תאוריות הקשר על רצח יצחק רבין

תאוריות הקשר על רצח יצחק רבין הן תאוריות קשר העוסקות ברצח יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל, בעצרת השלום בכיכר מלכי ישראל ב-4 בנובמבר 1995.

תאוריות קשר אלה מציגות את הרצח בצורה שונה מהצגתו בבית המשפט שהרשיע את יגאל עמיר ברצח ואת חגי עמיר ודרור עדני בקשירת קשר לביצועו, או מהדו"ח שחיברה ועדת שמגר על נסיבות הרצח. תאוריות הקשר שונות זו מזו בפרטיהן: חלקן מייחסות את הרצח לעמיר, אך גורסות ששירות הביטחון הכללי ידע על כוונתו ולא הצליח, או לא רצה, למנוע את הרצח. תיאוריות קשר אחרות כופרות באשמתו של יגאל עמיר וטוענות כי הרוצח הוא אדם אחר.

כמו תאוריות קשר אחרות, גם אלה שסובבות סביב רצח רבין עוסקות בהרחבה בעובדות שוליות וזניחות, ובטענות או שמועות חסרות ביסוס, כגון: שם שלא הוזכר בדו"ח שמגר, או מסלול הנסיעה בזמן הפינוי, ובו בזמן מתעלמות מראיות מוצקות וממשיות לרצח שאירע, כמו הודאותיהם המפורטות של יגאל וחגי עמיר והדו"חות הרפואיים והפורנזיים.

הרצח

הרצח אירע בליל 4 בנובמבר 1995 על פי התאריך הלועזי, י"ב בחשוון התשנ"ו על פי התאריך העברי, בשעה 21:45 בכיכר מלכי ישראל בתל אביב-יפו, בתום הפגנת תמיכה בממשלה. בעת שרבין צעד אל עבר דלת מכוניתו הפתוחה, התקרב אליו יגאל עמיר וירה לעברו שלוש יריות מטווח קצר. שתיים מהיריות פגעו במרכז גופו של רבין ואחת בזרועו של מאבטחו - יורם רובין. רבין הוחש אל מכוניתו והובל למרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי, שם נפטר מפצעיו כעבור 40 דקות. עמיר נעצר מייד במקום הרצח.

עמיר היה פעיל נגד הסכמי אוסלו וביקש למנוע את קידומם על ידי התנקשות ברבין. את הרצח תכנון עם אחיו, חגי עמיר וחברו, דרור עדני, שהורשעו בקשירת קשר לרצח. הוא הודה במעשה, טען שפעל לבדו, שעשה זאת "בקור רוח" ושאת ההשראה לרצח שאב מברוך גולדשטיין, שביצע את טבח מערת המכפלה. עוד סיפר שלרצח קדמו שלושה ניסיונות שלא צלחו: בינואר, באפריל ובספטמבר אותה השנה. לפני שהגיע לעצרת ביצע יגאל עמיר תרגילים שונים כדי לוודא כי אינו תחת מעקב. הוא הסתיר את כיפתו בכיסו וניסה להתלבש בסגנון דומה לפעיל שמאל, על מנת להיטמע בקהל.

בעקבות הרצח הוקמה ועדת חקירה ממלכתית בראשות נשיא בית המשפט העליון בדימוס מאיר שמגר המוכרת בשם ועדת שמגר). ב־28 במרץ 1996 פרסמה הוועדה את ממצאיה. היא מתחה ביקורת על תפקוד השב"כ בהגנת ראש הממשלה, ושללה תאוריות קשר שהועלו באשר לרצח.

