מכתם

מִכְתָּם, או אֶפִּיגְרָמָה (מיוונית: ἐπίγραμμα), הוא סוג של שיר, לרוב, שיר קצר בעל אופי סאטירי עוקצני או חידוד. המכתם התפתח לראשונה כשיר הכתוב על מצבות (ומכאן שמו הלועזי, שמשמעותו כתובת הקדשה על גבי בית, יצירת אמנות, מתנה, או כתובת על מצבה). שטח הכתיבה המצומצם על גבי המצבה הקנה לו את אופיו הקצר, אשר בדרך כלל אינו עולה על שני בתים. מכתמים אחרים הם בעלי אופי סאטירי, ומשמשים למתיחת ביקורת או ללעג.

מכתמים ביוונית
יוון הארכאית 
המכתמים הקדומים ביותר שהגיעו לידינו הם מיוון: שתי כתובות יווניות שנשתמרו על גבי כדים מן המאה ה-8 לפנה"ס, כתובות הנצחה בהקסמטר : CEG 1.423, CEG 1.454, הכתובת על אוינוכוה (οἰνοχόη; ; סוג של כד יין) הידועה בשם "כתובת דיפולון"  וכן הכתובת על סקיפוס מפיתיקוסה (Pithecusae scyphus). מ-500 לפני הספירה המכתמים שימשו את הקופלט האלגי (, שיר אלגי המורכב משתי שורות). מהמאה ה-6 לפנה"ס, המכתם הוא שיר קצר הממצה בצורה מרוכזת את רעיונו של המשורר, רגשותיו, הלך רוחו והגותו. שיר זה מתפתח לסאטירה שנונה ועוקצנית בעיקר בשירה הרומית. החל מהמאה ה-7 לפנה"ס ואילך נמצאו ביוון כתובות בחרוזים, במשקל ההקסמטר או הדיסטיכון (distich) האלגי, על גבי מצבות, לוחות נדרים  וכדומה. תוכנם הוא תיאור קצר ומאופק של דמות או מאורע.

 התקופה הקלאסית 
רוב מכתמי המונומנטים שהגיעו לידינו מיוון הקלאסית הם בעילום שם, הראשון בהם שחתום הוא CEG 2.819, 888. ii. המשורר הראשון שיוחסה לו כתיבת מכתמים היה סימונידס, שחיבר את הכתובות על קברי הנופלים במלחמה עם הפרסים. אך יש  בעיה בשיוך המכתמים אליו: הקושי לאמת יוצרים עם מכתמיהם הכביד מאוד על המחקר של מכתמים שנכתבו לפני 400 לפנה"ס, ולמעשה בלם אותו. במכתמים שלו ידע סימונידס לסגל תוכן רב-משמעות למסגרת מצומצמת. במכתמו הידוע ביותר, לכבוד גיבורי קרב תרמופילאי, העלה את זכר קורבנם בשתי שורות קצרות ומאוזנות היטב.

התקופה ההלניסטית
המכתמים היו נפוצים מאוד בספרות היוונית של התקופה ההלניסטית. בניגוד לאפיגרמה הקלאסית, שלרוב הייתה רק כתובת על מצבה, או כתובת המכילה מילות תפילה או הודייה, האפיגרמה ההלניסטית הקיפה את כל צורות השירה הלירית הזעירה שהיו קיימות עד אז. צורה ספרותית זו הגיעה לשיאה ביצירותיהם של קאלימאכוס ושל אסקלפיאדס. יצירותיהם נשאו לרוב אופי ארוטי או כזה שנועד לשמח את לב המסובים במשתאות. יש גם כתובות המכילות התנצחויות בענייני לשון וספרות, או המשבחות יצירות של אומנים. מבחינת התוכן, מעניינות במיוחד האפיגרמות של לאונידס מטרנטום , שנושאיהן שאובים מחיי בעלי המלאכה, הדייגים ודלת העם העירונית.

