יהדות דתית בתל אביב-יפו

יהדות דתית בתל אביב קיימת מסמוך להקמת העיר, בניסן ה'תרס"ט, (1909). בתקופות מסוימות, בעיקר מסוף שנות הארבעים ועד סוף שנות ה-70, האוכלוסייה כללה תושבים רבים שהשתייכו לזרמים החרדים והדתיים לאומיים. בעיר פעלו מאות בתי כנסת וכן תלמודי תורה וישיבות, וגם עשרות קהילות חסידיות. משנות השמונים והלאה הסתמנה נטישה משמעותית של התושבים החרדים, ובמידה פחותה גם של הדתיים הלאומיים. חלקם הגדול של בתי הכנסת אינו פעיל עוד כבעבר, ומספר מוסדות חינוכיים נסגרו לגמרי. עם זאת, קיימת בעיר התפתחות של קהילות דתיות וחרדיות ייחודיות, ופועלים בה מספר גרעינים תורניים.

היסטוריה
שמאל|ממוזער|225px|שלט מחוץ לבית הכנסת היפואי לעולי לוב

 יפו 
בשנת 1740 הקים ועד פקידי קושטא בסמוך לנמל יפו אכסניה ליהודים העולים לרגל לירושלים, ואשר היה החאן היהודי היחיד שפעל במקום עבור עולים יהודים. המבנה נודע גם בשם בית זונאנה, כיום משמש כ"בית הכנסת לעולי לוב" על שמו של רבי יעקב בן דוד זונאנה, הגביר היהודי שרכשו, וכלל גם מקווה טהרה. בין המזכירים את המקום נמצא החיד"א, שביקר במבנה ב-1757, והנוסע ר' שמחה מזאלזיץ ב-1764. עם זאת, כעבור שנים בודדות השתלטו ערביי יפו על המבנה, והתירו ליהודים להתפלל בו רק בשלושה ימים בשנה. מאוחר יותר נאסר על היהודים לעשות בו שימוש כלל ועיקר. במשך השנים שימש המבנה לצרכים שונים, כולל בית חרושת לסבון, אך האוכלוסייה הערבית המשיכה לכנותו "הבית היהודי". המקום חזר לבעלות יהודית רק לאחר מלחמת העצמאות אז הוקם בו מחדש בית כנסת.

בשנת 1825 הקים הרב רפאל יהודה מנחם לוי, המכונה יהודה מרגוזה, את קהילת יהודי יפו בשליחות רבני ירושלים, כדי לקבל את פני העולים לרגל בנמל יפו. הרב כיהן כרבה מטעם כל העדות עד מותו בשנת 1879. בשנת 1863 יזם הרב מרגוזה את "ועד העיר ליהודי יפו" שהיה הוועד הציבורי הראשון בארץ שלא על בסיס עדתי-קהילתי ובו היו שותפים ספרדים ואשכנזים יחד. ועד זה היה ממונה על ענייניה הדתיים והחברתיים של הקהילה היהודית של יפו. מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19 החל להעביר הוועד את סמכויותיו בהדרגה לעיריית תל אביב ולמועצה הדתית של תל אביב, עד שחדל להתקיים במאי 1939.

חיים שמואל שמרלינג בנה מספר בתים עבור משפחתו על חוף הים. ליד המתחם, שנקרא "חצר שמרלינג", אהרון שלוש, הקים בסמוך את השכונה הרשמית הראשונה נווה צדק. אל השכונה נהרו יהודים דתיים וחסידים והקימו מוסדות ציבור ובתי כנסת "מאה שערים", והמתנגדים הקימו את בית הכנסת הגר"א. שלוּש העביר לנווה צדק את בית הכנסת הספרדי שבנה ביפו, (לימים נקרא בית הכנסת על שמו של בן משפחתו, שנרצח בפרעות, גבריאל שלוש). כעשרים שנה לאחר מכן, בשנת ה'תרס"ד, הוקם בית הכנסת אוהל יצחק חב"ד, הקיים עד היום ברחוב עין יעקב. את בית הכנסת מפארים ציורי קיר פרי מכחולו של הצייר נחום גוטמן, שהיה תושב השכונה.

העלייה הראשונה הביאה לשכונה זרם של תושבים, רובם יהודים דתיים. בסמוך לנווה צדק הקים זרח ברנט שכונה נוספת נווה שלום, וראשון המשתכנים בה היה רבה של יפו - נפתלי הרץ הלוי. ברנט הקים בשכונה את ישיבת "אור זורח" ושטיבלאך, ותרם קרקע לבניית מרכז רוחני בשם "שערי תורה". בהמשך התאחדה השכונה עם שכונת נווה צדק. אחד מתושבי השכונה המפורסמים היה הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שהיה רבה של יפו והמושבות לאחר הרב הלוי. הרב קוק הטביע את חותמו על השכונה. הוא הקים בה בית הכנסת אורחים, בו שהו תלמידי חכמים שבאו להתארח ביפו.

