טירות של תקופת אזוצ'י-מומויאמה

בתקופת אזוצ'י-מומויאמה (1573–1600) בניית הטירות הגיעה לשיאה; הן נעשו סמלי כוח ואוטוריטה לבעליהן, וחידושים בטכניקת הבנייה והייצוב של התקופה השפיעו על בניית הטירות העתידיות בהמשך.

 היסטוריה 

מבנים הגנתיים ראשונים נבנו ביפן עוד מתקופת יאיואי (400 לפנה"ס – 250 לספירה). מבנים אלו היו פשוטים מאוד ומוקפים תעלת מים. מסיבות הגנתיות הם הוקמו קרוב לדרכים חשובות ונהרות. באי קיושו נותרו שרידים של מבצר על המים (MIZUKI) מתקופת נארה (NARA) (710–794) כנראה להגנה מפלישות אפשריות מסין וקוריאה.

בתקופת הייאן (794–1185) החלה התפתחות מבנים הגנתיים שלבנייתם השתמשו בעץ. לאחר מלחמת אונין (1467–1477) שהחלישה את שלטון אשיקגה (תקופת מורומצ'י (1338–1573)) לוחמים מקומיים צברו כוח רב והשקיעו בבניית טירות. תהליך זה התגבר לקראת סוף המאה ה-16. טירות אלו היו גדולות כי היו צריכות לכלול צבא ולבנייתן החל השימוש באבן בנוסף לעץ. אלמנטים חדשים נוספו לטירות גם עקב הגעתם של פורטוגלים ליפן ב-1543. הפורטוגלים הביאו אתם נשק חם שקיבל שימוש רחב ביפן והשפיע על התפתחות בניית הטירות – אלמנטים הגנתיים נוספו לדלתות וחרכי ירי הופיעו בקירות.

עד לאמצע המאה ה-16 סוג הטירות נפוץ ביותר היה טירה שבנויה על הר (YAMAJIRO), בשל סיבות אסטרטגיות. למבצרים הללו לא היו מגדלים או תעלות מים, ולצורכי הגנה הם השתמשו בעיקר בתכונות טבעיות של ההר. טירות אלו היו בשימוש רק בזמן מלחמה, מפני שהן לא התאימו למגורים ממושכים בתקופת שלום. יתר המבנים מוקמו למרגלות ההר. בתקופת המדינות הלוחמות (שנמשכה מאמצע המאה ה-15 עד 1600) הטירות שנבנו על ידי דאימיו (שליטים צבאיים בעלי נחלות) נבנו לא רק למטרות ההגנה אלא גם שימשו כסמל של כוח של בעליהן. עם גדילת כוחם של הדאימיו ועם התפתחותן של ערים סביב הטירות (JOKAMACHI) נוצר צורך בשינוי שיטת הבנייה ומיקום הטירות. כעת לא נדרשה רק יכולת הגנתית אלא גם צורך לשלוט באדמות, לנהל משאבים ולנהל משא ומתן עם בני ברית. כך החלה בניית טירות במישור (HIRAJIRO) או ברמות מישוריות (HIRAYAMAJIRO). עקב המיקום הנמוך יותר נוצר הצורך להגברת הפונקציות ההגנתיות – החלה בניית מגדלים, יסודות וקירות אבן, וחפירת תעלות מים.

בתקופת אזוצ'י-מומויאמה (1573–1600) ותחילת תקופת אדו (עד שנת 1638) בניית הטירות ביפן הגיעה לשיאה – בשלות טכנית וסגנונית. טירות התקופה שימשו לא רק כמבצר אלא גם כבית מגורים מפואר של שליטים, כמרכז לטקסי החצר וכפטרונות לאמנות. טירות היו לסמל של אוטוריטה – ביטוי וויזואלי של הישגיו וכוחו של מעמד הלוחמים.

 מבנה וטכנולוגיה 

בבניית הטירות השיקול הכי חשוב היה לסדר את המבנים בתוך המבצר כך כדי להקשות אל האויב להגיע ללב המבצר –TENSHU, המגדל הראשי המבוצר. הטנשו, יחד עם מבני המגורים של הדאימיו, הוקמו בשטח פנימי ומגודר (HONMARU). שטח זה, יחד עם שטחים מגודרים דומים (NINOMARU – שטח אמצעי; SANNOMARU – שטח חיצוני) שכללו בתוכם אחד את השני, היו מוקפים קירות אבן ותעלות מים. על הקירות נבנו מגדלים קטנים יותר או צריחים. מספר שערים (TAMON) נבנו כדי לשמש גם כמעבר אל תוך המבצר וגם כמקום ישיבת השומרים ומחסני נשק. השבילים בתוך המבצר היו מסודרים כך כדי להביא את אויב למקומות צרים וסגורים אבל נוחים ליריית חצים ממגדלים ופתחים בקירות. מחוץ לקירות והתעלות הטירה הייתה מוקפת בעיר (JOKAMACHI) היכן שבתי תושבים היו מסודרים לפי מקומם בהירארכיה החברתית – בתי לוחמים היו הכי קרובים לקירות.

