יתד נאמן

יתד נאמן הוא יומון חרדי-ליטאי המשמש כביטאונה של מפלגת דגל התורה. העיתון יוצא לאור החל מ-1985 (תשמ"ה), והוא העיתון בעל שיעור החשיפה הגבוה ביותר במגזר החרדי בימי חול.

היסטוריה

בתחילת שנות ה-80 נתגלעו חילוקי דעות בתוך אגודת ישראל, בין הסיעה הליטאית לבין הסיעות החסידיות, ובראשן חסידות גור ('הסיעה המרכזית') ששלטה ב"אגודת ישראל". לאחר שלא ניתנה לדעותיהם של הרב אלעזר מנחם מן שך הסמכות העליונה בזמנו בקרב הציבור החרדי הליטאי, והרב יעקב ישראל קניבסקי ("הסטייפלר") במה מספקת לדעתם ביומון של אגודת ישראל, המודיע, הורה הרב שך, בשנת 1985, על הקמת יומון חדש, שנועד לשמש במה לציבור הליטאי, כשהוא רותם למשימה את תלמידו הרב שלמה זלמן וייסנשטרן (גיסו של כתב העיתון יום השישי דאז, אשר צוקרמן).

עורכו הראשון של העיתון, הרב שמואל חסידה, נתן לעיתון את השם "יתד" - יהדות תורה דת, גרסה אחרת טוענת כי ראשי התבות הם יומון דעת תורה. את תוספת המילה "נאמן" הציע ה"סטייפלר". "יתד נאמן" החל להופיע ב-12 ביולי 1985 (כ"ג בתמוז תשמ"ה).

מו"ל העיתון הוא חברת יתדות ת.ש.מ.ו. הוצאה לאור ופרסומים בע"מ, הנמצאת בשליטתה של עמותת יתדות תשמ"ו להחדרת ערכי היהדות.

הרב שך שימש סמכות עליונה של "יתד נאמן" והעיתון שימש במה לקו ההשקפתי שהוביל. במקביל, מינה הרב שך ועדת רבנים שהיא תהיה הסמכות הרוחנית כלפי צוות העיתון וציבור הקוראים. הרכב חברי הוועדה כלל, בין היתר, את הרבנים משה אהרן ברוורמן, צבי פרידמן, שמואל דויטש, נתן זוכובסקי, יוסף ישראלזון וחיים שאול קרליץ. לאחר פטירת הרב שך, בשנת 2001, היה הרב יוסף שלום אלישיב למנהיג הבולט של הציבור הליטאי בישראל ולסמכות העליונה של מפלגת "דגל התורה". במקביל טענו אנשי הרב אהרן יהודה לייב שטינמן שהמערכת מתייחסת בחוסר כבוד לרבם ולרבנים אחרים החלוקים על הקו האידאולוגי של המערכת. בעקבות זאת, במרץ 2008 החל לצאת עיתון יומי מתחרה בשם יום חדש. העיתון פסק מלצאת כעבור כמה חודשים.

בסוף מאי 2012 (סיוון תשע"ב), בתקופה שבה היה הרב אלישיב חולה, ולאחר ניסיונות פשרה שלא צלחו, כונסו עמותת יתדות תשמ"ו וועדת הרבנים של העיתון, ואיש העסקים החרדי שמעון גליק, ממקורבי הרב שטיינמן, מונה ליו"ר הנהלת חברת יתדות ת.ש.מ.ו. ובכך ניתנה לו השליטה בעיתון. גליק פיטר את הדומיננטי מבין עורכי העיתון, נתן גרוסמן, מבכירי מחנהו של הרב שמואל אוירבך, שבועיים לאחר מכן, לאחר מאבק, פורסם ב-12 ביוני 2012, במהדורה החינמית של העיתון, "גילוי דעת" של הרב חיים קנייבסקי שבו הוא כותב ש"הנהגת הדור" מסורה לרב שטינמן וחובה לציית לו, ושבהוראת חותנו, הרב אלישיב, מנהיג הרב שטינמן את העיתון. מנכ"ל העיתון הוותיק, יעקב לבין, ניסה לפרסם במקביל בעיתון מכתב מהרב אוירבך, שבו העיד בשם הרב אלישיב שאין לערוך שינויים בעיתון, וכן ערך כנס לעובדי העיתון שבו קרא תיגר על ההנהלה החדשה. בעקבות כך פוטר לבין. מפוטרי יתד נאמן פנו לבית המשפט בתביעה כנגד ההליך ובבקשה לצו מניעה, אולם בית המשפט דחה את הבקשה לצו מניעה ולאחר שנה גם את התביעה. כחודש לאחר ההליך, ביולי 2012, הקימו גרוסמן ולבין בגיבויו של הרב אוירבך את העיתון "הפלס". בעקבות כך התגברה המחלוקת בציבור הליטאי בין אנשי הרב שטינמן ואנשי הרב אוירבך. אנשי הרב אוירבך הקימו מפלגה חדשה ומוסדות נפרדים.