 תל אביב 
עשרים ושתיים שנה לאחר הקמת נווה צדק הוקמה תל אביב. מייסדיה ברובם הגדול היו חילוניים, אך עדיין הייתה העיר בעלת אוריינטציה יהודית מסורתית. לדוגמה, הותקן בה חוק עזר עירוני האוסר השקיה בשבת, והמפר אותו היה צפוי להיענש בניתוק זרם המים. מועצת העיר אסרה להעסיק ערבים בשבת, והטילה קנס על העובר על כך. ברחוב הרצל, רחובה הראשי הראשון של העיר, נאסרה נסיעת כרכרות בשבת. חלק ממייסדי העיר, כגון עקיבא אריה וייס, שמרו מצוות וראו עצמם כאנשים דתיים. ראשי העיר הראשונים, מאיר דיזנגוף, חיים לבנון וישראל רוקח, כיבדו את הדת, תמכו בקיומם של המוסדות הדתיים בעיר, והעניקו יחס של כבוד לרבני העיר. בתקופת העלייה החמישית הגיעו לעיר אלפי תושבים דתיים וחרדים. הוקמו בה מוסדות דת וישיבות רבות, עם עליית הנאצים לשלטון, ובעיקר בשלהי שנות השלושים, עלו ארצה אדמו"רים ורבנים רבים שנמלטו מאירופה, והתיישבו בלב תל אביב. בשנות השואה חל מיתון בהגירת הדתיים אל העיר, אך לאחריה הוסיפו עולים דתיים רבים לבוא בשעריה. תקופת הזוהר של החיים הדתיים והחרדיים בתל אביב הייתה בעיקר בין הקמת המדינה לסוף שנות השבעים של המאה העשרים. חיי הדת פרחו, בתי כנסת נפתחו למאות, הוקמו מוסדות חינוך. בראש השנה נהגו אלפי אנשים להגיע אל גדות הירקון, לתשליך. באותה תקופה שרר כבוד הדדי בין התושבים הדתיים והחילוניים בעיר, שחיו בשכנות. רוב החנויות היו סגורות בשבתות, ואווירת השבת ניכרה בחוצות העיר.

בשנות השבעים החלה מגמה של עזיבה, בעיקר בחוגים החרדיים. גורם משמעותי בתהליך זה היה ראש העיר שלמה להט, שהחלטתו לפתוח מועדונים, בתי קולנוע ומוסדות תרבות אחרים בשבתות, גרמה לדתיים לתחושה שתל אביב הולכת ומקצינה בחילוניותה. בד בבד, עם התייקרות הנדל"ן בתל אביב וטרם ההתייקרות בבני ברק, נקרתה הזדמנות מיוחדת לאותם שחפצו לעבור לסביבה חרדית יותר, והם מכרו את דירותיהם בתל אביב ועקרו לבני ברק השכנה. רבים מהאדמו"רים שהשתכנו בעיר נפטרו במשך השנים, וממשיכי דרכם לא חפצו לגור בעיר המתחלנת. גם התפרצויות של מאבקי דת שאירעו פה ושם, הגבירו את ההגירה לערים אחרות, דתיות יותר. סיבות אלו, הקיימות עד היום, גורמות עדיין להגירה חרדית מתל אביב החוצה. בקרב הציבור הדתי-לאומי לא ניכרה מגמה בולטת של הגירה שלילית, אך חלה ירידה ניכרת באוכלוסייה זו. הגורם העיקרי לכך הוא משפחות שהזדקנו או נפטרו וללא ילדים. חלק מתלמידי בתי הספר הממלכתיים-דתיים העירוניים נטשו את הדת כשהתבגרו, חלק עברו לערים אחרות, כגון גבעת שמואל, רעננה ופתח תקווה, חלק קטן יותר עקרו להתנחלויות, ומיעוט התלמידים הפכו לחרדים.

רשימת רבני תל אביב
 שנות כהונה  שם1923-1939 (הרב הספרדי) הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל1923-1935 (הרב האשכנזי) הרב שלמה אהרונסון1936-1945 (הרב האשכנזי) הרב משה אביגדור עמיאל1942-1958 (הרב הספרדי) הרב יעקב משה טולידנו1946-1964 (הרב האשכזי) הרב איסר יהודה אונטרמן1969-1972 (הרב הספרדי) הרב עובדיה יוסף1971-1972 (הרב האשכנזי)הרב שלמה גורן1973-1986 (הרב האשכנזי)הרב יצחק ידידיה פרנקל1973-1998 (הרב הספרדי)הרב חיים דוד הלוי1988-1993 (הרב האשכנזי) הרב ישראל מאיר לאו2002-2003 (הרב הספרדי) הרב שלמה משה עמאר 2005 - 2017 (הרב האשכנזי)הרב ישראל מאיר לאו
בין הרבנים המתגוררים בעיר: הרב שלמה דייכובסקי, לשעבר אבות בית דין בבית הדין הרבני הגדול, הרב משה מאיה הרב יוסף נדב והרב מרדכי אוירבך.