ארבעה אנשים הורשעו בעקבות הרצח: יגאל עמיר, אשר הודה ברצח, הורשע ברצח יצחק רבין, פציעת מאבטחו של ראש הממשלה, השתתפות בקשר לרצח רבין וייצור והחזקת נשק שלא כחוק. אחיו, חגי עמיר, שידע על כוונותיו וסייע לו בהכנות לביצוע הרצח, הורשע בקשירת קשר לרצח ראש הממשלה ובהחזקת נשק. דרור עדני, חברו של יגאל עמיר, נידון למאסר על קשר לרצח ראש ממשלה. מרגלית הר-שפי, מכרה של יגאל עמיר, הורשעה באי־מניעת פשע, מכיוון שידעה על כוונתו של הרוצח ולא דיווחה על כך למשטרה.

אבישי רביב, שהיה סוכן שב"כ, הועמד לדין על אי־מניעת פשע, בטענה שידע על כוונותיו של יגאל עמיר ולא דיווח עליהן למפעיליו, וזוכה לאחר שנקבע שלא ידע על כוונות קונקרטיות.

גרסאות ותאוריות קשר לרצח רבין
מעורבות השב"כ ותפקודו
תאוריות קשר שנשמעו בימין הישראלי כללו את האשמת השב"כ במעורבות בהתנקשות. ממצאי ועדת שמגר ומה שלא הצליחה להסביר משמשים כחומר גלם מרכזי עבור תאוריית קשר זו. אנשי הימין אלישע האס וזאב סגל העלו דרישה לחקור מחדש את נסיבות הרצח, בטענה שיש עובדות הדורשות בירור, חמש עשרה שנים לאחר הרצח. בחלק מתאוריות הקשר הקשורות לשב"כ מוזכרות פעולותיו של אבישי רביב. לפני הרצח, רביב נחשב לפעיל ימין רדיקלי ופעל באופן אלים. לאחר הרצח התברר שהיה סוכן שב"כ, ושמפעיליו הזהירוהו לאורך השנים מפעילות אלימה, אולם היו מודעים שהוא נוקט בה מדי פעם, ובעיקר כלפי פלסטינים. רביב היה בקשר עם עמיר בארגון הפגנות ו"שבתות סטודנטים" בהתנחלויות. רביב בעצמו, כמו רבים מבין המתנגדים נמרצות למדיניות הממשלה באותה תקופה, התבטא בחריפות נגד רבין וטען כי חל עליו דין רודף ולכן מותר לפגוע בו. לאחר הרצח הועמד רביב לדין באשמה שידע ולא דיווח על כוונותיו של עמיר, וזוכה כשבית המשפט קובע כי "לאבישי רביב לא היה רמז ואפילו קצה של רמז לכוונותיו של יגאל עמיר".

אחת מתיאוריות הקשר טוענת כי השב"כ היה מודע מראש לכוונותיו של יגאל עמיר לרצוח את רבין ולא פעל למניעת המעשה, ואף יש המאמינים כי גורמים בשב"כ היו מעורבים ישירות בביצוע הרצח. חלק מהתומכים בתיאורית קשר זו טוענים כי עמיר ירה כדורי סרק, בעוד שרבין נרצח במכונית בדרכו לבית החולים על ידי איש שב"כ. נהג הרכב מנחם דמתי הכחיש את הדברים בתוקף, וסיפר שהרימו את רבין והכניסו אותו למכונית. תאוריית קשר נוספת, טוענת כי שמעון פרס הגה את רצח רבין מתוך חשש שרבין עמד לחזור בו מהסכמי אוסלו. גרסה נוספת מעלה טענה שהשב"כ תכנן לביים ניסיון התנקשות במטרה לעורר אהדה ציבורית לממשלה ולרבין, אך התוכנית השתבשה, ורבין נרצח באמת.

ההיסטוריון, פרופסור מיכאל הרסגור טען כי ברצח רבין הייתה מעורבת קנוניה. לדברי הרסגור, גורמי ימין רדיקליים בשב"כ היו מעורבים בקשר חתרני במטרה לרצוח את יצחק רבין. לפי תיאורית קשר זו סוכן השב"כ אבישי רביב היה מעורב בקנוניה, והיא מסבירה את התרשלות גורמי הביטחון והקלות בה חדר יגאל עמיר לשטח הסטרילי בכיכר רבין. הרסגור טען כי משפט חוזר ליגאל עמיר יחשוף את האמת, ויגלה כי ידו של הימין הייתה מאחורי רצח זה.

