שלום עכשיו

ש.ע.ל – שלום עכשיו לישראל מפעלים חינוכיים (מכונה: שלום עכשיו) היא עמותה ותנועת שמאל ציונית ישראלית, הפועלת לקידום פתרון שתי מדינות לשני עמים ולסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני. התנועה מתנגדת לטרור פלסטיני ויהודי וכן למפעל ההתנחלויות.

שלום עכשיו נוסדה בעקבות ביקורו של נשיא מצרים סאדאת בישראל בנובמבר 1977. בהמשך התפרסמה בפעילותה נגד מלחמת לבנון הראשונה, וכעשור לאחר מכן בפעילותה בקידום תהליך אוסלו. בנוסף, התנועה מקיימת מאבק הסברתי ומשפטי נגד ההתנחלויות והרחבתן. כמה מפעיליה השתלבו במפלגות שונות, והגיעו לעמדות השפעה.

מפברואר 2023, מנכ"ל העמותה הוא ליאור עמיחי.

היסטוריה
250px|ממוזער|שמאל|הסמליל הקודם של שלום עכשיו
200px|ממוזער|שמאל|דגל השלום של שלום עכשיו
שמאל|ממוזער|250px|הפגנת שלום עכשיו בחברון, לציון "40 שנה לכיבוש"

ייסוד התנועה
בחודש מרץ 1978, בעקבות ביקור סאדאת בישראל, פנו 348 חיילים וקצינים במילואים לראש הממשלה, מנחם בגין, בקריאה שיחתור לשלום עם מצרים ויעדיף את השגת השלום על פני קיום יישובים מעבר לקו הירוק. בעקבות מכתב זה, שנודע בשם "מכתב הקצינים", הוקמה תנועת שלום עכשיו, לפעולה לגיוס תמיכה ציבורית ב"תהליך השלום", גם במחיר של ויתור על שטחים.

עם מייסדי התנועה נמנים צלי רשף, שהיה דובר התנועה, יולי תמיר, אבשלום וילן, עמירם גולדבלום, תלמה אליגון-רוז, ערן שנדר, נפתלי רז, יוסי בן-ארצי, דדי צוקר, עמר בר-לב, עמרי פדן, דוד טרטקובר, מוטי פרי, עמוס אריאלי, ירון בן ארי, עדי בן ארי, יובל נריה, עמרם ירושלמי, עדי אופיר, יגאל סרנה, אורלי לובין, אורגד ורדימון, גרי ברנר, גיורא יעקובוביץ, מייקל סולטמן ואלישע ילין-מור.

ב-30 במרץ 1978 קיימו פעילי התנועה את הפגנתם הראשונה מול משכנו של בגין בירושלים, ושם הופיעה לראשונה הדרישה "שלום עכשיו!" על כרזות. כעבור מספר ימים הפכה סיסמה זו לשם התנועה. את הלוגו של שלום עכשיו, המשלב בין "אות קורן" לגופן "חיים", יצר הגרפיקאי דוד טרטקובר.
ברחבי הארץ הוחתמה עצומת שלום ועד 1 באפריל 1978 חתמו עליה 100,000 איש.
בהפגנה שהתקיימה בכיכר מלכי ישראל, קראו המשתתפים לבגין להגיע לשלום עם מצרים בתמורה להחזרת סיני.
ב-2 בספטמבר, לקראת נסיעתו של בגין לוושינגטון, ארגנה התנועה עצרת פרידה בתל אביב, בהשתתפות 100,000 איש, שנשאה מסר של תמיכה לעשיית ויתורים לצורך השגת שלום. לימים כתב בגין לסופר עמוס עוז, שבזמן ועידת קמפ דייוויד הוא לא יכול היה להתנער מרושם "עצרת ה-100,000". גם עזר ויצמן, שהיה שר הביטחון, ומשה ארנס, שהיה שגריר ישראל בארצות הברית, העידו לימים כי אותה עצרת והתנועה שיזמה אותה, סייעו בשכנוע האישים הישראלים שהשתתפו במשא ומתן, שעליהם לנקוט בוויתורים.

ב־1980 הוקמו אגודות ידידות של יהודים תומכי שלום עכשיו, בקהילות מערב אירופה. בכינוס שנערך בפריז הגיעו תומכים מקהילות אלו, ובהם הברון אריק דה רוטשילד והסופר אלבר ממי.