רשימת בתי כנסת בתל אביב
שמאל|ממוזער|250px|בית הכנסת הגדול בשנות השלושים
בתל אביב ישנם מאות בתי כנסת. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 נרשמו 509 בתי כנסת בעיר, וב-2022 העיד הרב ישראל מאיר לאו כי בעיר ישנם 538 בתי כנסת. חלקם נוסדו בתקופות מוקדמות בקורות העיר, חלקם פעיל עדיין פעילות מלאה, חלקם פעילות חלקית (בשבתות ובחגים), וחלקם סגר את שעריו מאין נכנס בו להתפלל. להלן פירוט של בתי כנסת ייחודיים או משמעותיים בקורות העיר:
 בית הכנסת הגדול היה אחד ממרכזי התפילה ההומים של העיר. בית הכנסת, שנבנה בשנת ה'תרפ"ה (1925) ברחוב אלנבי 110, הכיל מאות מקומות ישיבה, ונערכו בו תפילות יומיומיות ותפילות רשמיות, כגון תפילות יום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. בשלושים השנים האחרונות של המאה העשרים נעזב בית הכנסת ממתפלליו, עקב פטירה או הגירה, וכיום הוא משמש ציבור מצומצם בעיקר בשבתות ובחגים. בנוסף נערכות בו חופות לחפצים בכך.
 בית הכנסת לעולי לוב הוא בית הכנסת העתיק בעיר ושוכן בלב יפו העתיקה. המבנה הוקם בשנת 1740 כחלק מהחאן היהודי היחיד שפעל ביפו עבור עולים יהודים. כעבור שנים אחדות השתלטו ערביי יפו על המבנה. תחילה הם התירו ליהודים להתפלל בו כמה ימים בשנה בלבד, ולאחר מכן אסרו עליהם כליל את השימוש בו. במשך השנים שימש המבנה לצרכים שונים, כולל בית חרושת לסבון, עד שחזר לבעלות יהודית לאחר מלחמת העצמאות. קהילה גדולה של יוצאי לוב הפכה את המבנה למרכזה הרוחני, אך כיום כמעט אין מתקיימות במקום תפילות בשל שינויים בהרכבה הדמוגרפי של השכונה.
 בית הכנסת אוהל מועד היה אחד מבתי הכנסת הראשונים של תל אביב ומשמש עד היום את העדה הספרדית בעיר. תוכנן על ידי האדריכל יוסף ברלין בשנות ה-20 של המאה העשרים ונחנך ברחוב שד"ל 5 (בסמוך לשדרות רוטשילד) בשנת 1931. במרכז המבנה נמצאת כיפה הבנויה מ-15 מדרגות מתומנות המסמלות את 15 המעלות שהיו בבית המקדש, הכיפה המרשימה נתמכת בארבע קשתות הבנויות כמניפות. בימי המנדט הבריטי שימש בית הכנסת כסליק וגם כמקום אימונים של האצ"ל והלח"י. בית הכנסת שימש את כל הרבנים הראשיים הספרדים של העיר. התפללו בו מאות אנשים, והיו אף שנאלצו להתפלל בחוץ מפאת הצפיפות. המבנה שימש גם לעריכת חופות, בריתות ושמחות אחרות. בית הכנסת עדיין פעיל, אך מספר המתפללים בו הלך וקטן ככל שנקפו השנים.
 בית הכנסת הגר"א - בית הכנסת הליטאי הראשון בתל אביב. נוסד בשנת ה'תרצ"ד (1934) על ידי הרב יוסף צבי הלוי, שהיה אב"ד בתל אביב וחתנו של הרב נפתלי הרץ הלוי - רבה של יפו. בית הכנסת הוקם ברחוב הירקון, על מגרש שתרמה העירייה ובמימונה החלקי. כל מנהגי בית הכנסת היו כמנהג הגר"א, ובשנותיו הטובות התפללו בו כמאתיים מתפללים קבועים. כיום בית הכנסת פעיל חלקית, מתקיימים בו שיעורי תורה, תפילות וסעודות שבת
 בית כנסת גאולת ישראל חב"ד הוא בית כנסת ותיק, גדול ומפואר ברחוב מרכז בעלי מלאכה, נוסד בשנת תרפ"ז 1927 בית הכנסת נשא אז צביון אשכנזי כללי. התפללו בו תושבי השכונה מכל הפלגים: מסורתיים, דתיים, חילוניים וחרדים. מתחילת שנות השמונים עבר לידי חסידות חב"ד. בשנים האחרונות בית הכנסת עבר שיפוץ וחודש בהשקעה גדולה.
 בית הכנסת רבי מאיר בעל הנס - הוקם בשנת ה'תרצ"ו (1936) ליד נמל תל אביב על ידי הסבלים ופועלי הנמל יוצאי סלוניקי שהתגוררו באזור הנמל. כיום מתפללים בבית הכנסת בנוסח ספרדי-ירושלמי מעורב. במקום בין השאר שני ספרי תורה עתיקים בני מאות שנים, האחד מבגדד והאחר מאיטליה, וגם פרוכת נושנה בצבעי תכלת וזהב. בית כנסת בולט נוסף של יהודי סלוניקי הוא בית הכנסת היכל יהודה בצפון העיר.
 "איחוד שיבת ציון" ברחוב בן-יהודה - נוסד על ידי יוצאי גרמניה בשנת ה'תרצ"ח (1938). בית הכנסת משמש גם כמרכז קהילתי לחבריו. בהקמתו הודגש "מטרת אגודתנו היא לדאוג לחבריה שיסתדרו בארץ בקרב היישוב העברי, וימצאו הספקה גמורה לצרכיהם בענייני דת, לאומיות, תרבות ועזרה סוציאלית". במסגרת בית הכנסת מתקיימת פעילות תורנית ותרבותית ענפה לחוגי המתפללים, כולל הפעלת תנועת נוער, כולל אברכים פעיל, ובזמנה פעלה בו חברה קדישא מקומית.
 בית הכנסת "יבנה" היה המרכז החסידי הגדול בעיר במשך שנים ארוכות. הוא נוסד בשנות השלושים, והתפללו בו רבנים ואדמו"רים רבים, שאף נהגו לטבול במקווה שלצידו.
 בית כנסת "פועלי צדק"-בית כנסת אשכנזי, מתפללים בו בנוסח ספרד, מרכזי לשכונות דרום תל אביב, צ'לנוב, נוה שאנן, פלורנטין ושפירא. נוסד בשנת 1935 כצריף. בנין קבע קיים משנת 1940. בשנות השיא אכלס כ-350 מתפללים ושימש כשטיבלאך של האזור. התקיימו בו שעורי תורה רבים במשך היום. ב-30 השנים האחרונות חלה הידרדרות במספר המתפללים וכיום ישנו רק מנין אחד לכל אחת מהתפילות, חוץ מתפילת מנחה. כרבני בית הכנסת מכהנים בני משפחת מובשוביץ הרב דניאל עד 1974 ובנו רב צבי מאז.
בית הכנסת אוהל יצחק הפועל משנת 1903 שימש את חסידי חב"ד בעיר יפו. כיום הוא עזוב.
בית דניאל - בית הכנסת הרפורמי הראשון (שנבנה ככזה) בתל אביב. פועל מ-1991.

