים; לשעבר מפקד פיקוד הדרוםאלוף שמואל גונן20 בנובמבר 1973 – אפריל 1974לשעבר מפקד פיקוד הדרוםתא"ל אריה בירו1975–1978תא"ל צורי שגיא1977–1980

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

*
קטגוריה:סיני
קטגוריה:צה"ל: זרועות ופיקודים
קטגוריה:ישראל: היסטוריה צבאית