טענות כי לא יגאל עמיר רצח את רבין
לפי נחום שחף ונתן גפן - אף על פי שיגאל עמיר הצהיר על כוונתו לבצע את הרצח, הודה במעשה, שחזר אותו ומעולם לא הביע חרטה - לא הוא רצח את רבין. לפי גרסתם, יגאל עמיר בעצמו לא ידע שלא הוא הרוצח או שלחלופין, הופעל עליו לחץ כבד להודות ברצח. חלק מתומכי תאוריות הקשר מעלים טענות לגבי אירועים שונים, כמו החלפת נהגים או הבדלים בפרטים מסוימים, אותם הם מציגים כראיות המצדיקות בירור. בין הטענות שהעלו נמצאת גם טענה לפיה כרמי גילון, ראש השב"כ באותה תקופה, העריך חודשים לפני הרצח שהרוצח הפוטנציאלי הוא "סטודנט תימני שחרחר מהרצליה שלומד בבר-אילן," אם כי לא ידוע אף תיעוד לאמירה זו. מרדכי קידר אמר בהפגנת ימין שלא יגאל עמיר רצח את רבין, אלא "פוליטיקאי בכיר מאוד" שרצח אותו "מכיוון שרבין ניסה לצאת מהסכמי אוסלו".

טענות בנוגע לתיעוד הרצח וסידורי האבטחה
תומכי תאוריית הקשר נותנים משקל רב לעדת ראייה אחת שאמרה כי היא ראתה ש-"רבין לא נפגע" מהירי, וכן לכך שלאה רבין כתבה שמיד לאחר הירי התבוננה בו להרף עין וסברה כי "הוא נראה בסדר גמור". לטענתם - צפייה בקלטת הרצח מראה שרבין לא נפל מיד כתוצאה מהירי ואף הסב את ראשו לאחור. נחום שחף טען כי הרשף שנראה בקלטת קמפלר אינו מאיר את הסביבה, כפי שהיו מצפים שיקרה במקרה של ירי חי.

תומכי תיאוריות הקשר מעלים שאלות בנוגע לעמידה בנהלים על ידי הכוחות שהיו בשטח בעת ההתנקשות, תוך טענה כי היו חריגות מהנוהל המצופה במקרים כאלו. לדוגמה, הם מציינים כי למרות הצורך בטיפול רפואי דחוף, רבין הועבר לבית החולים ברכב השרד ולא באמבולנס, שלדבריהם היה מתאים יותר. עוד נטען לסתירה בין הדו"חות הרפואיים, כאשר בדו"ח אחד צוין כי הגיע באמבולנס, בעוד שבאחרים ובעדויות בוועדת שמגר צוין כי הגיע במכוניתו. האמונה שהגיע באמבולנס הסתמכה על תעודה רפואית של פרופ' מרדכי גוטמן בה כתב שרבין הגיע לבית החולים עם טובוס בקנה הנשימה ובסוגריים כתב: נט"ן. המאמינים בתאוריית הקשר חשבו בטעות שמשמעות ראשי תיבות אלו היא "ניידת טיפול נמרץ", כלומר אמבולנס.

נחום שחף טען שיש סתירה בין קלטת הווידאו של הצלם קמפלר, בה רואים שיגאל עמיר ירה בגבו של יצחק רבין, לבין עדויות הרופאים לפיהן רבין נפגע בחזה ובבטן.