 מוסדות חינוך דתיים וחרדיים בתל אביב 
ברוב התקופות התקיימו בתל אביב מספר רב של מוסדות חינוך חרדיים. המוסדות כללו תלמודי תורה, ישיבות וסמינרים לבנות. מבין בתי הספר הדתיים בעיר היה התיכון העירוני ב'-ג', הידוע יותר בכינוי "צייטלין".

 רשימת ישיבות לדתיים ולחרדיים בתל אביב 
שמאל|ממוזער|250px|ישיבת היישוב החדש
 ישיבת אור זורח בשכונת נווה שלום (אז ביפו). זו הייתה הישיבה הראשונה שיועדה לבני היישוב החדש. הישיבה הוקמה על ידי זרח ברנט ועמדה בראשות הרב נפתלי הירץ הלוי. בין מנהליה היו הרב אהרן הכהן חתנו של החפץ חיים והרב דוד פוטאש.
 ישיבת "בית יוסף – נובהרדוק" נוסדה בשנת ה'תרפ"ט (1929) בידי הרב הלל ויטקינד, מתלמידי ישיבת נובהרדוק שייסד הרב יוסף יוזל הורוביץ. תחילה שכנה ברחוב דבורה הנביאה ולאחר מכן ברחוב ברדיצ'בסקי, ולמדו בה עשרות תלמידים שעלו מאירופה. פעילותה נמשכה עד מלחמת העולם השנייה, אז נפסקה עליית התלמידים והסיוע הכספי, ובהמשך נסגרה. בין תלמידיה נמנים הרב בן ציון ברוק, הרב שלמה טנא והרב שלמה דיכובסקי.
ישיבה תיכונית בר-אילן ברחוב רוטשילד.
ישיבת "אחי תמימים חב"ד" נוסדה ברחוב הרב קוק, שם פעלה כעשרים שנה, ולאחר מכן עברה ללוד ומשם לכפר חב"ד. בשנות התשעים הוקמו בעיר שני סניפים של ישיבת תומכי תמימים לבעלי תשובה, במרכז העיר ובצפון תל אביב.
 ישיבת "היכל התלמוד" נוסדה בשנת ה'תרצ"א (1931) בדרום העיר בידי הרב שמואל פינקל, הרב חיים זאב פינקל וקבוצת בוגרי ישיבת חברון. תחילה פעלה ככולל לאברכים ובהמשך נפתחה גם ישיבה לצעירים. הישיבה פעלה בבניין שנחכר מעיריית תל אביב ובשיאה למדו בה כ־70 תלמידים. במשך שנים עמד בראשה הרב טוביה ליסיצין, וכיום פועל במקום כולל אברכים בניהול בנו, הרב דוד ליסיצין.
 ישיבת חידושי הרי"ם של חסידי גור הייתה ברחוב פרץ, שבאזור התחנה המרכזית הישנה. בשנות השמונים עברה הישיבה למשכנה הנוכחי, בקריית הרי"ם לוין, בשכונת נווה שרת בצפון העיר.
 ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר של חסידות ויז'ניץ הוקמה בעיר ב-1945, ובראשה עמד אחיינו, הרב משה יהושע הגר. בתש"י (1950) עברה הישיבה לקריית ויז'ניץ בבני ברק.
 ישיבת "הרמב"ם ובית יוסף" בשכונת הדר יוסף והוקמה עוד לפני קום המדינה בידי רבנים שעלו מבוכרה. כיום לומדים בה כ־130 תלמידים. בין בוגריה נמנים אלעזר אבוחצירא ודוד חי אבוחצירא.
 ישיבת היישוב החדש שילבה לימוד תורה עם לימודים חוץ-תורניים. הישיבה נוסדה בשנת ה'תרצ"ז על ידי הרב עמיאל, רבה של תל אביב.
ישיבת תורה והוראה היא ישיבה גבוהה בשכונת יד אליהו בעיר. מוסדות הישיבה כוללים גם ישיבה קטנה. הישיבה הוקמה בשנת ה'תשכ"ח על ידי הרב אליהו שרים, מרבני ישיבת פורת יוסף, בסיועו של הנדיב סלימאן דוד ששון.

בתל אביב היה גם כולל "בית יהודה" של הרב יחיאל מיכל פיינשטיין, חתנו של הרב מבריסק. ממשיכים לפעול בעיר הכולל של משפחת קנול במלון דבורה וכולל בבית הכנסת סדיגורא.

בתי ספר ותלמודי תורה
בתל אביב פעלו לאורך השנים תלמודי תורה רבים ובתי ספר מהזרם הדתי והחרדי. בית הספר הדתי הראשון בעיר היה "תחכמוני", שהוקם בשנת ה'תרפ"ה בידי תנועת המזרחי ביפו. הוא שילב לימודי קודש וחול, ופעל עשרות שנים כבית הספר הדתי־ציוני היחיד בעיר, עד סגירתו בשנות ה־70. לצד זאת פועלים בעיר בתי ספר ממלכתיים־דתיים שונים. בתחום החרדי הוקמו תלמודי תורה מרכזיים, ובהם "הסתדרות החרדים", "יסודי התורה" ו"סיני" החסידי. מוסדות בולטים נוספים הם תלמוד התורה של חסידי בעלז, שעבר מנווה צדק לרחוב אחד העם, ותלמוד התורה של חסידות חב"ד, שנוסד ב־1930 וכיום פועל ביד אליהו עם 200 תלמידים.

סמינרים ואולפנות לבנות
בתל אביב פעלו ופועלים מוסדות חינוך על־תיכוניים לבנות מן הזרם החרדי והדתי־לאומי. סמינר בית יעקב תל אביב "שצ'רנסקי" התפתח מבית ספר יסודי שהוקם בשנת ה"תרצ"ג בידי הרב שצ'רנסקי, והחל משנת 1937 כלל גם בית ספר תיכון וסמינר ללימודים על־תיכוניים, והוא קולט תלמידות גם מחוץ לעיר. בעיר פעל גם סמינר בית יעקב החדש, שהוקם בשנת ה"תרצ"ו בידי הרבנית חיה דבורה גולדשמיד ונסגר בשנת תשי"ח, וכן סמינר בית יעקב שפעל בבניין איחוד שיבת ציון. בנוסף פועלת בעיר אולפנית בני עקיבא תל אביב, שבראשה עמדו עד ה"תשע"ה הרב יהושע מגנס ורעייתו הרבנית יפה.