פעילות התנועה עד בחירות 1981
בראשית דרכה קראה התנועה לתמוך ביוזמת סאדאת כדי לממש את ההזדמנות להשגת שלום עם מצרים. על התנועה נמנו בשלב זה פעילים ממפלגות ותנועות שונות, על בסיס מכתב הקצינים. לאחר הסכמי קמפ דייוויד המשיכה התנועה לקרוא לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים באביב 1979, ולקראת מועד הנסיגה מסיני פעלה נגד פעולות המחאה שביקשו למנוע את הנסיגה מסיני. התנועה פעלה גם נגד ההתנחלויות שהיו בראשית דרכן. בין השאר הפגינה בשילה והציבה בכניסה ליישוב פסל מסדרת השיר על האדמה של יגאל תומרקין. התנועה פרסמה ניירות עמדה כגון "1000 מילים על הציונות", שבו הציגה את עקרונותיה והוקיעה את מה שתיארה כהתדרדרות בערכי הציונות שבאה לידי ביטוי במדיניות ממשלת בגין. בהמשך פרסמה את "המסמך הפלסטיני" שבו קראה למציאת דרכים להסדר עם אש"ף בתנאי שייסוג בפומבי מהטרור ויכיר בזכות קיומה של מדינת ישראל. לקראת הבחירות לכנסת העשירית ב־1981 החליטה התנועה לא להפוך למפלגה. בבחירות התמודדו אחדים מראשיה, בהם עמרי פדן במפלגת העבודה, ויולי תמיר ודדי צוקר ברשימ רצ של שולמית אלוני.

מלחמת לבנון
במהלך מלחמת לבנון הראשונה, בשנים 1982–1984, מחתה התנועה נגד השהייה בלבנון. שיאה של פעילות זו היה בהפגנת ה-"ארבע מאות אלף" שהתקיימה בכיכר מלכי ישראל ב-25 בספטמבר 1982, בדרישה להקים ועדת חקירה לאחר הטבח במחנות הפליטים סברה ושתילה.

אירוע מפורסם בהתנגדות לפעילות הממשלה ותוצאותיה אירע בהפגנת התנועה שנערכה בירושלים ב-10 בפברואר 1983, במצעד של פעילי שלום עכשיו בתביעה ליישום המלצות ועדת כהן. אלפי מפגינים צעדו מכיכר ציון במרכז העיר אל בניין ראש הממשלה בקריה כשהם נושאים כרזות בתביעה לפיטורי אריאל שרון וליציאת צה"ל מביירות. קבוצות מהימין הקיצוני, בניצוחו של הרב מאיר כהנא, ניסו להפריע להתקדמות ההפגנה ופרצו מספר אירועי אלימות. לקראת תום ההפגנה, כשהפעילים החלו להתפזר, השליך איש הימין יונה אברושמי רימון יד לעבר המפגינים. אחד המפגינים, אמיל גרינצווייג, נרצח ותשעה אחרים נפצעו, בהם אברהם בורג ויובל שטייניץ.

אנשי התנועה הציבו מול ביתו של ראש הממשלה מנחם בגין שלט המונה את מספר חיילי צה"ל שנפלו במלחמה, שלט זה השפיע על בגין וגרם לו, בין השאר, להחליט להתפטר.

בינואר 1985 נסוג צה"ל מקו האוואלי בלבנון לעבר רצועת הביטחון, ובכך תמה מלחמת לבנון הראשונה.

לאורך כל שנות קיומה נאבקה התנועה בהתנחלויות, שבהן ראתה מכשול לשלום.

האינתיפאדה הראשונה והסכמי אוסלו
ממוזער|פעילי שלום עכשיו במהלך עצרת "כן לשלום, לא לאלימות", 1995, אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
בשנת 1987 חלה דעיכה בפעילותה של שלום עכשיו, ונראה היה שהיא יורדת מהבמה הציבורית. סירובו של יאסר ערפאת להכיר במדינת ישראל, וגל הטרור של האינתיפאדה הראשונה, הכבידו על פעילי התנועה והקשו עליה לנסח מצע ברור וחד משמעי. ואולם בשלהי שנות השמונים ובראשית שנות התשעים קראה שלום עכשיו להכיר 'בזכות הפלסטינים לקיום לאומי' ולהכרה באש"ף כנציג הלאומי של העם הפלסטיני. התנועה תבעה ניהול משא ומתן עם ההנהגה הפלסטינית להשגת הסדר שיסיים את השליטה הישראלית בשטחים.

