רפאל פטאי

רפאל פטאי (בהונגרית: Patai Ervin György; באנגלית: Raphael Patai; 22 בנובמבר 1910 – 20 ביולי 1996) היה חוקר פולקלור, אנתרופולוג, מזרחן והיסטוריון יהודי-הונגרי-ישראלי-אמריקאי, מחלוצי המחקר האתנוגרפי בארץ ישראל.ביוגרפיה
נולד בשם ארווין ג'רג' פטאי בבודפשט בירת הונגריה ב-22 בנובמבר 1910 בבית יהודי ליברלי ואינטלקטואלי. אביו, יוסף פטאי, היה משורר, סופר, פעיל ציוני ומקורב להרצל. אמו אדית (שלומית) הייתה משוררת וסופרת. הוא למד באוניברסיטת בודפשט ובבית המדרש לרבנים בבודפשט. כמו כן למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו. עבודת הגמר שלו במחלקה לשפות שמיות והיסטוריה של המזרח הקדום באוניברסיטת בודפשט עסקה במשורר האיטלקי היהודי ישראל ברכיה פונטנלה.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל.

לאחר עלייתו למד פטאי באוניברסיטה העברית לדוקטורט (שני), והיה הראשון שזכה לקבל תואר דוקטור באוניברסיטה העברית. הוא הוסמך כדוקטור בשנת 1936. עבודת הדוקטור שלו, שעסקה במים במקורות היהודיים, הושפעה מעבודותיו של סר ג'יימס ג'ורג' פרייזר, ונכתבה בהנחייתו של שמואל קליין, מראשוני הפרופסורים של המכון למדעי היהדות של האוניברסיטה העברית. לאחר סיום הלימודים המשיך לעבוד במסגרות שונות של האוניברסיטה העברית, אך לא התקבל למשרה קבועה במוסד. היה מורה לעברית באוניברסיטה בין השנים 1938 ל-1942, שימש בתור מזכיר הטכניון בשנת 1942. הוא חזר לזמן קצר לבודפשט, על-מנת לסיים את הסמכתו לרבנות. בשנת 1944 הקים את המכון הארץ ישראלי לפולקלור ואתנולוגיה, והיה מנהלו במשך ארבע שנים. במסגרתו ערך יחד עם יוסף יואל ריבלין את כתב-העת "עדות" וכן שתי סדרות ספרים.
פטאי היגר לארצות הברית והתאזרח בה.
הוא זכה במלגת קרן ויקינג (ונר גרן), שבמסגרתה למד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק במחלקה לאנתרופולוגיה 1947–1948. בין השנים 1948 ל-1957 היה פרופסור לאנתרופולוגיה בדרופסי קולג' בפילדלפיה.

בשנת 1936 זכה בפרס ביאליק (ביחד עם משה צבי סגל) לחכמת ישראל.

פטאי נישא לנעמי טולקובסקי, בתו של שמואל טולקובסקי ואחותו של מפקד חיל האוויר לשעבר דן טולקובסקי. לרפאל ונעמי נולדו שתי בנות, ג'ניפר (1942), רופאה, ודפנה  (1943), סופרת וחוקרת פמיניסטית. אחיו הצעירים של רפאל פטאי היו שאול פטאי, פרופסור לכימיה אורגנית, והמשוררת והסופרת חוה קויגן-פטאי.

רפאל פטאי נפטר ב-20 ביולי 1996, בטוסון שבאריזונה. היה בן 85 במותו.

אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.

מחקריו
פטאי פרסם בחייו כארבעים ספרים ומאות מאמרים בנושאים שקשורים לפולקלור יהודי, אנתרופולוגיה של המזרח התיכון והיסטוריה יהודית.
היה עורך של סדרת הספרים "Jewish Folklore and Anthropology series" של אוניברסיטת ויין במישיגן. כיום הסדרה קרויה על שמו.