הקהילות החסידיות של תל אביב
במחצית הראשונה של המאה העשרים שימשה תל אביב מרכז לכארבעים חסידוית שונותבעלז, ביאלא, מונקאטש, לעלוב, הוסיאטין, סדיגורה, מודז'יץ, בוהוש, אוז'רוב, סטריקוב, וסלוי, נדבורנה, קוז'ניץ, קוידנוב. לצדן התפתחו קהילות רחבות היקף של חסידויות שמרכזן לא היה בעירחב"ד, אמשינוב, סקרנביץ, מעזריטש, רדומסק וקרלין, ובראשן חסידות גור שהפעילה כ-25 בתי כנסת, וחסידות חב"ד שמרכזה הארצי שכן בתל אביב עד המעבר לכפר חב"ד בשנות החמישים. ארגון צעירי אגודת חב"ד נשאר במקום עד לשנת 1988. נוכחות זו הולידה מסורות ייחודיות כמו טקס "שירת הים" ההמוני בחוף אלנבי בשביעי של פסח. עם השנים חל תהליך הגירה שלילית של הקהילות והנהגתן לעבר בני ברק וירושלים. כיום פועלים בעיר מספר אדמו"רים, דוגמת האדמו"רים מווסלוי, קוז'ניץ והוסאקוב, וביפו נותר אדמו"ר אחד, הרבי מביטשקוב.

