מחלוקת קורח ועדתו

מחלוקת קורח ועדתו הוא סיפור מקראי, המופיע ב. קורח ו־250 אנשים מבני ישראל, יחד עם דתן ואבירם ואון בן פלת משבט ראובן, ערערו על מעמדו של משה כמנהיג, ועל מעמדו של אהרן ככהן גדול, בטענה:  (). משה הציע לעדת קורח לעשות מבחן, שיוכיח במי בחר ה' להנהיג את בני ישראל. במהלך המבחן, קורח, מאתיים וחמישים הנשיאים ואהרן יחזיקו כולם מחתה שבתוכה קטורת. בתגובה לתמיכתו של העם במרד, ה' הזהיר את משה ואהרן להתרחק מהמחנה, כיון שהוא עומד להשמיד את כל עם ישראל. לאחר שמשה התחנן לפני ה', ה' הסכים לוותר על העונש לכל העם. לאחר מכן, משה הלך אל אוהלי קורח דתן ואבירם והכריז, שאם הם ימותו מוות טבעי, זה סימן שמשה בדה את הדברים מליבו, אבל אם האדמה תפער את פיה ותבלע אותם, זה סימן שמשה נביא אמת. באותו רגע, משפחתם וכל רכושם, נבלעו באדמה. באותו רגע, מאתיים וחמישים מקטירי הקטורת נשרפו באש.

המרד יצר הדים רבים. מיד לאחר מותם של המורדים פרצה מגפה. העם הוסיף להעמיד את משה ואהרן במבחני מנהיגות ניסיים, ומשה ואהרן עמדו בהם.

זמן המחלוקת
רמב"ן כתב, שהמחלוקת אירעה מיד לאחר חטא המרגלים. יעקב ליוור מדקדק מהכתוב בספר תהילים, שמרד דתן ואבירם התרחש לפני חטא העגל, בניגוד למרד קורח, שהתרחש הרבה יותר מאוחר.

עילת המחלוקת
כדי להבין את עילת המחלוקת, עלינו לחלק את המורדים לשלוש קבוצות: קורח, דתן אבירם ואון, ומאתיים וחמישים האנשים.

קורח
קורח התנגד לעליונות הכוהנים מהלויים, ורצה שזכויות הלויים יהיו כשל הכוהנים. ישנם הסברים רבים בחז"ל ובפרשנים מדוע הוא רצה בכך.

מדרש אחד מספר, כי קורח ערער על חלוקת התפקידים בעת הקמת המשכן וניהולו:על פי המדרש, הטענה על מינוי אליצפן היא הדבר שעורר את קורח להתרעם על משה, אך לבסוף, במחלוקת עצמה, קורח ביקש כהונה, ולא את הנשיאות.

על פי מדרש אחר, קורח היה הראשון מבין הלוויים שגולח בטקס הקדשתו לשרת במשכן. הוא רץ מגולח בכל המחנה, וכשלא זיהו אותו הוא התלונן על ההשפלה שהיסב לו משה בגילוח, ועל יפי בגדיו של אהרון. 

מדרש אחר, הממשיך את הקו הקודם, שם בפיו של קורח תלונות על מקומם השולי של הלויים ביחס לכוהנים, תלונות על מצוות המעשרות (שעדיין לא נהגה כי היא נוהגת רק בארץ) ועל התרומות לכוהנים מן הקורבנות.

ישנו עוד מדרש עם הסבר אחר: קורח ראה שיצא ממנו שמואל, שחשוב כמשה ואהרון, ובעקבות כך התמלא גאווה, וביקש גדולה לעצמו.

בתורת חב"ד מוסבר במקומות רבים על פי הקבלה, שקורח רצה להגביה את הלוויים על פני הכוהנים, כיוון שהיה פיקח וראה שכך יהיה בעתיד אחרי ביאת המשיח - שאז אכן נשמות הלוויים יהיו גבוהות יותר משל הכוהנים. אלא שקורח טעה בכך שהקדים את זמנו - כי מעלת נשמות הלוויים יכולה להתגלות רק בעתיד, ואילו בזמן הזה צריכים הכוהנים להיות גבוהים יותר.

טלית שכולה תכלת
המדרש דורש את סמיכות הפרשיות שבין פרשת קורח לבין פרשת ציצית שלפניה, ומסביר שקורח התקין לעצמו טלית שכולה תכלת, ושאל את משה שאלות הלכתיות קנטרניות בדבר חיובה של טלית כזו בתוספת של פתיל תכלת, כמו הטליתות הרגילות 
.

בימים של מחלוקות קשות כנגד הנוצרים הושוו טענותיו של קורח לעקרונות הנצרות. הדגש במדרשים אלו היה על היישומים הפוליטיים שיש ליהדות, בניגוד להימנעות מפוליטיקה, או העליונות על הפוליטיקה, שניתן לראות בהגות הנוצרית. המדרשים שמו בפיו של קורח טענות על השרירותיות שבמצוות, על כך שצריך להתאים את המצוות לנסיבות (למשל: הטענה שהושמה בפי קורח: טלית שכולה תכלת אינה זקוקה לציצית, בית מלא ספרים אינו זקוק למזוזה). הדרשנים רצו להדגיש כי יש צורך בשילוב המורכב בין הקודש לחול, בין חיי הקודש לחיי החול, ואין מצב שבו הכול קדוש, או הכול חול.

דתן אבירם ואון
דתן ואבירם ואון ערערו על מנהיגותו של משה; הם טענו שמשה הוציא אותם מארץ מצרים שהייתה טובה, והשאיר אותם למות במדבר. אבן עזרא מסביר, שהם מרדו במשה כיוון שהוא הסיר את הבכורה מראובן אביהם ונתנה ליוסף.