בשנת 1947 פרסם פטאי שני ספרים רחבי היקף. "מדע האדם: מבוא לאנתרופולוגיה", ספר לימוד למדע האנתרופולוגיה, שכלל פרקים העוסקים בנושאים: מוצא האדם והגזעים, הלשון, הכלים, המזון, הרכוש והמסחר, המשפחה והשבט. הספר השני, "אדם ומקדש במיתוס היהודי העתיק" (Man and Temple in Ancient Jewish Myth and Ritual), התפרסם באנגלית, ועסק בניתוח הטקסים והמנהגים שנערכו בבית המקדש. בספר טען שהיהודים לא היו האנשים היחידים שמרכז הפולחן שלהם היה סביב מקדש, והמוטיבים של הטקסים שנערכו בו היו קיימים בתרבויות הסובבות את היהודים באותה תקופה ב. לדוגמה טקס שמחת בית השואבה, ניסוך המים ונענוע הלולב בסוכות הוא בעל מוטיבים של טקסים פגאניים דומים להבטחת פוריות וגשם לקראת החורף.

בשנת 1953 פרסם באנגלית את הספר "ישראל בין מזרח ומערב", על החברה הישראלית בו טען כי החברה האשכנזית עושה "דיסקולטורציה" ואקולטורציה (תירבות) (ביטול תרבות אחת והקניית תרבות אחרת) בקרב העולים המזרחים.

בשנת 1964 פרסם אנגלית את הספר "מיתוסיים עבריים: ספר בראשית", יחד עם הסופר הבריטי רוברט גרייבס, איתו היה בקשרי ידידות במשך שנים רבות. בספר זה נערכת השוואה בין סיפורי ספר בראשית לבין מיתולוגיה יוונית ומיתוסים אחרים במיתולוגיה של המזרח הקדום. בהם סיפורי גן עדן ומיתוסים של מבול שהיו משותפים לכל תרבויות האזור. סיפורי הבריאה דומים בקוויהם הכלליים לסיפורים דומים מעמי בבל וכנען. בסיפורי האבות מתגלים סימני היכר של תרבויות קדומות, לדוגמה האגדה על בני יעקב שנולדו כביכול כל אחד עם אחות תאומה שאיתה התחתן כל אחד, מעידה על תקופה בה סגדו לאלים ואלות באופן שווה. הם גם קשרו את בית אל (אבן קדושה) עם המלה היוונית, "בייטילוס", המציינת עמוד בצורת חרוט, שהיו מושחים אותו לעיתים בשמן, ביין או בדם ואשר האל היה שוכן בתוכו. לדעתם עבר השם ליוונית מפיניקית. טקסים מסוג זה מוזכרים גם בתנ"ך. בשנת 1989 פרסם מהדורה חדשה ומורחבת של הספר "מיתוסיים עבריים" (Hebrew myths).

בשנת 1967 פרסם את ספרו פורץ הדרך "האלה העבריה" (The Hebrew Goddess), הכולל סקירה מקיפה, ממקורות ארכאולוגיים, סיפרותיים והשוואתיים על תקופת המקרא, המגיעה למסקנה שאלוהי ישראל נעבד יחד עם אשתו, האלה אשרה, בפולחן משותף. ורק רפורמות מאוחרות ביטלו אמונה עממית זאת. בין ההוכחות מהמקרא שהביא פטאי היו: שאליהו הנביא (וכן אלישע ויהוא מלך ישראל) נלחמים בפולחן הבעל, אבל אינם יוצאים נגד פולחן האשרה של שומרון שהיה נפוץ ומוזכר בתנ"ך פעמים רבות. וכשירמיהו הנביא מוכיח את גולי יהודה במצרים (ירמיהו פרק מ"ד ובמיוחד, (15-20 שהחורבן בא בגלל חטאים ליהוה, עונים לו "כל האנשים" שהחורבן בא בגלל הרפורמה של יאשיהו, ובמיוחד מפני שהיהודים חדלו ל"קטר למלכת השמיים ולהסיך לה נסכים, כאשר עשינו אנחנו ואבותינו מלכינו ושרינו בערי יהודון ובחוצות ירושלים, ונישבע להם ונהיה טובים ורעה לא ראינו". בנוסף כתב פטאי שהאמונה באשתו של אלוהי ישראל הייתה קיימת אצל יהודי יב, ושם אשתו של האלוהים אצלם היה 'ענת בית אל', כפי שניזכר בכתביהם. שהכרובים, ובמיוחד בבית־המקדש השני. שהיו מפוסלים כזכר ונקבה המחבקים זה את זה, סימלו את הדואליות האלוהית. ובזמן העלייה לרגל, היו מראים את הכרובים לעולי הרגל והיו אומרים להם: "ראו חיבתכם לפני המקום, כחיבת זכר ונקבה".