 רשימת אדמו"רים שחיו זמן מה בתל אביב 
האדמו"ר שמואל אליהו טאוב, ממודז'יץ היה כנראה המנהיג החסידי הראשון שהתיישב בתל אביב. הוא עלה ארצה בשנת ה'תרצ"ה והתיישב בתל אביב, שם קיבל שם משרת רבנות. הוא הקים תחילה בית מדרש ברחוב לילינבלום, לאחר מכן ברחוב כפר גלעדי ולאחריו ברחוב דיזנגוף, בלב העיר. הרבי, שהיה מלחין מוכשר, הלחין ניגון מיוחד לרגל חנוכת נמל תל אביב. הניגון נקרא 'שמחה לארצך', ומהדהדים בו דנדוני פעמוני הגמלים והחמורים שנשאו מלט להקמת הנמל. ר' שמואל אליהו הוכתר לאדמו"ר לאחר פטירת אביו, בשנת תש"ז. לאחר שהחלו אדמו"רים אחרים לעבור לבני ברק, נשאל על ידי חסידיו מדוע לא יעבור גם הוא? "בבני ברק לא צריך אותי", ענה, "שם יש עשרות כמוני". על אף זאת גם חסידות זו עקרה לבני ברק בתשנ"ה.
האדמו"ר רבי ישראל פרידמן מהוסיאטין היה גם הוא מראשוני האדמו"רים שהתיישבו בתל אביב. הוא עלה ארצה מווינה בשנת תרצ"ז, עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה והתגברות האנטישמיות באוסטריה. הוא הקים בית כנסת ובית מדרש ברחוב ביאליק. בשתים עשרה שנות חייו בארץ, המה ביתו חסידים שבאו להתייעץ עמו ולבקש ממנו ברכות ותפילות. כאשר נפטר בשנת תש"ט, המשיך חתנו - רבי יעקב פרידמן לנהל את החסידות, עד פטירתו לאחר כשמונה שנים. עם זאת, בית הכנסת של חסידי הוסיאטין קיים ופעיל עד היום.
האדמו"ר רבי אברהם יעקב מסדיגורה, שעלה לארץ בשנת תרצ"ח, התיישב אף הוא בתל אביב, לאחר שסבל בווינה מרדיפות הנאצים. האדמו"ר הקים בית כנסת ובית מדרש, בסמוך לרחוב נחמני, בהם התפללו ולמדו חסידים רבים. גם אחיו של האדמו"ר, ר' שלמה חיים פרידמן, שעסק בפעילות ציבורית ובהצלת יתומים, התגורר בתל אביב.
רבי מרדכי שלום יוסף פרידמן אדמו"ר משושלת סדיגורה התגורר בתל אביב, תוך דאגה למצב הרוחני של הציבור בעיר. הוא ייסד בית כנסת ובית מדרש ברחוב בצלאל יפה, שלאחר מכן עבר לרחוב פנקס. בנו וממלא מקומו, רבי אברהם יעקב פרידמן, עבר להתגורר בבני ברק.
האדמו"ר רבי נחום מרדכי פרידמן מצ'ורטקוב עלה ארצה בתרצ"ט. הוא קבע את משכנו במרכז תל אביב, ברחוב אחד העם פינת החשמונאים, ופתח בית כנסת בביתו. גם דודו, רבי צבי אריה טברסקי, התגורר וכיהן בעיר, ולאחר פטירת אחיינו מילא את מקומו באדמו"רות.
שלושת האדמו"רים האחרונים, הנמנים עם שושלת רוז'ין, היו צועדים לעיתים יחדיו ברחובותיה של תל אביב, והדרת פניהם עוררה רגש כבוד אף מצד יהודים חילוניים לגמרי.
האדמו"ר רבי יחיאל יהושע רבינוביץ מביאלא עלה ארצה בשנת תש"ז והתגורר גם הוא בתל אביב, שם היה גרעין של חסידי דודו רבי מאיר שלמה יהודה רבינוביץ ממעזריטש - ביאלא שנפטר בוורשה בשנת תש"ב. עם עלותו ארצה דבקו בו חסידי דודו. בית מדרשו היה ברחוב זבולון 25 בעיר. בשנת ה'תשט"ו עלה לירושלים בה חי עד לפטירתו בשנת תשמ"ב.