לאחר פטירת הרב שטיינמן בדצמבר 2017, שימשו אנשי חצירו ששלטו ביתד נאמן בראשות נכדו דוד שפירא, כאופוזיציה לבית הרב חיים קנייבסקי, כשהם מציבים אלטרנטיבה מנהיגותית בדמותם של הרב גרשון אדלשטיין והרב דוב לנדו. עקב טענות גוברות בציבור על חוסר נאמנות להרב קנייבסקי, במאי 2019 פרסם בעיתון יו"ר ההנהלה שמעון גליק, מכתב שכתב לרב גרשון אדלשטיין ובו תיאר טענות שגדולי ישראל אינם מעורבים דיים בנעשה בעיתון, וכן את מכתב התשובה של הרב אדלשטיין בו כתב שמערכת העיתון היא בפיקוחו של הרב נתן זוכובסקי ושמתייעצים עימו עצמו בקביעות על ענייני העיתון. בשלב מסוים פעלו בחצר הרב קניבסקי לפתוח עיתון חדש, אך המהלך לא צלח.

אידאולוגיה
העיתון מייצג את דעתם והשקפתם של מנהיגי המגזר הליטאי, במיוחד הרב שך, ולאחריו הרב אלישיב והרב שטיינמן, והם נהגו לפרסם בו מעת לעת "דעת תורה" בנושאים שונים ומגוונים ואת קריאותיהם לציבור. במישור המדיני מבטא העיתון את השקפתו של הרב שך, אשר התייחס בחשדנות כלפי השמאל והערבים, ומנגד דחה את הגישה הלאומית וסבר שהעם היהודי נמצא עדיין בגלות ולכן עליו לנהוג בזהירות מרבית ביחסיו עם האומות. ב-2005, למשל, נע סיקורו של העיתון את תוכנית ההתנתקות בין לעג לציבור הדתי לאומי לבין הבעת הזדהות עם מצוקתו, גינוי אריאל שרון וכינויו כדיקטטור. עמדת העיתון הייתה כי המחאה נגד תוכנית ההתנתקות היא "מאבק ציוני מובהק שאין כל מקום להזדהות עמו בצורה כזו או אחרת". במהלך השנים היה "יתד נאמן" מנושאי הדגל במאבקו של הציבור החרדי נגד מוסד הרבנות הראשית לישראל. עם מינויו של הרב יונה מצגר לרב הראשי לישראל, בהשפעתו של מנהיג הזרם הליטאי הרב יוסף שלום אלישיב, חל מיתון בהתקפות על מוסד הרבנות הראשית.

עד לעשור השני של המאה ה-21 היה הסגנון הפובליציסטי בעיתון חריף ונשכני במיוחד כלפי ציבורים שהשקפתם הדתית שונה: חילוניים, תנועת חב"ד, הציונות הדתית ורבניה, ובמיוחד רבני צהר. כמו כן ביקר העיתון קבוצות של חרדים מודרניים הסוטות מהקו החרדי המרכזי, אשר כונו "שוליים" או "החרדים החדשים". לאחר נטילת השליטה בעיתון בידי גליק ושפירא, הופסקו כמעט לגמרי כינויים אלו.

במאי 2013 פרסם חיים ולדר מאמר בעיתון, בו השווה את דבריו של יאיר לפיד על הציבור החרדי לדבריו של אדולף היטלר על היהודים.

ביולי 2020 פרסם העיתון מודעה על לימוד הרמב"ם היומי, תקנה של הרבי מלובביץ', שהרב שך התנגד לה בנחרצות.

תביעות לשון הרע נגד העיתון
בכמה מקרים נתבע העיתון על ידי אישים שראו עצמם נפגעים מכתיבתו. בשנת 2005 פורסם בעיתון מאמר של העורך ישראל וורצל שבו הותקף הרב ישראל רוזן ובין היתר נטען כי הוא עוקף את ההלכה בשל תאוות ממון. הרב רוזן תבע בתביעת לשון הרע את העיתון, הכותב ושניים מן העורכים בבית משפט השלום בירושלים. בית המשפט קיבל את טענותיו ופסק לו בשנת 2009 פיצוי של שבעים אלף ש"ח.

בשנת 2014 הגיש יואב ללום, יו"ר עמותת נוער כהלכה, תביעת דיבה בסך 300,000 ש"ח נגד העיתון ועורכיו, לאחר שלטענתו העיתון התנכל אליו בכתיבתו וכינה אותו בכינויי גנאי בעקבות פעילותו בבג"ץ בית הספר בעמנואל. בינואר 2019 פסק בית המשפט לללום פיצויים בסך של 135,000 ש"ח: 60,000 ממערכת העיתון, וסך מצטבר של 75,000 ש"ח מארבעה חברי מערכת העיתון.