הסכמי אוסלו מהווים ציון דרך בפעילות התנועה, שצידדה בהתלהבות בממשלת יצחק רבין. לתנועה הייתה נוכחות בעצרת השלום בכיכר מלכי ישראל בה נרצח יצחק רבין. לאחר עליית נתניהו לשלטון, התנגדה התנועה לממשלתו שהסתייגה מההסכמים.

האינתיפאדה השנייה
בתקופת האינתיפאדה השנייה התמקדה התנועה בעיקר במעקב אחרי הבנייה בהתנחלויות. מאבקה כלל מאבקים משפטיים ופרסום נתונים על הרחבת הבנייה ועל הקמת מאחזים חדשים, הפך אותה לשנואה בקרב מתנחלים והימין בישראל. במהלך 2003 פורסמו יוזמות חדשות, שנועדו להביא לסוף הסכסוך, בדמותם של "המפקד הלאומי" ו"יוזמת ז'נבה", אשר זכו לתמיכת התנועה. ב-2003 פורסם "מכתב הטייסים" ובו קריאה לסרבנות לבצע סיכול ממוקד. שלום עכשיו גינתה את הוקעת החותמים ומכתב הסרבנות, וטענה שהסיכולים הממוקדים הם בלתי מוסריים.

תוכנית ההתנתקות
שמאל|ממוזער|250px|הפגנת השמאל, 15 במאי 2004
בשנת 2004 הכריז אריאל שרון על תוכנית ההתנתקות שזכתה לתמיכתה של שלום עכשיו, שארגנה מספר עצרות תמיכה בתוכנית.

במאי 2004, לקחה שלום עכשיו, במסגרת "מטה הרוב", חלק בארגון הפגנה הקוראת ליציאה מעזה בה השתתפו 100–150 אלף איש. הפגנה זו התקיימה בצל נפילתם של 13 חיילים בשני אסונות התפוצצות הנגמ"שים ברצועת עזה בשבוע שקדם לה.

בנובמבר 2004 עתרה שלום עכשיו לבג"ץ נגד השימוש בתקציב רשויות מקומיות לשם מימון פעילות של מועצת יש"ע נגד תוכנית ההתנתקות. בג"ץ הוציא צו ביניים האוסר על העברת הכספים מהרשויות, אך במאי 2006 נפסק שהעברת הכספים היא חוקית, וכיום מקור המימון העיקרי של מועצת יש"ע הוא דמי החבר של הרשויות המקומיות.

בדצמבר 2004 יצאה בקמפיין להחתמת אנשים המוכנים להתנדב למילואים כדי להחליף את החיילים הסרבנים ולפנות התנחלויות כחלק מתוכנית ההתנתקות. ב־19 במרץ 2005, לקחה שלום עכשיו, במסגרת "מטה הרוב", חלק בארגון הפגנה נוספת הקוראת ליציאה מעזה. בהפגנה נכחו כ-10,000 משתתפים. במהלכה דיבר מזכ"ל שלום עכשיו, יריב אופנהיימר, על נכונות תנועתו להתגייס למאבק.

ביוני 2005, בעקבות קמפיין הסרט הכתום של מועצת יש"ע (שמסמל את ההתנגדות לתוכנית ההתנתקות), יצאה התנועה בקמפיין לחלוקת סרטי-בד כחולים, לתמיכה ביציאה מרצועת עזה, במקביל לקמפיין דומה של המפקד הלאומי. הקמפיין של שלום עכשיו זכה להצלחה פחותה מהקמפיין של הסרטים הכתומים.ממוזער|250px|שמאל|מפגיני שלום עכשיו בהפגנה מול משרד הביטחון בתל אביב כנגד החרפת המלחמה בלבנון ב-10 באוגוסט 2006

 מלחמת לבנון השנייה 
עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה, רבים מאנשי התנועה תמכו בעמדת ממשלת ישראל ובתגובתה הצבאית נגד חזבאללה על רקע חטיפת החיילים וירי הקטיושות המאסיבי כלפי יישובים אזרחיים שביצע הארגון עם פרוץ הקרבות ב-12 ביולי 2006. עם זאת, עם התמשכות המלחמה החלו ויכוחים בתנועה לגבי העמדה אשר עליה להמשיך ולהציג. חלקים בתנועה טענו כי התנגדות למלחמה תקבע את התנועה בתודעה הישראלית כפציפיסטית וככזו התומכת באופן עקבי בצד המתנגד למדינת ישראל. חוגים אחרים בתנועה, טענו כי על התנועה להתנגד למלחמה - חלקם מחשש להסתבכות ישראלית נוספת בלבנון, וחלקם משום שחשבו שהתקפות חזבאללה לא הצדיקו פעולות נגד בסדר גודל כזה.

