מכתש אריסטרכוס

מכתש אריסטרכוס הוא מכתש בולט הנמצא בחלק הצפון-מערבי של צדו הנראה של הירח. הקואורדינטות הסֶלֶנוֹגרפיות של מכתש אריסטרכוס הן 23.7° צפון, ו-47.4° מערב. קוטרו 40 קילומטרים, ועומקו 3.7 קילומטרים. הוא נחשב לבהיר ביותר מבין התצורות הגדולות שעל פני הירח, כשהאלבדו שלו כמעט כפול מזה של מרבית פני הירח. המכתש בהיר מספיק על מנת להיראות בעין בלתי מזוינת, והוא מבהיק בטלסקופ גדול. קל לזהותו כאשר מרבית פני הירח מוארים באור הרך והחלש המוחזר מפני כדור הארץ.

המכתש שוכן בקצה הדרום-מזרחי של רמת אריסטרכוס, אזור מורם המכיל כמה תצורות געשיות, כדוגמת ערוצים מתפתלים (שנוצרו מזרימת לבה). אזור זה ידוע גם בשל המספר הרב של דיווחים על תופעות ירח זמניות, כמו גם פליטות של גז רדון כפי שנמדדו על ידי הגשושית "לונר פרוספקטור" (Lunar Prospector).

המכתש קרוי על שם האסטרונום היווני אריסטרכוס מסאמוס. את השם העניק משרטט המפות האיטלקי ג'ובאני בטיסטה ריצ'ולי (Giovanni Battista Riccioli). בספרו משנת 1651, Almagestum novum ("האלמגסט החדש"), הוא העניק לתצורות בצורת כתמים טלסקופיים (שמאוחר יותר כונו מכתשי פגיעה) אפונימים של אסטרונומים ופילוסופים ידועים. על אף ששם זה למכתש היה מקובל מאוד הוא לא הפך לשם תקני בינלאומי רשמי עד ההצבעה באספה הכללית של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU) ב-1935.

סלנוגרפיה
שמאל|ממוזער|250px|מיקום מכתש אריסטרכוס על הירח
מכתש אריסטרכוס שוכן על רמת סלעית מוגבהת, המכונה רמת אריסטרכוס, במרכז אוקיינוס הסערות (Oceanus Procellarum), הים הירחי הגדול ביותר. זהו גוש נטוי של הקרום, שרוחבו 200 קילומטרים, שמתרומם לגובה מקסימלי של 2 קילומטרים מעל הים הירחי בחלקו הדרום-מזרחי. אריסטרכוס ממוקם מזרח למכתש הרודוטוס ועמק שרטר (Vallis Schröteri), ודרומית למערכת של הערוצים המתפתלים הצרים המכונה "Rimae Aristarchus".

הסיבה העיקרית לבהירות של המכתש היא בהיותו מבנה צעיר, בן 450 מיליון שנים לערך, ורוח השמש, הגורמת לתהליך בלייה חללית, טרם הספיקה להכהות את החומר שנפלט. הפגיעה שגרמה להיווצרות המכתש אירעה לאחר יצירת מכתש קופרניקוס, אבל לפני הופעתו של מכתש טיכו.

התוואי הבהיר ביותר במכתש זה הוא הפסגה התלולה המרכזית. חלקים מרצפת המכתש נראים מישוריים יחסית, אבל צילומים שנעשו על ידי הגשושית לונר אורביטר (Lunar Orbiter) גילו שפני השטח מכוסים בגבעות קטנות, שקעים מפוספסים, ומספר שברים משניים. הקיר החיצוני של המכתש בנוי מטרסות וצורתו מעגל גס או מצולע והוא מכוסה בשכבה בהירה של חומר שנפלט. חומר זה מתפשט בצורת קרניים לדרום ולדרום-מזרח, מה שהביא להשערה שאריסטרכוס נוצר כנראה מפגיעה אלכסונית מצפון-מזרח, והחומר שנפלט כולל מרכיבים הן מרמת אריסטרכוס והן מהים הירחי.