 העיתון 
בימי השבוע יוצא לאור יומון המיועד למנויים. ביום שלישי מופץ הגיליון במהדורה מורחבת: לצד המנויים הוא מחולק גם כחינמון בריכוזים החרדיים ברחבי הארץ, בתפוצה של כ-150,000 עותקים.

לעיתון מספר מוספים קבועים: מוסף אקטואליה סוף השבוע "יתד השבוע", מוסף תורני בשם "שבת קודש", וגיליון ילדים ונוער המחולק לשני חלקים — "פרחי יתד לילדים" ו-"פרחי יתד לנוער".

במוסף "יתד השבוע" מתפרסמת מדי שבוע קריקטורה מאת הקריקטוריסט יוני גרשטיין, שבה הוא מותח ביקורת על הנעשה בישראל או בציבור החרדי. סגנונה של הקריקטורה גרר לעיתים תגובות חריפות.

עד שנת 2014 התפרסם במוסף טור פובליציסטי חריף בשם "אדרבה", בסגנון סרקסטי, שנכתב על ידי ישראל וורצל תחת שם עט "פ. חובב". בטור זה ביטא העיתון לעיתים את עמדותיו האידאולוגיות בנושאים אקטואליים שאינם מתפרסמים בו בגלוי, כגון אירועי ספורט או מקרי אלימות קשים, בעזרת רמזים ומשלים. בדצמבר 2011, כאשר עלה נושא הדרת נשים, עורר העיתון סערה בעקבות דברים שנכתבו בטור זה: "גם בתקופת השואה, כשגרמנים הפעילו את מכונת ההשמדה במלוא הקיטור, היהודים הוחזקו במחנות ההשמדה בבלוקים נפרדים לגברים ונשים. אפילו חיות האדם הללו התייחסו אל ההפרדה כדבר טבעי.".

מסוף שנת 2013 מתפרסם טור דומה בשם "די לחכימא", מאת הסופר חיים גרינבוים הכותב תחת שם העט צ. שפיגלמן.

תפוצה
על פי סקר TGI משנת 2016, "יתד נאמן" הוא היומון הנפוץ ביותר בציבור החרדי, עם שיעור חשיפה ממוצע של 24.1% בעיתוני אמצע השבוע ו-21% בסוף השבוע. כאשר החינמון זוכה לחשיפה של 44.9%, שיעור החשיפה הגבוה ביותר של כלי תקשורת במגזר החרדי.