רק לקראת סופה של המלחמה, כאשר הסתמנה האפשרות לפעילות קרקעית נרחבת בלבנון יצאה התנועה רשמית בעמדה כנגד המלחמה, ויחד עם מרצ קיימה ב-10 באוגוסט הפגנה נגד המלחמה מול משרד הביטחון.

עם תום המלחמה החלה שלום עכשיו בקמפיין למען הסכם מדיני עם סוריה תמורת נסיגה מלאה מרמת הגולן תחת הסיסמה: "אסד מחכה לאולמרט". בין השאר תלו את דגלי סוריה וישראל בירושלים.

 ממשלות נתניהו 

בשנים 2011–2013 ארגנה שלום עכשיו את "כנס השמאל הישראלי" שדן בעתידו של השמאל הישראלי, בירידת מעמדו בדעת הקהל בישראל ובדרכים לשנות זאת.

בדצמבר 2015 פרסמה התנועה דו"ח על מקורות המימון של תשע עמותות המזוהות עם הימין הישראלי. לפי הדו"ח סך כל המימון מתרומות והשתתפויות של תשע העמותות שנבדקו עמד על כ-580.88 מיליון ש"ח בשנים 2006–2013, 485.81 מיליון ש"ח מתוכם רק מתרומות. לפי הדו"ח כ-455.26 מיליון שקל, שהם 93.7% מסך התרומות, הגיעו מתרומות חסויות ולא שקופות.

פעילי התנועה הניפו דגל שחור במליאת הכנסת במהלך דיון בחוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי והורחקו בידי הסדרנים.

שלום עכשיו נמנתה עם 40 גופים, ישראלים ופלסטינים, שעתרו לבג"ץ נגד חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון. ביוני 2020 התקבלה העתירה ובג"ץ ביטל את החוק.

בעקבות עתירה של שלום עכשיו, שטענה כי רשויות מקומיות ביהודה ושומרון העבירו כספים שלא כדין ל"אמנה", תנועת ההתיישבות של "גוש אמונים", החליטה בסוף 2019 נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, בהחלטת ביניים, שבשנת 2020 יועברו תמיכות מרשויות מקומיות ל"אמנה" רק באישור בית המשפט. ביולי 2021 דחה בג"ץ את העתירה.; 

פעילות נגד התנחלויות
ממוזער|250px|דף הבית באתר האינטרנט של שלום עכשיו, 2 במרץ 2006
פעילות מרכזית של "שלום עכשיו" היא מעקב אחרי ההתנחלויות בשטחי יהודה ושומרון ופרסום נתונים על שינויים החלים בהן. בראש צוות מעקב ההתנחלויות עמד דרור אטקס, שהוחלף בשנת 2007 בידי חגית עופרן. פעילות הצוות כוללת:
 מעקב בשטח ובאמצעות תצלומי לווין וצילומי אוויר על הרחבת ההתנחלויות.
 פרסום מידע לציבור ולמקבלי ההחלטות בישראל ובעולם.
 הגשת עתירות לבג"ץ במטרה לחייב את המדינה לפנות מאחזים יהודיים ביהודה ושומרון. בין השאר, הגישה התנועה את הבג"ץ שהוביל לפינוי תשעה בתי הקבע במאחז עמונה.

כמו כן, התנועה מפעילה פעילות שטח הקוראת לפינוי ההתנחלויות, באמצעות נוכחות בצמתים, דוכני רחוב ומשמרות מחאה.