תומכי תיאוריות הקשר מעלים שאלות בנוגע לסידורי האבטחה בליל הרצח. לטענתם, לפי ועדת שמגר, רבין היה מאובטח על ידי ארבעה מאבטחים, אך דו"ח הוועדה מציין את שמותיהם של שלושה בלבד. בנוסף, הם מציינים את עדותו של העיתונאי יואב לימור, שתיאר כי במושב הקדמי של הרכב ישב "שוטר", בעוד שלפי הדיווחים הרשמיים היה המושב ריק. עוד נטען שאיש אבטחה מבית החולים איכילוב דיווח שראה כתם דם גדול במושב הקדמי, בנוסף לכתם הדם במושב האחורי שבו ישב רבין. נהגו של רבין, מנחם דמתי, הסביר כי לקראת סוף הנסיעה הוא ביקש משוטר באחד המחסומים להצטרף כדי לסייע במעבר בין הכבישים העמוסים.

טענות בנוגע לדו"חות הרפואיים
תומכי תאוריות הקשר מצביעים על כך שנתיחת הגופה בוצעה בבית החולים איכילוב ולא במרכז הלאומי לרפואה משפטית באבו כביר, כפי שנטען שהיה צפוי. בדו"ח הנתיחה של פרופסור יהודה היס נכתב כי עמוד השדרה הגבי והמותני של רבין נמצא תקין. תומכי תיאוריות הקשר רואים בכך סתירה לגרסה הרשמית, לפיה אחד הכדורים פגע בעמוד השדרה הצווארי.

בערב יום השנה העשירי לרצח רבין, ב-3 בנובמבר 2005, זכו תאוריות הקשר לעידוד מסוים כאשר נחשף במשדר מיוחד של "קשת" שכלל סרט דוקומנטרי של נפתלי גליקסברג כי בחולצתו ובגופייתו של רבין יש חור נוסף מצדן הקדמי. המומחים שבדקו את בגדיו של רבין נחלקו בדעותיהם האם מדובר בירייה נוספת שלישית שנורתה באיש. בנוסף הועלתה העובדה שאין בנמצא תצלומים רלוונטיים לסוגיה מנתיחת גופתו של רבין. במהלך המשדר עלתה ההשערה שמא מדובר בכדור שנפלט מאקדחו של אחד המאבטחים והושם דגש על כך שלא מדובר בממצא שחייב להתפרש באופן קונספירטיבי. סברה אחרת לגבי חוסר התאימות בין מספר החורים בגופיה, ובגופה של יצחק רבין, היא שמדובר בחור רגיל בגופייתו, אולי של סיגריה. חולשתה של התזה שהוצגה בתחקיר הערוץ השני היא היעדר חור כניסה במקטורן מחד, והיעדר דווח על פצע כניסה התואם את הנקב בחולצה מאידך, כמו גם היעדר ממצאים תואמים בצילומי הרנטגן והסי טי לנזק רקמתי כלשהו התואם את מיקום החור בחולצה. בנוסף, בתצלום הרנטגן של הגופה, שהוצג על ידי היס בסרטו של גליקסברג, נראה למחזיקי התאוריה כי הקליע נמצא בעמוד השדרה, אם כי מיקומו המדויק לא ניתן לקביעה.

בשנת 2005 הגיש נתן גפן עתירה לבג"ץ בדרישה שיורה לשר הבריאות למסור לידיו תיעוד רפואי מליל הרצח, על מנת ליישב סתירות שמצא כביכול בין מסמכי בית החולים ועדויות הרופאים שטיפלו בראש הממשלה, לבין מסקנות ועדת החקירה. העתירה נדחתה על הסף כשבית הדין מנמק כי "הטענות שמעלה העותר בעתירתו הן טענות חמורות ביותר אשר אינן נשענות על בסיס עובדתי כלשהו".

בשנת 2006 הוגשה עתירה לבג"ץ עתירה הדורשת לפסול את הדו"ח הפתולוגי של פרופ' יהודה היס. טענת העותרים היא כי רבין נורה לראשונה דווקא במהלך הנסיעה, לאחר יריות סרק בכיכר. על-פי תרחיש זה ("תאוריית הכדור הראשון"), רבין נורה בחזהו מכדור בודד בזמן הפינוי למטה השב"כ. רק לאחר קביעת מותו של רבין ב-22:30, נוספו, על פי הטענות, שני פצעי הירי בגבו של רבין שיוחסו ליגאל עמיר. עם השנים התפרסמו מסמכים שונים המוצגים כמסמכים מקוריים של בית החולים, המאששים, לטענת המפרסמים, את התאוריה שלהם על הרצח. בית המשפט העליון דחה את העתירה בטענה שטענות העותרים היו כלליות ופעמים סתומות, ואין ביסוס לטענה של מניפולציה בדו"חות הרפואיים.