חישה מרחוק
ב-1911 השתמש פרופסור רוברט ויליאמס ווד (Robert Williams Wood) בצילום בעל-סגול על מנת ליצור תמונות של אזור המכתש. הוא גילה שבעל-סגול יש לרמה תצוגה יוצאת דופן, ובאזור מצפון לה יש סימנים למרבצי גופרית. אזור צבעוני זה מכונה לעיתים "כתם ווד", שם חלופי לרמת אריסטרכוס.
שמאל|ממוזער|250px|צילום של אריסטרכוס וסביבתו כשהוא ממופה על סימולציה של הטופוגרפיה. משימת קלמנטיין, באדיבות נאס"א

בצילומי ספקטרום שנלקחו ממכתש זה במהלך משימת קלמנטיין השתמשו על מנת למפות את המינרלים שבו.על פי המידע שהתקבל היה הרכס המרכזי מסוג סלע הקרוי אנורתוציט, סלע יסוד המתקרר לאיטו והבנוי מפצלת השדה מסוג פלגיוקלז. לעומת זאת הקיר החיצוני בנוי מטרוקטוליט, סלע הבנוי מתערובת של פלגיוקלז ואוליבין בחלקים שווים.

אזור אריסטרכוס היה חלק ממחקר שנערך בעזרת טלסקופ החלל האבל ב-2005 שבדק נוכחות של קרקעות זגוגיות עשירות בחמצן בצורת המינרל אילמניט. כבסיס למחקר נעשה שימוש במדידות מאזורי הנחיתה של אפולו 15 ואפולו 17, בהם ידועה הכימיה של הקרקע, ואלו הושוו לאלו של אריסטרכוס. במצלמה הרב-שימושית של ההאבל נעשה שימוש לצלם את המכתש באור נראה ובאור על-סגול. במדידות אלו נמצא כי המכתש עשיר במיוחד בריכוזים של אילמניט, מינרל של תחמוצת טיטניום (FeTiO3), שעשוי לשמש בעתיד מקור אפשרי להפקת חמצן עבור מושבות שיוקמו על הירח.

תופעות ירח זמניות
אזור רמת אריסטרכוס הוא אתר שלגביו יש את המספר הרב של דיווחים על תופעות ירח זמניות. אירועים אלו כוללים התערפלויות ושינוי גוון זמניים של פני השטח, ובדיקה של כל הדיווחים העלתה שיותר משליש של הדיווחים המהימנים מגיעים ממקום זה. ב-1971, כאשר אפולו 15 עברה מעל לרמת אריסטרכוס בגובה של 110 קילומטרים, אובחנה עלייה ניכרת ברמת קרינת אלפא. עלייה זו מוסברת בהתפרקות של רדון-222, גז רדיואקטיבי שמחצית החיים שלו היא רק 3.8 ימים. משימת הלונר פרוספקטור אימתה שנים אחר כך פליטות של רדון-222 ממכתש זה. ניתן להסביר תצפיות אלו בפעפוע איטי ובלתי נראה של הגז אל פני השטח, או על ידי אירועים שונים של התפוצצות.

מכתשי לוויין
שמאל|ממוזער|250px|תצלום המראה את אריסטרכוס והמכתשים הנלווים שלו
את אריסטרכוס מקיפים כמה מכתשים קטנים, רבים מהם הם כנראה מכתשי משנה. מכתשי משנה נוצרים כאשר גושים גדולים שנפלטו מהמכתש הראשי בעת הפגיעה פוגעים במהירויות גבוהות בפני השטח. על פי המוסכמות מסומנים מכתשים אלו במפת הירח על ידי מיקום אות במרכז צד המכתש הקרוב יותר למכתש הראשי.

אריסטרכוסקו רוחבקו אורךקוטרB26.3° צפון46.8° מערב7 קילומטריםD23.7° צפון42.9° מערב5 קילומטריםF21.7° צפון46.5° מערב18 קילומטריםH22.6° צפון45.7° מערב4 קילומטריםN22.8° צפון42.9° מערב3 קילומטריםS19.3° צפון46.2° מערב4 קילומטריםT19.6° צפון46.4° מערב4 קילומטריםU19.7° צפון48.6° מערב4 קילומטריםZ25.5° צפון48.4° מערב8 קילומטרים

שמות המכתשים הבאים השתנו בעקבות החלטת האיגוד האסטרונומי הבינלאומי:
אריסטרכוס A – מכתש ואיסאלה (Väisälä)
אריסטרכוס C – מכתש טוסקנלי (Toscanelli)

ראו גם
 גאולוגיה של הירח

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

 קטגוריה:מכתשי פגיעה על הירח