בראשית שנות השמונים הגבירו המתנחלים את פעילותם במידה ניכרת בתמיכת ממשלת הליכוד, ושלום עכשיו שמה לה למטרה להיאבק במפעל ההתנחלויות. פעילי התנועה הופיעו פעם אחר פעם בגבעות יהודה ושומרון במחאה מול התנחלויות חדשות. לעיתים נחלו הצלחה: באפריל 1983, למשל, נערכה הפגנה מוצלחת ביום העלייה לקרקע של התנחלות 'הר ברכה' בפאתי הר גריזים ליד שכם. באותו יום הצליחה שלום עכשיו לגייס אלפי פעילים שעלו אל ההר ושיבשו את טקס ההכרזה של ההתנחלות החדשה. בפעם אחרת, הממשלה נאלצה להורות על העתקת מקום של אחת ההתנחלויות מן המקום שבו תוכנן לבנותה על קרקע ערבית פרטית מופקעת, זאת בעקבות מחאה עיקשת של שלום עכשיו. ואולם מרדכי בר-און מצביע על מכשלה מובנית שהייתה טמונה בפעילות השטח של התנועה בשטחים: פעילי שלום עכשיו באו לשטח כדי להפגין מחאה אך על פי רוב חזרו לבתיהם והשאירו את המתנחלים במקום שאליו הגיעו כדי להיאחז בו לתמיד ובפועל הקימו בו את ביתם. "למפגינים הייתה תחושה של תעוזה והצלחה, אך בסוף היום הם חזרו לבתיהם בערים ובקיבוצים ואילו המתנחלים נאחזו בהר והקימו בו יישוב משגשג".

בנובמבר 2006 פרסמה שלום עכשיו דו"ח בשם "עבירה גוררת עבירה" שטען, בהתבססות על נתוני המנהל האזרחי, שכ-40% מהשטח עליו שוכנות ההתנחלויות הוא אדמות פרטיות של פלסטינים, ושבכ-80% מההתנחלויות יש שטחים כאלה, לפחות באופן חלקי. המנהל האזרחי סיפק נתונים אלה לאחר פנייה של שלום עכשיו לבג"ץ. לאחר הפרסום, טען המנהל האזרחי שהנתונים אינם מעודכנים, וסיפק לשלום עכשיו קובצי נתונים חדשים. מהדו"ח המעודכן, שפורסם במרץ 2007, עולה כי לטענת שלום עכשיו 32% מהשטח עליו שוכנות ההתנחלויות הוא אדמות פרטיות של פלסטינים. על פי שלום עכשיו, שיעור הקרקע היהודית הפרטית בתחום ההתנחלויות הוא אפסי. בתגובה, המנהל האזרחי טען כי התנועה "מציגה תמונה שאינה משקפת את המציאות, וכי חרף הבהרה מפורשת, ממשיכה התנועה לסמן יישובים שהוקמו במקרקעין בבעלות ישראלים כיישובים הנמצאים על קרקע פרטית פלסטינית, דבר שמביא להצגת תמונה עובדתית מוטעית מהיסוד". עיקר ההבדל נובע מהגדרת בעלות הקרקע של מעלה אדומים. בשנת 2008 שילמה שלום עכשיו פיצויים ופרסמה התנצלות על טענות שגויות בדו"ח (ראו להלן בפרק התביעות נגד התנועה).

בעקבות חקיקת "חוק החרם" קראה שלום עכשיו להחרים את תוצרת ההתנחלויות.

באפריל 2011 פורסם "התיק הישראלי" של אתר "ויקיליקס" ובו נחשף שאנשי שלום עכשיו קיימו קשר שוטף עם אנשי שגרירות ארצות הברית בישראל ועדכנו אותם בפעילות של ישראל והמתנחלים בשטחים.

באוקטובר 2011 קיבלה שלום עכשיו את "אות מגן המילואים" משר הביטחון.

בנובמבר 2011 רוססו כתובות נאצה על קירות משרדי שלום עכשיו באופן החשוד כפעולת תג מחיר.

יריב אופנהיימר תיאר את תדמית התנועה: 

 עתירות בדרישה לפינוי מאחזים 
עמונה
כחלק מהמעקב של התנועה אחרי בנייה בלתי חוקית במאחזים והתנחלויות ביש"ע הגישה שלום עכשיו ב-3 ביולי 2005 עתירה לבג"ץ, אשר דרשה את ביצוע צו ההריסה שהוצא כנגד בתים במאחז עמונה, הסמוך להתנחלות עפרה, כיוון שנבנו על קרקע פרטית של פלסטינים. בג"ץ קיבל את העתירה. ב-1 בפברואר 2006 נכנסו כוחות יס"מ, משטרה וצבא ליישוב, ולאחר מאבק קשה, אלים ומתוקשר, נהרסו 9 הבתים שעליהם הוגשה העתירה.

