אסרחדון

אֵסַרְחַדּוֹן (אֵסַר-חַדֹּן; באשורית: אַשּׁוּר-אַחֶה-אִידִּינָה, Aššur-aḫe-iddina; ביוונית עתיקה: Ασαραδδων; בלטינית: Asor Haddan; פירוש השם: "אשור נתן לי אח") היה מלך האימפריה האשורית החדשה בשנים 681–669 לפנה"ס.

 ביוגרפיה 
אסרחדון היה בנו הצעיר ביותר של סנחריב, שמלך באשור לפניו ושל אשתו נַקִיַה-זַכּוּתּוּ. הוא מונה ליורש העצר, לאחר שהבן הבכור אשור-נדין-שומי נרצח בשנת 694 לפנה"ס על יד עילם. עוד בהיותו נסיך רב עם אביו. ובשל כך הורחק מעיר הבירה נינוה. בהיותו מחוץ לנינוה הוא שלח מכתב לאסטרולוג בבלי שבו הוא שאל לעתידו, וזה ענה לו שהוא יהיה מלך אשור ויבנה את בבל מחדש. סנחריב נרצח על ידי בנו ארד-מוליסי, ולאחר מותו הומלך אסרחדון. אסרחדון היה כנראה אדם מאמין מאוד, שנועץ כמעט בכל דבר באסטרולוגים. דוגמאות לאמונה החזקה שלו באסטרולוגיה: הוא גזר על עצמו צום עד שיופיע כוכב מסוים. כאשר היה מופיע אות מבשר רעות בשמים, אסרחדון היה עוזב את כסאו ועובר לגור בכפר, ומשרת היה מחליף אותו.

למרות ההתמלכות הלא סדירה של אסרחדון, עמי האזור לא מיהרו למרוד באשור. היה ניסיון של מצרים לעורר מרד בארץ ישראל שלא צלח. בבבל קם אדם בשם נַבּוּ-אַחוּ-אִידִינַה וניסה לשכנע את מלך עילם לפלוש לבבל ולגרש את אשור, ובאזור הים קם אדם כשדי בשם נבו-קיטי-זר-לישיר, שגם ניסה למרוד באשור. שני הניסיונות הללו דוכאו במהרה. במערב מרדו מלכי צור וצידון; בתגובה הרס אסרחדון את ממלכת צידון לחלוטין, ובנה עיר חדשה שקרא לה כר-אסרחדון (כר= אזור סחר). אסרחדון קיבל את כניעתו של מלך צור, ולקח ממנו את שטחי היבשה של ממלכתו, וחתם איתו על הסכם אשר הכפיף אותו לאשור. אסרחדון ניסה להפוך את אזור הים התיכון לאזור סחר ימי.

אסרחדון הגדיר את מצרים בתור אויב. הוא ערך מסע מלחמה נגד עיר בשם ארצה (ככל הנראה מדובר בממלכה בצפון סיני); העיר נכבשה והדרך למצרים נפתחה. מלכי פלשת ופיניקיה נתנו לו צי חזק להעברת הצבא בים. בשנת 673 לפנה"ס נוצח אסרחדון על ידי המצרים, אך בשנת 671 לפנה"ס חזר למצרים, נלחם נגד המלך תהרקה וכבש את הדלתה ואת העיר ממפיס, ובכך הגיעה אשור לשיא התפשטותה. אסרחדון היגלה ממצרים לאשור אנשים בעלי מקצועות נדרשים. הידע שנצבר במצרים עבר לאשור, כגון החלוקה המצרית של היום ל-12 חלקים שווים. בחוזרו ממלחמתו ממצרים, עבר בשמאל שהייתה באותה עת בירת פחווה אשורית, והציב בה את אסטלת הניצחון של אסרחדון, המתארת ניצחונו על תהרקה.

אסרחדון נלחם גם מצפון לאשור: הוא נלחם בקימרים וניצח אותם, ואז התגלתה ממלכה חדשה שנקראת אשגוזה (במקרא ידועים בשם אשכוזי או אשכנזי), אשר בפי היוונים נקראו סקיתים. מלך הסקיתים ברדוטה הציע לאסרחדון לכרות ביניהם ברית שלום ולשאת את בתו. בצפון איראן פגש אסרחדון קבוצת עמים חדשה – המדיים.

אסרחדון קיים את הנבואה שניתנה לו, ובנה את בבל מחדש: הוא חסם את נהר הפרת, שהציף בעבר את העיר, ונתב אותו לנתיב הישן שלו; בנה מחדש את מקדש אסגילה ואת הזיקורת, והחזיר לאסגילה את האלים; בנה מחדש שתיים מחומות בבל; שחרר את העיר ממסים; ובנה מחדש את מקדשה של האלה אשתר בעיר אכד, ובכך הראה כי הוא ממשיך דרכם של מלכי אכד מהאלף השלישי לפנה"ס.