מאפיינים
 העיתון מרבה לעסוק בנושאים השקפתיים בצורה דעתנית ופולמוסית, ונחשב כמציג את "דעת התורה" החרדית-ליטאית המזוהה עם מפלגת דגל התורה ומנהיגיה הרוחניים.
 העיתון נחשב לשמרני במיוחד. העיתון מקפיד שלא לבקר או להעלות לדיון נושאים הנוגעים לסדרי החיים החברתיים של החברה החרדית והליטאית, גם אלה השנויים בביקורת פנימית (למשל הנוהג של "סידור מלא" - רכישת דירה לחתן "בן תורה" על ידי הורי הכלה בלבד).
העיתון אינו מפרסם תמונות נשים. לעיתים הוא מעבד תמונות לשם כך, כפי שעשה למשל בשנת 2009 עם תמונת הממשלה, שבה הוסרו דמויותיהן של השרות לימור לבנת וסופה לנדבר.
קיים מדרג של תארים המוצמדים לשמות הרבנים לפי החשיבות המיוחסת להם, כדלהלן: התואר "רבינו הגדול" שמור לרב אלעזר מנחם מן שך מאז פטירתו, "רבינו מרן" שמור לרב יוסף שלום אלישיב, "רשכבה"ג מרן ראש הישיבה" הוא תוארם של הרבנים אהרון לייב שטיינמן, גרשון אדלשטיין. התואר "רשכבה"ג מרן שר התורה" שמור לרב חיים קניבסקי, התואר "מרן פוסק הדור" שמור לרבנים ניסים קרליץ והרב משה שטרנבוך. כיום, התואר "רבינו מרן" מוצמד, מתחילת ספטמבר 2023, לשמו של הרב דוב לנדו. "מרן" לשמם של הרב ברוך מרדכי אזרחי, הרב משה הלל הירש, הרב ברוך דב פוברסקי, הרב מאיר צבי ברגמן, הרב משה יהודה שלזינגר והרב יצחק זילברשטיין.
"הגאון הגדול" הוא תואר לרבנים הנמנים עם חברי מועצת גדולי התורה ולכמה רבנים נוספים (למשל הרב חיים גריינימן והרב יעקב אדלשטיין). אם מאוזכר בעיתון רב בעל מעמד או נושא משרה תורנית נכבדה יוצמד לשמו התואר "הגאון רבי"; משרה תורנית זוטרה - "הרב הגאון רבי". תואר פחות יותר הוא "הרה"ג" = הרב הגאון, שבא במכוון בראשי תיבות.
העיתון לא הכתיר בתוארי כבוד רבים מן הרבנים מן הזרמים החלוקים בהשקפתם מן הזרם הליטאי. רבנים גדולים, כמו הרב אברהם שפירא או הרב עובדיה יוסף, כונו בחייהם בתואר הבסיסי 'הרב'. עם זאת, תחת ההנהלה החדשה, מוצמד לשמו של הרב עובדיה יוסף התואר "הגאון הגדול", כמו לחברי מועצת גדולי התורה של דגל התורה. תואר זה מוצמד גם לרב שלום כהן ולזקנים שבין חברי מועצת חכמי התורה של ש"ס. הרב הראשי לישראל מכונה בתואר 'הרה"ר' (=הרב הראשי); בכך אין משמיטים ממנו את תאריו ומאידך אין מרבים בכבודו. מרבנים שהוקעו על ידי ההנהגה הליטאית - למשל הרב שלמה גורן - מושמט לגמרי התואר "הרב".
 אישי ציבור חרדים כגון חברי הכנסת החרדיים מיהדות התורה וש"ס, יאוזכרו בעיתון לאחר התואר "הרב".
 הציבור הדתי לאומי מכונה בעקביות ד"ל בראשי תיבות, תוך רמיזה למשמעות המילה דל כעני.
 אין תואר ז"ל לחילוני שנפטר. עם זאת, נכתב הי"ד אחר שמם של הרוגים בפיגוע טרור או חללי צה"ל.
 הנשים הכותבות ב"יתד נאמן" (העיתון היומי או השבועי) אינן מוזכרות בשמן הפרטי, כמו רונית הופנר או מנוחה טוקר הנקראות ר. הופנר ומ. חברוני (שם עט), בהתאמה. במגזינים לנשים ולילדים מוזכרות הכותבות בשמן המלא.
 אף שהעיתון אינו מופיע ביום העצמאות, אין כל חגיגיות בגיליון המופיע בערב יום זה. מאמר המערכת שלמחרת היום מוקדש בדרך כלל ללעג כלפי החגיגות ביום זה.

צוות העיתון
 ישראל פרידמן ואברהם רוזנטל. עורכים בעבר: שמואל חסידה, משה גרילק, נתן גרוסמן, יצחק רוט וישראל וורצל.
 מנכ"ל: זעליג אורלנסקי.
 ועדת הרבנים (המכונה גם "הוועדה הרוחנית" או "ועדת הביקורת"): הרבנים נתן זוכובסקי, יוסף חיים קופשיץ, הרב יהושע אייכנשטיין והרב חזקיהו אברהם ברוידא. בעבר היו חברים בוועדה גם הרבנים חיים שאול קרליץ, יוסף ישראלזון ומשה אהרן ברוורמן שנפטרו. כמו כן כיהנו בה הרב צבי פרידמן והרב שמואל דויטש עד להעברת השליטה בעיתון לידי אנשי הרב שטיינמן. מזכיר הוועדה הרוחנית והמבקר הראשי בפועל הוא הרב יהודה יברוב.
 עורך המוסף התורני: הרב מרדכי אורלנסקי
 עורכת "יתד שלנו": אמירה חכמוביץ
 עורכת "קטיפה לבית": רוחמה פסיה זלושינסקי, תחת שם העט רוחמה פז
סופרים רבים במגזר החרדי עשו את ראשית דרכם בעולם הכתיבה במוספיו השונים של העיתון; מהם: חיים ולדר, הרב שלום מאיר ולך, יהודית פריינד ונתן שטרנפלד.

באנגלית

ממוזער|שמאל|250px
בארצות הברית מופיע באנגלית עיתון שבועי, בשם יתד נאמן. העורך הוא פנחס (פיני) ליפשיץ ממונסי ניו יורק. העיתון מופיע בימי חמישי ובערבי חגים. בתחילת דרכו היה משויך ליתד נאמן הישראלי והופיע בו טור קבוע של העורך באותה עת, נתן גרוסמן. עם השנים התפלגו העיתונים. השם "יתד נאמן" מעוצב בעיתון האמריקני בלוגו שונה.

באירופה מופיע "יתד נאמן" באנגלית, שנמצא בבעלותו של העיתון בישראל.

קישורים חיצוניים
 יתד נאמן, גיליונות דיגיטליים באתר קול מקום.







 הערות שוליים 

*
קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:עיתונות מפלגתית חרדית בישראל
קטגוריה:הרב שך
קטגוריה:דגל התורה
קטגוריה:בני ברק: תקשורת