 ששת המאחזים 
שלום עכשיו עתרה לפינוי מבנים בשישה מאחזים שנבנו לטענתה על קרקע פרטית פלסטינית: מצפה לכיש (מערבית לחברון), גבעת אסף (מזרחית לרמאללה), רמת גלעד-גבעת הדגל (מערבית לשכם), מעלה רחבעם (מזרחית לבית לחם), מצפה יצהר-נ.ג. 693 (דרומית לשכם), וגבעת הרואה – עלי 762 (צפון מערבית לרמאללה).בג"ץ 7891/07 תנועת "שלום עכשיו"- ש.ע.ל. מפעלים חינוכיים נ. שר הביטחון  בסופו של דבר נהרסו מבנים בגבעת אסף ובמעלה רחבעם. בכוונת המדינה להסדיר את שאר המאחזים.

 נתיב האבות 
מאחז נתיב האבות הוקם בשנת 2001 בגוש עציון על אדמות בלתי מוסדרות של הכפר אל-ח'אדר. כנגד הבנייה במאחז הוגשו מספר עתירות ובקשות לבית המשפט, והוצאו מספר צווי הריסה על ידי המדינה שלא מומשו. ב-2014 עתרה שלום עכשיו עם כמה מבעלי הקרקעות הפלסטיניים, להריסה ופינוי של שבעה-עשר בתים. בית המשפט קיבל את העתירהבג״ץ 7292/14 עלי מוחמד עיסא מוסא ואח׳ נ׳ שר הביטחון ואחרים והורה על הריסת הבתים, וביום 12.6.2018 פונו הבתים על ידי המדינה.

מבנה התנועה
בראשית דרכה לא הייתה לתנועה היררכיה ארגונית, מוסדות רשמיים או נציגים נבחרים. הפעילות הייתה התנדבותית והתבססה על מאות פעילים בערים. מימון הפעילות נעשה על ידי תרומות מישראל ומחו"ל ואיסוף כספים בהפגנות. מדי פעם התכנס פורום ארצי, או "פורום-על" כפי שנקרא, וכן אורגנו מטות פעולה להפגנות ולפעילות. חברי פורום העל התחלפו אך הגרעין הקבוע עד 1981 כלל את עמרי פדן, צלי רשף, מוטי פרי, אבו וילן, דדי צוקר, יוסי בן-ארצי, יולי תמיר, ולימים גם ג'נט אביעד, נפתלי רז ויורם בן פורת. במהלך שנות ה-90 התמסדה התנועה והפכה לעמותה עם עובדים בשכר.

כיום "שלום עכשיו" מנוהלת על ידי העמותה "ש.ע.ל - שלום עכשיו לישראל מפעלים חינוכיים", אשר שמה הקודם עד לאוקטובר 2008 היה "שעל מפעלים חינוכיים". בעתירות לבג"ץ היא מזדהה כ"תנועת שלום עכשיו - ש.ע.ל. מפעלים חינוכיים", כ"תנועת שלום עכשיו- ש.ע.ל." או כ"שלום עכשיו - שעל מפעלים חינוכיים". בראש התנועה עומד מזכ"ל, ומדיניותה נקבעת על ידי מזכירות התנועה. "שעל מפעלים חינוכיים" רשומה אצל רשם העמותות כעמותה שמטרתה "פעילות חינוכית על ידי פרסום חומר הסברה, כינוס אסיפות הסברה, פרסום מודעות בעיתונים, ובכל דרך אחרת שיש בה כדי להשפיע על חינוכו של הנוער בפרט ושל הציבור בכלל".

בשנת 2007 עמד מחזור הפעילות של העמותה על כ-5 מיליון שקלים ובשנת 2008 על כ-3.6 מיליון שקלים. בשנה זאת הוקצו כ-1.5 מיליון שקלים עבור "מחקר בשטחים". רוב המימון הגיע מתרומות שמקורן בחו"ל, המועבר על ידי אגודות ידידים ברחבי העולם וכן על ידי האיחוד האירופי ומדינות אירופאיות שונות, בהן נורווגיה, בריטניה, גרמניה, הולנד ובלגיה. בשנת 2007 היוו התרומות ממדינות זרות כ-40% מכלל התרומות, ובשנת 2008 כ-50% מכלל התרומות בשנת 2011 הגיעו כמעט כל התרומות לתנועה מ"ישויות מדיניות זרות" והן יועדו עבור "מעקב שטחים".