טירת אזוצ'י, שנבנתה בין 1576–1979, הייתה הטירה הראשונה שנבנתה במישור בתקופת אזוצ'י-מומויאמה. היא המקור לאחד משמות התקופה, והיא שימשה כדוגמה לכל הטירות שנבנו מאז. בעליה היה אודה נובונאגה, דאימיו שניסה לאחד את יפן אך הצליח לכבוש רק שליש ממנה. הוא שילב בטירתו אלמנטים של סוגי בנייה שונים כדי ליצור טירה מושלמת שתשקף את כוחו הפוליטי וצבאי.

טירת אזוצ'י נשרפה ב-1582 והיום נותרו רק שרידי קירות אבן, אך קיימים מספיק מקורות המאפשרים לשחזר את מראה הטירה. השחזור המקובל היום צויר ב-1976 על ידי נאיטו אקירה (NAITO AKIRA), פרופסור לאדריכלות באוניברסיטה הטכנולוגית בנאגוייה. בשחזור אפשר לראות טנשו רב-מפלסי שכלל בתוכו שבע קומות פנימיות. קירות אבן של יסודות היו בגובה של 20 מטר וכל המבנה הגיע לגובה של 46 מטר. החידוש הטכני של הטנשו של אזוצ'י מתבטא בטנשו טירת מארואוקה (MARUOKA), הצריח העתיק ביותר שנשמר ביפן היום. למרות שנבנה ב-1576 יחד עם טירת אזוצ'י, מדובר בצריח שעדיין בנוי בטכניקה ישנה, פשוטה יותר – בית-אחוזה עם מגדל שמירה בנוי עליו.

יסודות טירת אזוצ'י בנויים בטכניקה המסורתית של כפר אנו (ANO), שלפני כן הייתה טיפוסית לפגודות ולמבנים דתיים אחרים. אבנים גדולות ולא מעובדות סודרו כחומה יחד עם אבנים קטנות יותר, שהלחץ שיצרו שימשו להחזקתן בלי חומר נוסף. בטירות מתקופות יותר מאוחרות, למשל טירת הימג'י (HIMEJI)(1601 – 1609), אבנים פינתיות וחלקי אבני קיר גדולות כן עברו עיבוד, ומאוחר יותר כל האבנים היו מעובדות, כמו במקרה של יסודות טירת מאצויאמה (MATSUYAMA) (1603).

טנשו טירת אזוצ'י היה עצמאי ועמד לבד ללא מבנים נוספים מחוברים אליו. בטירת מאצומוטו (MATSUMOTO) (1590) היו עוד שני מבנים, שחוברו לטנשו הראשי על ידי מעברים. צורת טנשו משוכללת יותר קיימת בטירת הימג'י – למגדל הראשי חוברו שלושה מגדלים קטנים יותר, שהמעברים ביניהם יצרו חצר פנימית.

טויוטומי הידיושי הקים טירות רבות, אך רק אחת מהן השתמרה בשלמותה – טירת הימג'י. הטירה המפוארת ביותר מתקופת מומויאמה הייתה טירת ג'וראקודאי (JORAKUDAI), שהידיושי בנה בשנת 1587. טירה זו פורקה בשנת 1595, והמקור הוויזואלי היחיד הוא פרגוד ג'וראקודאי (JORAKUDAI BYOBU) שנמצא באוסף משפחת מיצואי (MITSUI).שמאל|ממוזער|250px|פרגוד ג'וראקודאי, סוף מאה ה־XVI, אוסף של משפחת מיצוי, טוקיו הידיושי בנה גם את טירת פושימי (FUSHIMI) או מומויאמה (שמה השני של אותה טירה) בשנת 1594, אך היום נותר רק שחזור. גם טירת אוסקה (1583) לא שרדה וקיימת רק בשחזור.

 עיטור פנים הטירות 

בניית הטירות העוצמתיות תרמה גם להתפתחות האמנות. בין הישגי תקופת מומויאמה בלטו פרגודים וציורי קיר בצבעים חזקים על רקע זהב. ציורים בחדרים פנימיים של טירת אזוצ'י מיוחסים לקאנו אייטוקו (KANO EITOKU), שנחשב לגדולי האומנים של התקופה. בציוריו השתמש בסמלי סמכות רבים – זהב, חיות על-טבעיות, וסאגות שהביאו לגיטימציה לשלטון כממשיך של השלטון הסיני.

 סיכום 

טירות תקופת אזוצ'י-מומויאמה מייצגות את שיא ההתפתחות בבניית הטירות, שיגיעו לשיאן בתחילת תקופת אדו. כלל האלמנטים החדשניים בטירות אלו יחזרו על עצמם בטירות שיבנו בעתיד (למשל, טירת אדו (EDO) או טירת ניג'ו (Nijo), שבנייתה נסתיימה עד שנת 1639.

הערות שוליים

קטגוריה:יפן: טירות