בשנת 2013 יצאה לאור "האנציקלופדיה לפולקלור ומסורת יהודיים" (Encyclopedia of Jewish Folklore and Traditions) עליה עבד פטאי עשרות שנים, אך מעולם לא השלים אותה. פרופסור חיה בר-יצחק, מחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה, לקחה על עצמה את המשימה להשלים אותה וגייסה ועדה מייעצת של עשרה חוקרים, וכן כמאה חוקרים שתרמו ערכים לאנציקלופדיה בתחומי התמחותם.

 מספריו בעברית 
 המים: מחקר לידיעת הארץ ולפולקלור ארצישראלי בתקופות המקרא והמשנה. תל אביב, הוצאת החוקר על ידי דביר בע"מ, תרצ"ו. 276 עמ'.
 הספנות העברית: פרק בתולדות התרבות הארצישראלית בימי קדם. ירושלים, הוצאת החברה העברית לחקירת א"י ועתיקותיה בסיוע „מוסד ביאליק“ על ידי ראובן מס, 1938. 242 עמ'. העתק דיגיטלי בפרויקט בן יהודה.
 אדם ואדמה: מחקר במנהגים, אמנות ואגדות אצל ישראל ואומות העולם. ירושלים, חברה להוצאת ספרים על יד האוניברסיטה העברית, תש“ב 1942 - תש”ג 1943.
 מדע האדם: מבוא לאנתרופולוגיה. תל אביב, הוצאת יבנה, תש“ז-תש”ח.
 מיתוסים עבריים: ספר בראשית (יחד עם רוברט גרייבס). תרגום: משה אראל. תל אביב, הוצאת מסדה, תשכ"ז.
 מסורות היסטוריות ומנהגי קבורה אצל יהודי משהד. ירושלים, המכון הא"י לפולקלור ואתנולוגיה, תש"ו 1945.
 למגע התרבותי בארץ ישראל החדשה'. ירושלים, המכון הארצישראלי לפולקלור ואתנולוגיה, תש"ז.

 ספריו באנגלית 

 (with Emanuel S. Goldsmith)

 (with Jennifer Patai)

 Reprint with an introduction by Merlin Stone

 קישורים חיצוניים 

 נקרולוג מאת דן בן עמוס (The Journal of American Folklore, 1997, Vol. 110, No. 437, pp. 314-316)  (כולל דיוקנו של פטאי)
 Eva Hentschel, Obituary: Raphael Patai, The Independent'', 7 August 1996
 אורית אבוהב, פני אדם: על תרומתם של האתנולוגים אריך בראואר ורפאל פטאי לחקר האנתרופולוגיה של היהודים



 הערות שוליים 

קטגוריה:אנתרופולוגים ישראלים
קטגוריה:אנתרופולוגים יהודים
קטגוריה:אנתרופולוגים אמריקאים
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:זוכי פרס ביאליק לחכמת ישראל
קטגוריה:פולקלוריסטים יהודים
קטגוריה:חוקרי יהדות ישראלים
קטגוריה:חוקרי יהדות יהודים אמריקאים
קטגוריה:מזרחנים ביישוב
קטגוריה:מזרחנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:היסטוריונים של המזרח התיכון
קטגוריה:זוכי פרס אניספילד-וולף
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בברסלאו
קטגוריה:היסטוריונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:משפחת פטאי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אטווש לוראנד בודפשט
קטגוריה:יהודים הונגרים
קטגוריה:חוקרי אסלאם יהודים
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בבודפשט
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1996