 מנהלים 
בשנים 1995 עד 2002 כיהנו בתנועה מזכ"ל ומנכ"ל נפרדים. המזכ"ל היה אחראי על "יחסי החוץ" של התנועה, עבודה מול התקשורת, ענייני מדיניות ועבודה מול פוליטיקאים, ואילו המנכ"ל היה אחראי על ההיבטים הארגוניים של התנועה, בהם ריכוז העבודה של רכזי השטח בסניפים השונים, ארגון פעילויות והפגנות ארציות.

משנת 2003 יש לתנועה מנכ"ל בלבד.

מנהלי התנועה מאז הקמתה:
 גברי ברגיל (1990–1994)
 חיה נח (1994–1995)
 מוסי רז (מזכ"ל, 1995–2000)
 חן רז (מנכ"ל, 1995–1999)
 בטי בנבנישתי (מנכ"לית, 1999–2000)
 גבי לסקי (מנכ"לית, פברואר–דצמבר 2000)
 מוריה שלומות (מנכ"לית, 2000–2002)
 מוני מרדכי (2003)
 יריב אופנהיימר (2003–2016)
 אבי בוסקילה (2016–2018)
 שקד מורג (2018–2022)
 ליאור עמיחי (2023 והלאה)

תביעות נגד שלום עכשיו

נגד שלום עכשיו הוגשו מספר תביעת לשון הרע, בעקבות דו"חות שפרסמה באתרה ובאמצעי התקשורת נגד מתנחלים ועוד.

ב-1 ביולי 2007 פסק בית משפט השלום בירושלים על דרך הפשרה כי שלום עכשיו תשלם 6,500 ש"ח לאריה קינג, בתוספת הוצאות. לדברי קינג נפסק לו הפיצוי לאחר שתבע את הארגון על שהוציא את דיבתו, כשציטט כאילו קינג אמר שהוא מוכן לעבור על החוק כדי לאכלס שכונה במזרח ירושלים.

ב-11 בדצמבר 2008 במסגרת הסדר פשרה שקיבל תוקף של פס"ד בבית משפט השלום בירושלים, שילמו שלום עכשיו, אטקס ועופרן, פיצויים בסך 20,000 ש"ח ל"עמותה לגאולת קרקע" ופרסמו התנצלות פומבית בעקבות ליקוי חלקי בדו"ח "עבירה גוררת עבירה" בחלק שבו טענו שחלק מאדמות ההתנחלות רבבה הן אדמות פלסטיניות פרטיות גזולות.

ביקורת 

יש המבקרים את המימון שמקבלת התנועה מממשלות זרות. פעילי ימין התלוננו אצל רשם העמותות כי אין התאמה בין פעילות "שלום עכשיו", שאותה מממנת עמותת "שעל מפעלים חנוכיים", ובין מטרותיה הרשומות של העמותה. מועצת יש"ע פרסמה נייר עמדה בו טענה כי דו"ח שפרסמה "שלום עכשיו" לגבי תקציבי ממשלה המופנים ליהודה ושומרון נכתב באופן מניפולטיבי ומטעה, וזאת במטרה להכפיש את תושבי האזור.

באוקטובר 2014 כינה ראש הממשלה בנימין נתניהו את פעולתה של שלום עכשיו: "חוסר אחריות לאומית", והאשימה בפרסום ידיעה בעניין אישור בנייה בגבעת המטוס בירושלים, במטרה לחבל בפגישתו עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה.

לקריאה נוספת
 מיכאל פייגה, שתי מפות לגדה: גוש אמונים, שלום עכשיו ועיצוב המרחב בישראל, ספריית אשכולות, מכון לוי אשכול, האוניברסיטה העברית בירושלים; הוצאת מאגנס, תשס"ג.
 מרדכי בר-און, "תנועת השלום בעשור הרביעי 1987-1977", בתוך יחיעם ויץ וצבי צמרת (עורכים), העשור הרביעי: תשל"ח-תשמ"ח, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2016, עמ' 109–128.

קישורים חיצוניים




 שלום עכשיו, מתוך "הלקסיקון הפוליטי של מדינת ישראל", באתר הכנסת.

 קטעי עיתונות היסטוריים על שלום עכשיו, באתר "עיתונות יהודית היסטורית"
 תמר הרמן, תנועת השלום הישראלית – תמונת מצב והערכת סיכויים, באתר שתיל


 הערות שוליים 

*
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני: ארגוני שמאל ישראליים
קטגוריה:מפעל ההתנחלות
קטגוריה:תנועות שלום
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:ארגונים החברים בפורום תג מאיר