מאתיים וחמישים האנשים
מאתיים וחמישים האנשים התנגדו לזכויות היתר של מעמד הכהונה, ודרשו שוויון מלא: כולם קדושים. פרשנים עכשוויים השליכו זאת על המישור הערכי, המשמעות היא שגם אין ערכים נעלים יותר מאחרים. הם תולים במאתיים וחמישים האנשים פוסט מודרניזם ורלטיביזם: הטענה של מאתיים וחמישים האנשים, היא שאין אפשרות להכריע בין נקודות מבט אנושיות שונות.

תגובת משה למחלוקת
משה לא מחה בעדת קורח בתקיפות. הוא הגן על החלטותיו של ה' ועל מינויו של אהרון, אך לא הגן על מינויו שלו עצמו, והסכים למבחן מנהיגות בו יבחר ה' במי שירצה. ואכן, במקומות רבים משה מכריז שוב ושוב כי הוא מוותר על הזכות להיות המנהיג, כי לא רצה בה, וכי לא ניצל זכות זו לרעה מעולם.

תלונתה של עדת קורח מזכירה את דבריו של משה במקרה של אלדד ומידד, המסופר פרקים אחדים קודם לכן. באותו מקרה, מינה משה 70 זקנים לעזור לו, ובדיעבד התברר שבעת מינויים של 70 הזקנים, עוד שני אנשים - אלדד ומידד - החלו להתנבא במקום אחר במחנה. כשנודע על כך למשה וביקשו ממנו לכלוא אותם הוא סירב ואמר "מי יתן כל עם ה' נביאים"במדבר יא כט. 

עונש המורדים
ממוזער|שמאל|משה וקורח. קורח נשרף יחד עם 250 מקטירי הקטורת, כדעת אבן עזרא
משה ביקש מהאל שעדת קורח יהרגו בדרך לא טבעית. חשיבות המוות הלא טבעי הייתה הדגש שמוות זה ייתן לבחירתו של האל במנהיג; אם החולקים היו מתים במוות טבעי, הוויכוח הפוליטי לא היה נפתר, והטענות כנגד משה היו גוברות. על מותם של דתן ואבירם, נאמר: "ותפתח הארץ את פיה ותבלע אותם ואת בתיהם, ואת כל האדם אשר לקורח ואת כל הרכוש". על מאתיים וחמישים מקטירי הקטורת נאמר: "ואש יצאה מלפני ה', ותאכל את החמישים ומאתים איש מקריבי הקטורת". 

במקרא לא נכתב במפורש מה עלה בגורלו של קורח. בתלמוד הבבלי הובאו שתי דעות: לדעת התנא בברייתא, קורח נבלע ונשרף גם יחד; לעומת זאת, רבי יוחנן סבר, שקורח לא נבלע ולא נשרף.
לדעת אבן עזרא ורבים מפרשני הפשט קורח נשרף ולא נבלע. לעומת זאת, רבנו בחיי כתב, שקורח נבלע ולא נשרף.

הניצולים
שמאל|ממוזער|250px|עונשו של קורח, ציור מאת סנדרו בוטיצ'לי: דתן ואבירם נבלעים באדמה. מצד שמאל למעלה נראים בני קורח שנצלו מבליעת האדמה
מן האסון היו מספר ניצולים, ביניהם בני קורח, כפי שהתורה מספרת בפרשת פינחס:  ().

בתלמוד מסופר באגדה על אופן הצלתם של בני קורח: "בני קורח לא מתו. מקום נתבצר להם בגיהנום... ועשו תשובה". כלומר שאכן נבלעו באדמה אך המשיכו לחיות שם, ומשם הם (עצמם - ולא צאצאיהם) שרו את מזמורי התהלים.

כמו כן, על פי התלמוד און בן פלת, שמוזכר בפרשה בתור אחד משותפי המחלוקת, ניצל בזכות אשתו שיעצה לו לעזוב מחלוקת זו, מכיוון שהוא לא יקבל אף תפקיד מנהיגותי גם אם עדת קורח תנצח.

מחלוקת קורח במחשבת ישראל
בפרקי אבות נאמר על המחלוקת של קורח:

בתלמוד הבבלי מופיעה מחלוקת לגבי גורלה של עדת קורח:
רבי עקיבא טוען כי אין להם חלק לעולם הבא, ואילו רבי אליעזר טוען: .
פסוק זה לקוח מתפילת חנה אמו של שמואל הנביא, שכאמור היה מצאצאי קורח.

בהמשך הסוגיה, מופיעה מחלוקת נוספת: 

רבי צדוק הכהן מלובלין אמר כי לעתיד לבוא תתקבל "תורתו של קורח".

ראו גם
 קורח
 פרשת קרח
 ולא יהיה כקרח וכעדתו
 משה אמת ותורתו אמת

לקריאה נוספת
שמואל ליונשטאם, "קרח, דתן ואבירם", אנציקלופדיה מקראית, ירושלים, מוסד ביאליק, 1954.
בספרות חז"ל
 משה בר, 'מרידת קרח ומניעיה באגדות חז"ל', בתוך: עזרא פליישר וי"י פטחובסקי (עורכים), מחקרים באגדה, תרגומים ותפילות ישראל, ירושלים, תשמ"א, עמ' ט-לג.

 ברכי אליצור, 'מאפייני אופוזיציה מימי הבית השני, המשנה והתלמוד בדרשות על מחלוקת קורח', נטועים, י"ט, תשע"ד, עמ' 49–86.

 קישורים חיצוניים 



הערות שוליים

קטגוריה:חטאים במקרא
קטגוריה:פרשת קרח
קטגוריה:סיפורי ספר במדבר
קטגוריה:קטורת הסמים
קטגוריה:לוויים בתנ"ך
קטגוריה:כהונה
קטגוריה:פרשת פינחס