אסרחדון נועץ באסטרולוגים ובחוזי כוכבים, אשר הציעו לו לרדת מכסאו בחייו ולמנות יורש. בשנת 672 לפנה"ס כינס בנינוה את כל הנכבדים של הממלכה, והציג לפניהם את שני בניו. בכור בניו שָׁמָשׁ-שׁוּם-אוּכִּין יהיה מלך בבל, ובנו השני אשורבניפל יהיה מלך אשור לאחר מותו. בי"ח באייר נשבעו כל הנכבדים והמלכים הכפופים שבועת אמונים לשני בניו.

אסרחדון העריץ את המלך האשורי בל-באני שמלך בתקופת אשור הקדומה במאה ה-17 לפנה"ס. הוא תיאר את עצמו כ"צאצא קיים של בל-באני, הבן של אדסי, נצר יקר של בלתיל". משמעות השם בלתיל שמשמעותו היא "עיר החוכמה", היה השם של אחד המתחמים העתיקים לאל אשור בחלק הפנימי ביותר בעיר אשור.

אסרחדון מת בשנת 669 לפנה"ס בדרכו למצרים. תקופת שלטונו הייתה תקופה של שגשוג ושלום באשור.

 חוזה אסרחדון 
בשנותיו האחרונות בשלטון בחר סנחריב באסרחדון להיות יורש העצר ולמלוך אחריו, למרות שלא היה הבן הבכור. סנחריב חשש שבניו הגדולים או האצילים בממלכתו לא יקבלו זאת ולאחר מותו ימרדו באסרחדון, ולכן עוד בחייו כינס את כל משפחתו, בניו, כל האליטה האשורית ואת כל 'העם האשורי מקטן ועד גדול' והשביע אותם לשמור אמונים לאסרחדון. שבועה זו נקראה adâ (מהמונח האמורי 'עדים') ובדרך כלל שימשה כלפי חוץ, כדי להשביע את הווסאלים של אשור, במקרה הזה היא יושמה לראשונה כלפי פנים (בתוך אשור). על החוזה כתב אסרחדון: "אכן הייתי הצעיר מקרב אחי הבכירים (אך) בפקודת האלים בחר בי אבי מולידי והעלה ראשי בפני כל אחי באומרו: זהו יורש העצר שלי".חיים תדמור, ברית ושבועת אמונים במזרח הקדום, 168 זהו הטקסט הארוך והמפורט ביותר מבין חוזי הווסאליות של המזרח הקדום שהגיע לידינו. בחוזה, השליט האשורי תובע התחייבות מלאה וללא כל תנאים מצד הווסאלים שלו. החוזה נחתם בפני צלמי האלים ששמותיהם מופיעים בחוזה, והם היוו את העדים לקיומו. כל מרד נחשב כהפרה של השבועה ולכן המפר אותה היה צפוי לעונשים כבדים מיד האלים. בחוזה פורטו באריכות ובהגזמה הקללות שיבואו על מפירי השבועה.

חששו של סנחריב היה מוצדק. שניים מבניו של סנחריב שהתנגדו למינוי של אסרחדון רצחו את אביהם בנינווה אך לא הצליחו לעלות לשלטון. הד לאירוע הזה מופיע גם בתנ"ך - .

חוזה אסרחדון והברית בספר דברים
קיים דמיון בין הסכם הברית של אסרחדון לבין ספר דברים, בפרט דמיון בולט בין חלק מהקללות המצויות בהסכם לבין אלו שבסוף ספר דברים. החוקרים, לדוגמה משה ויינפלד, העלו את הסברה שקיימת תלות בין נוסח הברית בספר דברים לבין חוזה הווסאלים האשורי. חוזים כאלה היו קיימים לפחות החל מהמאה ה-8 לפני הספירה (חוזה אשורניררי החמישי עם המלך מתעאל מארפד). למרות זאת, קיים גם ההבדל בין שני הטקסטים - החוזה של אסרחדון לא כולל רקע היסטורי עם הנמקה לברית שלו עם הווסאלים, בניגוד להסכם הברית בספר דברים שכולל רקע היסטורי נרחב ביותר. בעניין זה דומה הברית ב'דברים' לזו של החוזים החיתיים מהאלף השני לפני הספירה. 

לקריאה נוספת



קישורים חיצוניים

  פרק 70 – דבר היום: האיכר – על ניסיון ההתנקשות באֵסַרחַדֹּן מלך אשור, בפודקאסט "דברי הימים" בהגשת אילן אבקסיס




הערות שוליים

קטגוריה:מלכי האימפריה האשורית החדשה
קטגוריה:מלכי השושלת ה-10 האשורית של בבל
קטגוריה:מלכי הגויים בתנ"ך
קטגוריה:אישים בתנ"ך המוזכרים במקורות חיצוניים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-7 לפנה"ס