בתקופת האימפריה הרומית שימשה היוונית לשון ביטוי ספרותי גם לסופרים רומיים חשובים. המכתם התחבב בספרות היוונית של התקופה ההלניסטית והתקופה הרומית. בראשית המאה ה-1 לפנה"ס ערך מֶלֶאַגְרוֹס מגַדַרה קובץ של מכתמים שכלל אוסף של כ-130 יצירות מפרי עטו, רובן מכתמים ארוטיים. בהמשך הופיעו אוספים אחרים, שהמשיכו להופיע ביוון עד שלהי ימי הביניים. בהמאה ה-1 לספירה נכתבו הרבה אפיגרמות: פיליפוס מתסלוניקי כתב מכתמי חצר, גאיוס לוקיליוס כתב מכתמים סאטיריים, רופינוס  כתב מכתמים ארוטיים. בתחילת המאה השלישית לפני הספירה המכתמים הועתקו ממונומנטים לקלף. אלו מכתמים ארוכים יחסית עם משקל משתנה. המכתמים האלה שונים מאוד ממכתמי הקומפלט אלגי שהיו בעל משקל יחיד ובני שתי שורות. יש גידול בשימוש במכתמים מאחר שהם השתלבו והתאימו לזרמים ספרותיים חדשים כמו של המשוררים החדשים באלכסנדריה. משלב זה התוכן אינו הנצחה בלבד, אלא גם עיסוק בנושאים יום-יומיים ופסטורליים (טבע, דת ומשפחה) כפי שניתן לראות אצל אניטה מטגאה. רוב המשוררים פרסמו תחת הכותר "מכתמים" (ἐπίγραμμα). בהמשך היה גם חיקוי של מכתמים גרפיים כמו המכתם הלטיני, שיר 59 של קאטולוס.

עם השנים החלו להיכתב מכתמים בדיוניים המנותקים לגמרי מהנצחת מונומנטים.

אזורים המושפעים מהתרבות הקלאסית
מכתמים מהרפובליקה הרומית המאוחרת ותחילת האימפריה הרומית נכתבו, על פי רוב, עבור פטרונים רומאים כשירי הלל . בסוף המאה ה-1 לספירה, נראית התפתחות של מכתמי הסאטירה, בעיקר בידי לוקיליוס . בתקופת המאה ה-3 והמאה ה-4 יש התחדשות של מכתמים על מונומנטים וחזרה לכתיבת שורות מרובות.

 האימפריה הביזנטית 
המכתם הוא הסוג השירי האחד שטופח בהתלהבות במשך כל תקופת האימפריה הביזנטית. כמעט כל משורריה החשובים והבלתי חשובים, ביניהם גם פטריארכים וקיסרים, חיברו מכתמים, שרבים מהם השתמרו עד ימינו. ברובם נכתבו לפי דוגמת המכתמים היווניים, אך מתחילת המאה ה-8 ניכר בהם העדרו של היסוד הארוטי. את מקומו תופסים נושאים הקשורים לדת הנוצרית: כנסיות, חגים דתיים, איקונות קדושי הנצרות, שרידי קדושה וכדומה. הראשון שחיבר מכתמים במגמה חדשה זו היה תאודורוס מסְטוּדִיוֹן. בימי המאה ה-9 פעלה המשוררת החשובה האחת שקמה באימפריה הביזנטית, קאסיה  (או איקאסיה), שכתבה גם מכתמים.

בתקופת המאה ה-10 והמאה ה-11 הגיע המכתם הביזנטי לכלל שלמות, בכתביהם של יוהנס הגאומטריקן (קִירִיוֹטֶס), כריסטופורוס ממִיטִילֶנֵה  ויוהנס מאוֹרוֹפּוֹס. ביצירותיהם ניכרות השפעות הלניסטיות והן מצטיינות בעדינות, בהתאפקות וברגש, וכן מצויים בהן שנינות מעודנת והומור.

מסוף המאה ה-11 ועד לחורבנה של האימפריה הביזנטית נוצרו מכתמים בשפע, אך בין מחבריהם בתקופה זו ראויים לציון רק שניים: המשוררים-הקבצנים הפוריים תאודורוס פרודרומוס  במאה ה-12 ומנואל פילס  במאה ה-14, שכתב בין היתר על צרותיו בחיי הנישואין שלו.

באימפריה הביזנטית רווחה גם כתיבת חידות בצורת מכתמים, אך רק למעט מהן יש ערך שירי כלשהו. כמו כן נכתבו נבואות מחורזות שאת רובן ייחסו מאוחר יותר לקיסר לאו השישי החכם.

מכתמים בלטינית
מן המכתמים הרומיים שהיו בעלי אופי סאטירי לא נשאר הרבה. שימוש בכתובות בלטינית מתועד מהמחצית השנייה של המאה השלישית לפני הספירה. המכתם הלטיני, בדומה למכתם היווני, החל כמונומנט על חפץ. המכתם הרומי מאבד במהירות את הקשר ההדוק בין המונומט עצמו לכתובת. התרבות ההלניסטית השפיעה רבות על המכתמים הלטיניים ויש שילוב של זרמי ספרות רומיים עם הזרמים ההלניסטיים.