נחום שחף ונתן גפן העלו תמיהות לגבי הדף המוכתם ובו מילות "שיר לשלום". לטענתם נראה בו חור מקליע, והם העלו את הטענה לפיה אם הדף היה מקופל לארבע בכיס בזמן הירי, היו צריכים להיות בו ארבעה חורים. בפועל לא נראה בדף חור אלא כתם דם כהה.

 תיאוריות קשר על קנוניות בין-לאומיות 
בספר מאוחר יותר (The Last days of Israel, 2001), טוען אחד העוסקים בתאוריית הקשר, ברי חמיש, כי מאחורי רצח רבין עומד מכון המחקר האמריקני "המועצה ליחסי חוץ" (CFR) ומי שעמד אז בראשו, ג'ורג' בוש האב. לטענת חמיש, הרצח נועד להבטיח את רציפות שלטון השמאל בישראל גם אחרי בחירות 1996 ולהבטיח את מימושם המלא של הסכמי אוסלו.

העיתון "הצופה" חולל שערורייה כשפרסם את ההשערה כי שמעון פרס עמד מאחורי קנוניית הרצח, אף שהעיתון הכחיש שהשערה זו מבטאת את עמדתו.

בהפגנת תמיכה בבנימין נתניהו, שנערכה באוקטובר 2019, אמר מרדכי קידר, מרצה למזרחנות באוניברסיטת בר-אילן, ממנה יצא הרוצח יגאל עמיר: "מי שרצח את רבין היה אדם שראשי התיבות של שמו זה י"ר - לא יצחק רבין. מי שעמד מאחורי העניין הזה כנראה פוליטיקאי מוביל שרצה לחסל את יצחק רבין מכיוון שהוא רצה לצאת מהסכמי אוסלו". קידר הוסיף: "אני קורא מכאן להסיר את הכותרת השקרית 'סודי ביותר' מעל המסמכים שלא משתלבים עם התאוריה שהימין רצח את רבין". אוניברסיטת בר-אילן גינתה את דבריו אלה, וגם נתניהו גינה את דבריו וכינה אותם "דברי הבל". בראיון לניב רסקין בחדשות הבוקר, אמר קידר כי הוא אמר שאולי יגאל עמיר לא רצח את רבין, וסירב לחזור בו. בנוסף, הוא טען כי תיעוד הרצח של רוני קמפלר עבר עריכה בלונדון.

 ביקורות על תאוריות הקשר 
הרב נתנאל אלישיב הקדיש שנים למחקר מעמיק בנושא, והגיע למסקנה חד משמעית שתאוריות הקשר על גרסותיהן השונות הן הבלים. הוא הפריך כל אחת מהן בפירוט בסיפרו בן 400 העמודים "ההחמצה: רצח רבין והשלכותיו מזווית ימנית ממלכתית".

איש השב"כ שלמה הרנוי, ביקר את תאוריות הקשר וטען כי התאוריה נוצרה על רקע ההאשמות שהוטחו בימין בעקבות הרצח ורצונו לנקות את עצמו מאחריותו לו.

מבשר התאוריה הוא יהודי קנדי, ברי חמיש, שהושפע לטענת המבקרים מתאוריות הקשר הנפוצות בצפון אמריקה, בעיקר תאוריית הקשר על רצח קנדי. כמו כן הביקורת טוענת לחוסר הבנה של חמיש את החברה והתרבות הישראלית. כך נטען, כי אין התאוריה מביאה בחשבון כי ישראל היא מדינה קטנה ומסוגרת אשר סוד כה גדול לא היה יכול להישמר בה; ובעיקר כאשר עם חילופי השלטון התכופים במדינה, נחשפו כל סודות השב"כ ושאר גופי המודיעין והביטחון בפני שלטון הימין (לרבות אנשי גוש הימין שנכללו בקואליציה). יתרה מכך, המבקרים אינם נמנעים מטענות ספציפיות לגופם של חלק ממפיצי תאוריות הקשר.