רבי יחיאל יהושע רבינוביץ מביאלא עלה לישראל בשנת תש"ז, התגורר בתל אביב והנהיג שם את חסידי דודו, רבי מאיר שלמה יהודה רבינוביץ. בית מדרשו היה ברחוב זבולון, עד שבשנת ה'תשט"ו (1954) עבר לירושלים.
האדמו"ר רבי אברהם אביגדור נחום לנדא מסטריקוב, עלה ארצה בתש"א. הוא הקים בית כנסת ובית מדרש בתל אביב, והתגורר בה במשך עשרות שנים, עד תשמ"ו (1986), אזי עקר לבני ברק.
האדמו"ר רבי אהרן רוקח מבעלז, שהגיע ארצה בשנת תש"ד, קבע את משכנו ברחוב אחד העם בתל אביב. הוא נימק זאת בכך, שבניגוד לערים אחרות בארץ אין בתל אביב כנסיות נוצריות.
האדמו"ר מאוז'רוב, רבי משה יחיאל הלוי אפשטיין, עלה ארצה בשנת תשי"ג. אף כי חסידיו רצו לשכור עבורו דירה בבני ברק, העדיף הרבי להתגורר בתל אביב. הוא הקים בית כנסת בשדרות רוטשילד פינת רחוב לונץ, בסמוך לבית הספר ביל"ו.
האדמו"ר מנדבורנה, רבי איתמר רוזנבוים, התגורר לסירוגין בניו יורק ובתל אביב, בשכונת יד אליהו. בית המדרש שהקים שימש לאחר פטירתו את בנו, האדמו"ר רבי יצחק אייזיק רוזנבוים מזוטשקא. בנו רבי חיים מרדכי רוזנבוים התגורר ביפו שם פתח בית מדרש וישיבה ובהמשך עבר לבני ברק.
האדמו"ר מווסלוי, רבי יעקב יוסף שלמה הלפרין, עלה ארצה מרומניה ולאחר ניסיונות התיישבות שונים, השתכן בתל אביב. הוא הקים בה מרכז רוחני ועסק בפעילויות חסד והחזרה בתשובה. כיום ממשיך בנו את פעילויותיו אלו, אף שאינו מתגורר בעיר.
בתל אביב היה גם פלג של חסידות סלונים, בהנהגתו של אברהם יהושע השיל וינברג. בהיותו בחו"ל הוא כיהן כאדמו"ר, אך כשעלה ארצה סירב להמשיך בכך ולפרנסתו פתח בית מסחר ברחוב הרצל בעיר. עם זאת, לא הזניח את הפעילות הציבורית, והיה מיוזמי הקמת תלמוד התורה החסידי "סיני".
רבי יצחק טברסקי, אדמו"ר משושלת סקווירא.
האדמו"ר מלוצק, הרב יוסף דוד קצנלנבוגן, שעלה בשנת תרפ"ח וקיבל מגרש מהעירייה ברחוב האר"י, ולבניית ביתו חיים נחמן ביאליק גייס את תלמידי גימנסיה הרצליה. לאחר פטירתו בשנת תרצ"ה מונה בנו רבי אברהם כממלא מקומו, עד לפטירתו בשנת תש"ג. בשנת תש"ז, עלה בנו של רבי אברהם, ר' ברוך, שהיה אסיר ציון יותר מעשר שנים, והתיישב בבית הוריו והמשיך לנהל את בית המדרש עד לפטירתו.
רבי חיים מאיר הגר מויז'ניץ, התגורר ברחוב ליליינבלום 16 מספר שנים ובשנת תשי"א לאחר הקמת שיכון ויז'ניץ עבר לבני ברק.
רבי יצחק פרידמן מבוהוש, התגורר בשדרות רוטשילד פינת רחוב שינקין, ובסוף שנות ה-80 עבר לבני ברק.
רבי משה מרדכי בידרמן מללוב.
רבי חיים יהודה מאיר הגר מווישווא, כיהן באדמו"רות בעיר.