מהמאה השנייה לפני הספירה ועד המאה הראשונה לפני הספירה, ההקסמטר הפך לנפוץ במיוחד. בדומה לעליה בשימוש במכתמים אצל המשוררים החדשים באלכסנדריה, כך החלה עלייה חדשה בשימוש במכתמים אצל המשוררים החדשים ברומא.

המכתמים הרומיים מיוצגים בעיקר על ידי יצירותיהם של גאיוס ולריוס קאטולוס ומרקוס ואלריוס מרטיאליס. מרטיאליס נחשב על ידי כותבים מודרניים כאמן המכתמים הלטיניים. למעלה מ-1500 המכתמים שלו, שרוכזו ב-15 ספרים, מתארים את חיי היום יום של רומא. בניגוד לקאטולוס, השירים שלו עוסקים פחות בעולמן הרגשי של דמויות וסיפורי אהבה. כדוגמה למכתם של מארטיאליס אפשר להביא את שירו המפורסם:

מארטיאליס כלל בכתיבתו במיוחד את המכתם הסאטירי, ובמכתמים שלו יש גם כאלה שמצטיינים בעוקצנותם הבלתי מרוסנת ואף גסים ביותר. בין המכתמים שלו יש כאלה המכוונים נגד יהודים. מכתמיו השפיעו באופן ניכר, יחד עם המכתמים היווניים, על התפתחות המכתמים באירופה החל מהרנסאנס. במשך כמאתיים שנה כתבו כמעט כל המלומדים-המשוררים של הרנסאנס באירופה מכתמים לטיניים לפי דוגמת מארטיאליס או המכתמים היווניים, אך לקראת סוף התקופה החלו לכתוב מכתמים גם באיטלקית, בצרפתית ובאנגלית. משוררי איטליה וצרפת במאה ה-15 הושפעו מהמכתמים של מארטיאליס, ודרך צרפת חדרה השפעה זו במאה ה-16 גם לאנגליה. עניין רב מוצאים במכתמים שלו משוררי הקלאסיציזם ותקופת ההשכלה, ובכלל זה המשוררים העבריים (ראה להלן).

במאה הרביעית הופכים המכתמים לפופולריים שוב. אוסוניוס חיבר אסופה קצרה של מכתמים, חלקם תורגמו מיוונית או אומצו. הוא החזיר את השימוש במשקלים חדשים ואת הבדיון עם מעט רטוריקה ודידקטיות.

המכתמים הלטינים התאפיינו בהיותם קצרים, בדקדוקם, בשנינותם, במשלבם הנמוך, בהתעסקות במין ובחיי היום יום, בהתקפות פוליטיות ובמטרון. במאה החמישית לפני הספירה, הקומפלט האלגי שימש את המטרון עבור המכתמים היוונים. לעומת זאת, משוררים חדשים, בתקופות מסוימות החזירו את הגיוון למטרוינים. המכתמים הלטיניים הצטיינו בביטול הפרסונה של הסופר, עולמו האישי, אוהביו ושונאיו, תוך ניסיון לשחזר ולהציץ אל רגע מסוים מהעבר. כאמור, מהמאה השישית לפני הספירה, המכתם מתפתח לסאטירה שנונה ועוקצנית, בעיקר בשירה הרומית, ומכאן המשמעות של "מכתם" בעת החדשה, המוגבלת לשיר הקצר הממצה את העוקץ הסאטירי.

 מכתמים בעת החדשה 
המכתמים בעת החדשה, שהופיעו החל מסוף המאה ה-16, החלו להצטיין בדרך כלל ביתר שנינות, הומור ורגש פיוטי. לפרסום גדול זכה האנגלי ג'ון אוון . באנגלית נכתבו מכתמים בין היתר, על ידי רוברט הריק , אלכסנדר פופ, ג'ונתן סוויפט ומ' פּרַיֶיר. בצרפת כתב מכתמים קלמאן מארו, ובעקבותיו הלכו פרנסואה דה מאלרב, ניקולא בואלו, וולטר ורבים אחרים. דוגמה למכתם עוקצני של וולטר מתוך מאות מכתמים:

ברוח דומה, סאטירית-עוקצנית, לגלגנית ואירונית, נוצרו מכתמים רבים באיטליה, בספרד ובארצות אחרות. המכתמים הגרמניים, לעומת זאת, היו בעיקרם דידקטיים ומוסריים-דתיים. הראשון בגרמניה שהצטיין בכתיבת מכתמים היה מרטין אופיץ, אך מפורסם יותר היה פרידריך פון לוגאו , שהמכתמים הסאטיריים שלו היו מכוונים בחלקם העיקרי נגד התופעות השליליות שהתלוו להידור החיצוני של חיי החצר בדוכסות שלזיה. גם הגרמנים גוטהולד אפרים לסינג, יוהאן גוטפריד הרדר, יוהאן וולפגנג פון גתה, פרידריך שילר ורבים אחרים ניסו את כוחם בכתיבת מכתמים.