ביקורת על תאוריית קשר זו טוענת כי הפצתה מסיטה את הדיון משאלות מהותיות הקשורות לרצח רבין, ומהווה נדבך נוסף על הפשע של רצח רבין. לפי ביקורת זו, על הימין הרדיקלי בישראל להתמקד בשאלה איך יצא ממנו הרוצח יגאל עמיר, ומי האנשים שהעניקו לרוצח את הרקע האידאולוגי שממנו צמח. על פי המבקרים, יצירת תאוריית הקשר מסיטה את הדיון משאלות אלה והעובדות שמאחוריהן, ועלולה ליצור את התשתית לרצח הפוליטי הבא.

חגי עמיר, אחיו של יגאל עמיר שסייע בהכנות לרצח, שלל את תיאורית הקשר בדברים שכתב לאחר שחרורו מהכלא ב־2012, ואמר כי גם לו ישנן שאלות לגבי פרטים שונים סביב הרצח.

תיעוד הרצח וספיחיו
לאחר הרצח התברר כי רוני קמפלר, רואה חשבון במקצועו העובד במשרד מבקר המדינה, תיעד במצלמת וידאו את ההתנקשות ברגע התרחשותה.

מעלי תאוריות הקשר העלו תמיהות הנוגעות לתיעוד זה, שנחשב לחדשני מסוגו באותה העת. חלקן התמקדו בהתרחשויות שתועדו במצלמתו בזירת הרצח, וחלקן התמקדו במקריות של התיעוד ההיסטורי, וייחסו אותה לקשר אפשרי בין קמפלר לבין גורמים הקשורים כביכול ברצח. הוא עצמו סיפק הסברים לשאלות ולתהיות שהתייחסו אליו וסיפר ששאל את המצלמה מחבר וכי צילום הוא התחביב שלו. חלק אחר התמקד בכך שהתיעוד לא פורסם במלואו.

ראו גם
 תגובת החברה הדתית לרצח רבין

לקריאה נוספת
 ברי חמיש, מי רצח את יצחק רבין, הוצאת גפן, 1999.
 נתן גפן, עוקץ קטלני, הוצאת מנדלי מוכר ספרים ברשת, 1999
 דביר קריב, יצחק - רצח רבין: הסיפור שלא סופר, טפר הוצאה לאור, 2015. (הפרק "אתם רצחתם את רבין!", עמ' 251 - 270)
 נתנאל אלישיב, ההחמצה: רצח רבין והשלכותיו מזווית ימנית-ממלכתית, בהוצאת נגה, תשפ"ב.
 רן שריר ואבי זלינגר, האיש שצעק סרק סרק, 2022

קישורים חיצוניים




 אלי אשד, תולדות העולם על פי בארי חמיש




אתרים ומאמרים של תומכי תאוריית קשר
 מאגר מקיף של חומרים בנושא רצח רבין באתר רוטר.נט
 "פיענוח רצח רבין"  - אתר המתיימר לפענח את רצח רבין
 אתר המנסה להוכיח כי לא יגאל עמיר רצח את רבין
 Top Israeli news site publishes crudely altered Rabin assassination video, Israelinsider.com

 חיים פלק, די לטיוח, הגיעה העת לוועדת חקירה בלתי תלויה לבחינת רצח רבין, עולם קטן, "ף גיליון 723, וירא תש"פ, עמ' 11.
 נתן גפן, עוקץ קטלני, מהדורה שנייה, רמת-גן תשע"ג


 הערות שוליים 

קטגוריה:רצח יצחק רבין
רבין