סובלימציה

בפסיכולוגיה, סוּבְּלִימַצְיָה (מלטינית: sublīmis – גבוה; בעברית: עידון) פירושה הפניית הכוחות המנטליים של האדם מפעילויות שנתפסות כשליליות אל עבר פעילויות חיוביות ומקובלות מבחינה חברתית. הסובלימציה נחשבה על ידי זיגמונד פרויד מייסד הפסיכואנליזה כמנגנון הגנה מוצלח המסייע להסתגלות חברתית של היחיד.

השימוש המודרני במונח מיוחס לפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה, כחלק מהשקפתו בדבר "הרצון לעוצמה"'. הפילוסוף ולטר קאופמן טוען כי ניתן לזהות את מקורות המונח גם עם המושג "Aufhebung" הדיאלקטי של הגל, שמשמעו "שלילה", "שימור" ו"העלאה"ולטר קאופמן, ניטשה: פילוסוף, פסיכולוג, אנטיכריסט, תרגם מגרמנית ישראל אלדד, הוצאת שוקן, 1982, עמ' 217.

 סובלימציה על פי פרויד 
הסובלימציה היא מושג יסודי בגישת הפסיכואנליזה של זיגמונד פרויד אשר מתאר את הסובלימציה כתהליך אשר בו מתועלים דחפים ותשוקות שאינם מקובלים מבחינה חברתית ומקורם בליבידו, אל פעולות ומטרות מקובלות ואף רצויות מנקודת מבטה של החברהזיגמונד פרויד, "שלוש מסות על התאוריה של המיניות", 1905..

פרויד ראה בסובלימציה מנגנון הכרחי לקיומה של התרבות האנושית. בלעדיה, החברה הייתה מוצפת בהתנהגויות בלתי־מרוסנות. באמצעות הסובלימציה, הדחפים אינם מודחקים ואינם נכחדים, אלא מקבלים ביטוי בעל ערך עבור היחיד והחברה. במובן זה, היא מאפשרת לאדם להתמודד עם יצריו ובו בזמן לתרום לחברה ולתרבותזיגמונד פרויד, "תרבות בלא נחת", 1930..

על פי פרויד, זהו סוג של מנגנון הגנה חיובי המעיד על התמודדות בריאה, יצרנית ויצירתית. מנגנון זה מאפשר לבני האדם לתעל ולבטא בדרך לגיטימית הן מבחינה פסיכולוגית והן מבחינה חברתית את דחפיהם הטבעיים, (ובעיקר את היצר המיני – ה"ארוס"), ומעודד את האדם ליצירתיות ולביטויים אמנותיים. יתרונו של העידון טמון בכך שאינו מצריך השקעה מתמדת של אנרגיה כדי למנוע את ביטוי הדחף (על ידי מנגנונים כגון הדחקה, הכחשה או התקה), ולכן הוא לא גורם לנוירוזה. סובלימציה נחשבת למנגנון הגנה סתגלני יותר מכיוון שהיא הופכת את האנרגיה השלילית שיש בדחף או בתחושה (למשל חרדה) לאנרגיה חיובית. כאשר אנרגיית הליבידו מופיעה בצורת דחפים של האיד, דחפים אלה מוגבלים על ידי האגו והסופר אגו. אף על פי שהם מודחקים, האנרגיה שמאחוריהם עדיין קיימת. במקום להשתמש באותה אנרגיה להתנהגות שאינה מקובלת מבחינה חברתית, אדם יכול להשתמש במנגנון הסובלימציה (עידון) כדי להפנות את האנרגיה הזו למעשים מקובלים ופרודוקטיביים יותר (לדוגמה אומנות או ספורט תחרותי).

דוגמאות לשימוש במנגנון הסובלימציה:
מדען שמקור סקרנותו הוא יצר המציצנות, והוא "מציץ לסודותיה של אמא טבע".
אדם שמתגייס למשטרה ומתעל אנרגיות של יצרים אלימים ותוקפנים למסגרת בה מופעל כוח באישור החוק ולתועלת החברה.

סובלימציה בתרבות
ניתן למצוא מספר התייחסויות לנושא הסובלימציה בתרבות. חלק מההתייחסויות הן בעלות השפעה ברורה מתורת הפסיכואנליזה ואחרות פחות הושפעו ממנה או שקדמו לה.
 בספרו של תומאס מאן, "מוות בוונציה", הפרוטגניסט הוא סופר מזדקן ומצליח, המעדן את תשוקותיו לנער באמצעות כתיבת שירה.
 לפי התלמוד הבבלי: "האי מאן דבמאדים יהי גבר אשיד דמא. אמר רב אשי: אי אומנא אי גנבא אי טבחא אי מוהלא". זאת אומרת, אדם שיש לו נטייה מוּלדת לשפוך דם, יכול להיות שופך דמים או לחלופין לנתב את דרכיו לטובה, ולתפקד כשוחט, מוהל או מקיז דם.

ראו גם 
Aufheben

קישורים חיצוניים

 Sublimation - סובלימציה/עידון, באתר "בטיפולנט" – פורטל לשירותים פסיכולוגיים בישראל


הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פסיכואנליזה
קטגוריה:מנגנוני הגנה