קפה ערבי

קפה ערבי או קהווה, הוא שם כולל למספר שיטות הכנה של קפה מבושל מפולי קפה ערביקה. ברוב ארצות ערב במזרח התיכון התפתחו שיטות ייחודיות לחליטת קפה והכנתו. הל הוא תבלין שנוסף לעיתים קרובות, וניתן להגישו עם או בלי סוכר.

הקפה מבושל בג'זווה או דלה, והוא מוגש בדרך כלל בכוס קטנה מעוטרת בדוגמה דקורטיבית, המכונה פינג'אן.

מקורו של הקפה הערבי הוא בדרום ערב, בעיר הנמל מוח'א בתימן. המשקה הגיע למכה בחג'אז, למצרים, ללבנט, ולאחר מכן, באמצע המאה ה-16, לטורקיה ומשם לאירופה.

מבחינה תרבותית, קפה ערבי מוגש במהלך מפגשים משפחתיים או בעת קבלת אורחים. קפה ערבי הוא מורשת תרבותית בלתי מוחשית של מדינות ערב שאושרה על ידי אונסק"ו. בכל שנה ב-3 במרץ, תימנים חוגגים את "יום הקפה התימני", פסטיבל לאומי לעידוד גידול קפה.

 הכנה 
קפה ערבי מהווה מרכיב מרכזי במסורת האירוח והטקסיות החברתית בקרב עמי ערב. הוא מבושל ב ג'זווה או בדלה, ומוגש בכוסות קטנות הנקראות פינג'אן. הקפה מתובל לרוב בהל, ולעיתים גם בזעפרן, ציפורן או קינמון. סוג הקלייה משתנה בהתאם למסורת האזורית, מקלייה כהה ועד קלייה בהירה מאוד.

 בישראל 
בקרב ערביי ישראל, הקפה הערבי דומה לקפה הטורקי, אך מתובל בהל. הוא לרוב עשוי מקלייה כהה או משילוב של קלייה בהירה וכהה, טחון דק, ומבושל בכלי הנקרא ע'לאייה, ומוגש בספל קטן הנקרא פינג'אן.
ממוזער|ע'לאייה, נקרא גם ג'זווה, ורקווה.
באופן מסורתי, המארח עובר בין האורחים ומוזג לכל אחד קפה בהתאם לגילו, למעמדו ולמסורת. האורחים נוהגים לשתות עד שלוש כוסות, כאשר הכוס השלישית מלווה לעיתים באיחול "דאימן" (בערבית: "תמיד"), כסמל לברכה ולשפע.

הקפה מוגש בדרגות מתיקות שונות לפי מסורת והעדפת האורחים: ללא סוכר ("סאדה"), מתיקות בינונית ("ווסט") או מתוק ("חילווה").

"קהווה מרה" (קפה מר) היא גרסה מסורתית עתיקת-יומין, המזוהה במיוחד עם תרבות הבדואים ונפוצה גם בקרב קבוצות ערביות נוספות באירועים מיוחדים. קפה זה מבושל במשך שעות ארוכות עם פולים טחונים גס וגרגירי הל, ולעיתים אף עם תסיסת קפה, ומוגש תמיד ללא סוכר.

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:קפה