במאה ה-19 ובמאה ה-20 התמעטו כותבי המכתמים. באנגליה היו וולטר סוואג' לנדור, פרסי ביש שלי, ויליאם בטלר ייטס, הילייר בלוק , רודיארד קיפלינג ועוד. בגרמניה – פרידריך ריקרט, אוגוסט פון פלטן , פרידריך פון בודנשטט , פאול הייזה ואחרים.

מכתמים שהם בעיקר בעלי צביון דידקטי-מוסרי ודתי או פילוסופי היו מקובלים מאוד בספרויות המזרח התיכון (ערבית, פרסית) והמזרח הרחוק (הודית, סינית, יפנית). החל מן המאה ה-19 ניכרת השפעתם על הספרויות האירופאיות.

מכתמים בעברית
במקרא, מכתם הוא אחד מסוגי המזמור בספר תהילים, והוא מופיע בכותרות של שישה מפרקי הספר (טז, נו, נז, נח, נט, ס).כולם בצמידות לשם דויד, "מכתם לדויד" או "לדויד מכתם",  בתרגום השבעים תורגמה המילה כ-Στηλογραφία (סטילוגרפיה: כתובת חרוטה). פרשני המקרא בימי הביניים פירשו את המונח כ"אחד משמות מיני נעימות הזמר" (רש"י) או כנגזר מהמילה המקראית "כֶּתֶם" (זהב), "ורצה לומר שהיה המזמור הזה חביב לפניו ככתם" (מצודת ציון). הפירוש המקובל על חוקרי המקרא הוא שהמילה היא צורה תניינית של "מכתב", בדומה לכותרת מזמורו של חזקיהו (ישעיהו לח, ט): "מִכְתָּב לְחִזְקִיָּהוּ מֶלֶךְ יְהוּדָה".

בימי הביניים חיברו משוררים מכתמים על נושאים שונים. משה אבן עזרא כתב את "ספר הענק" הכולל מאות מכתמים כתובים בקופלטים (מבנים של שתי שורות) בחרוזי צימוד. המכתמים היו נפוצים בשירה העברית בימי הביניים, ובנוסף לאבן עזרא, גם שמואל הנגיד ואחרים כתבו מכתמים. ר' יהודה הלוי כתב מכתמים, ובהם כאלה שיש בהם הומור שנון, כמו למשל:

הבעל שם טוב, לא כתב את תורתו, והשרידים שהגיעו אלינו מתורתו בכתבי תלמידיו מעידים שתורתו נמסרה במדרשים, כנראה כביאורים דרשניים קצרים לפסוקים או למאמרי חז"ל. דבריו של הבעש"ט קוצרו במקומות רבים בכתבי תלמידיו עד כדי פתגמים או סיסמאות, וכך נוצר הרושם המדומה שתורת הבעש"ט נמסרה בצורת מכתמים חריפים שמשמעותם לעיתים סתומה.

בימינו המכתם העברי הוא שיר קצר של בין שתיים לשש שורות, על פי רוב מחורזות, המביע רעיון שנון. המכתם נועד במקרים רבים להקדשה ולמזכרת, והוא יכול להופיע בצורת מכתב או בצורת חריתה על לוח זיכרון ומצבה. המכתם משמש הן לגילוי יחס של כבוד והערצה והן להבעת זלזול ולעג. חנניה רייכמן היה משורר ומתרגם ישראלי שהיה ידוע במיוחד בכתיבה ובתרגום של מכתמים.

מקורות מידע
L. C. Watson, ‘Epigram’, in S. Harrison (ed.), A Companion to Latin Literature (Oxford, 2004), 201–212
A. D. E. Cameron, OCD3 s.v. Epigram, Greek
 M. Citroni, OCD3 s.v. Epigram, Latin

 ראו גם 
 אפיטף

קישורים חיצוניים

 ר' יהודה הלוי, עַל נְעוּרִים, זִקְנָה וָמָוֶת - ז' מכתמים, פרויקט בן-יהודה.



 הערות שוליים 

קטגוריה:סוגות שיריות
קטגוריה:תהילים