היהדות האורתודוקסית בתל אביב כיום
בראשית המאה ה־20 התבססו בתל אביב קהילות דתיות וחרדיות מגוונות, ובהן חסידויות שונות. חסידות גור הייתה מן החסידויות הגדולות בעיר, והקימה ארבעה בתי כנסת במרכז העיר וכן שכונה ייעודית בצפון תל אביב – קריית הרי"ם לוין, שבסמוך לה פועלת ישיבת "חידושי הרי"ם". בעיר פועלים גם מוסדות של חסידות בעלז, ובהם תלמוד תורה, כולל אברכים, מקווה ומאפיית מצות, וכן קהילות של חסידות ברסלב וחסידות ווסלוי, הפועלות באמצעות בתי כנסת וכוללים. חסידות חב"ד היא מן הקהילות הוותיקות והגדולות בעיר ומפעילה כ-30 בתי כנסת וסניפי בית חב"ד, מוסדות חינוך וישיבות. רב ושליח חב"ד בתל אביב, הרב יוסף שמואל גרליצקי, המכהן גם כרב לב תל אביב, מונה בתחילת שנות השמונים לרב בית הכנסת "גאולת ישראל" שבגינת שינקין.

לצד הזרם החרדי פועלות בעיר ישיבות רבות של הזרם הדתי־לאומי, ובהן ישיבת מעלה אליהו, ישיבת עטרת נחמיה, ישיבת עוז ואמונה, ישיבת אורות שאול וישיבת לב תל אביב. ביפו הוקמה ישיבת ההסדר "שירת משה", ולצידה פועלת מדרשת יפו לנשים. סביב מוסדות אלו התפתחו גרעינים תורניים. במהלך השנים התפתחו גם קהילות של בעלי תשובה, ובהן קהילת "אביר יעקב" בראשות הרב מרדכי אוירבך, הפועלת במרכז העיר ומפעילה ישיבה, כוללים, בית כנסת ותלמוד תורה. פעילות של החזרה בתשובה מתקיימת גם בידי אדמו"רים וקהילות חסידיות שונות בעיר. בשנת תשס"ז הוקם "מכון תל אביב של מעלה", העוסק בתיעוד חיי הדת והקהילות הדתיות בעיר בעבר ובהווה, ומפרסם מחקרים ומאמרים בנושא.

ביחס למצבה הנוכחי של הדת בתל אביב קיימות דעות שונות. הרב ישראל מאיר לאו ציין כי מספר בתי הכנסת בעיר פחת לאורך השנים מכ-700 ל-545. יש המצביעים על התעוררות דתית בשכונות מסוימותאליהו, שכונת שפירא, קריית שלום, תל כביר והתקווה, לעומת ירידה בפעילות הדתית במרכז העיר. מחלוקת קיימת גם באשר למדיניות הרצויה כלפי בתי כנסת שפעילותם מצומצמת, בין גישתו של הרב יונה מצגר התומכת באיחוד וסגירת בתי כנסת לא פעילים, לבין גישה השוללת סגירה מתוך ציפייה להתחדשות אפשרית בעתיד. בעיר פועלים מוסדות דת נוספים, ובהם כ-20 מקוואות טהרה, מערך כשרות של הרבנות הראשית ומרכזי תרבות יהודית מן הזרם הדתי־לאומי כמו "המקום תרבות ורוח" ומרכז "שורשים". במקביל, בניית בתי כנסת חדשים בחלק משכונות צפון העיר מצויה בהליכי תכנון ואישור, ולעיתים מלווה במחלוקות מקומיות{{הערה|1=[http://www.datili.co.il/index.php?id=3822 טלי פיקרש, חמישה בתי כנסת מתוכננים לקום בצפון תל אביב], באתר דתילי}}.

 לקריאה נוספת 
 מיכל גלטר, שטריימל בדיזנגוף: חצרות חסידיות והמרחב הדתי בתל אביב 1965-1940, מרכז זלמן שזר, 2023.
 אסתר אטינגר, פלא לילה,''' הקיבוץ המאוחד, 2005.

קישורים חיצוניים
 המועצה הדתית תל אביב-יפו

 יאיר אטינגר, עיר בלי מניין, באתר ראש יהודי
 מיכל אטיאס, תל אביב שלא הכרתם, סדרת סיורים בעקבות חיי הדת והרוחניות בתל אביב הקטנה, באתר דתילי





הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: דת
קטגוריה:תרבות יהודית
קטגוריה:יהדות אורתודוקסית בישראל