נמל היובל

נמל היובל, המכונה גם "נמל איתן" על שמו של רפאל איתן, הוא רציפי מים עמוקים הממוקמים בקצה הצפוני של נמל אשדוד. תוספת תשתיות זו נחנכה באוגוסט 2005 והוא אחד ממיזמי התשתית הגדולים ביותר שבוצעו אי פעם בישראל ובבנייתו הושקעו כ-3 מיליארד שקל.
 מבנה 
נמל היובל כולל את רציפים 20–24 שבחברת נמל אשדוד. רציף 21 רציף למטען כללי ופריקת מכוניות, רציפים 22 ו-23 מהווים רציפי מכולות, ורציף 24 רציף למטען כללי. עד פתיחת נמל המפרץ ב-2021, היו רציפי המכולות בנמל היובל העמוקים בנמלי ישראל – 15.5 מטר (עובדה המאפשרת עגינה של אוניות מכולות מהגדולות הקיימות, עם עגורני הגשר תואמים.

הקמת נמל היובל כללה הרחבה של 1,150 מטרים למזח הראשי ו-1,700 מטרים של רציפים חדשים. נמל היובל הוא מסוף המכולות הממוחשב הראשון בישראל. כל פעילות פריקת וטעינת המכולות בנמל היובל נעשית בעזרת תוכנת TOS – Terminal Operating System.

היסטוריה
תכנון נמל היובל
תוכנית הפיתוח לנמל היובל אושרה עקרונית על ידי ממשלת רבין השנייה בישיבה שנערכה ב-16 ביולי 1995, שמו נבחר לכבוד חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, שכן התכנון הראשוני היה שהרציפים ושטחם העורפי יושלמו לקראת שנת היובל למדינה – 1998. ההחלטה התקבלה בחודש בו הונחה אבן היסוד לנמל אשדוד 34 שנים קודם לכן ובשנה בה צוינו 30 שנה לפעילות נמל אשדוד. ההחלטה התקבלה לאחר עבודת הכנה של צוות היגוי שמונה על ידי שר התחבורה ישראל קיסר. הצוות הציג את מסקנותיו ואת התוכניות לבניית נמל היובל בפני הממשלה שציינה בהחלטתה על הקמת נמל היובל.
 להכיר בצורך החיוני לפתח ולהרחיב את נמלי הים התיכון, נמל חיפה ונמל אשדוד, כדי לענות על גידול בתנועת המטענים והנוסעים, וכן עקב השינויים המדיניים שהושגו עם מדינות האזור.
 לפתח את שני הנמלים לרמת השירות הנאותה, להכינם לתנאי תחרות, להבטיח רמות תעריפים תחרותיים, ולהגדיל את פעילותם העסקית.

ב-6 בספטמבר 1998, נערך טקס הנחת אבן הפינה לנמל היובל.

ביולי 1999 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה את תוכנית נמל היובל.

באוגוסט 1999 החליטה ממשלת ישראל, ביוזמת שר האוצר אברהם בייגה שוחט, לקדם את הקמת הפרויקט בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT), בה היזם שנבחר בונה וגם מתפעל את הנמל, במסגרת זיכיון ל-20 עד 30 שנה. התכנון היה שהפעלת הרציפים החדשים כנמל חדש על ידי הסקטור הפרטי תיצור תחרות בתחום מרכזי במשק, ותתרום לשיפור השירות ולהוזלת התעריפים. בעקבות החלטת הממשלה, רשות הנמלים פרסמה מכרז להקמת הנמל. עובדי נמל אשדוד התנגדו לכוונת הממשלה להקים את הנמל בשיטת ה-BOT, באמצעות יזם פרטי, והכריזו על סכסוך עבודה, ואף פתחו בעיצומים. עם התפטרות של שר התחבורה יצחק מרדכי, במאי 2001, מונה במקומו אמנון ליפקין-שחק, שהודיע לעובדי הנמל כי תיתכן אפשרות שהממשלה תיסוג מהכוונה להקים את הפרויקט בשיטת ה-BOT. במרץ 2001 מונה אפרים סנה כשר התחבורה וחתם על הסכם עם עובדי הנמלים לביטול הפעלת נמל היובל באמצעות יזם פרטי, במקום זאת הוסכם על הקמת שלוש חברות-בת, שיפעלו במסגרת רשות הנמלים, עבור כל נמל (חיפה, אשדוד, אילת).

הקמת הנמל
ביוני 2000, חמש קבוצות עלו לשלב הגמר במכרז ההקמה שכלל את בניית שוברי הגלים והרציפים. באוגוסט 2000 זכה מיזם משותף שכלל את חברת דרגאדוס (Dragados) הספרדית וחברת אשטרום במכרז. לפי התוכניות המקוריות, התחייבה הקבוצה להשלים את הקמתם של שובר הגלים הראשי בנמל ושל שלושה רציפים עד סוף 2003. ואולם עד מהרה התברר כי הקבוצה אינה ערוכה לביצוע העבודות הן מבחינת הציוד המכני והן מבחינת כוח האדם. כך למשל, הוחלפו בשנה הראשונה לעבודות שלושה מנהלי עבודה מטעם המיזם המשותף, לפי דרישת רשות הנמלים, מטעמים של חוסר התאמה. בנוסף נמנעה דרגדוס מלשלוח לישראל עובדים בעקבות פריצת האינתיפאדה השנייה. בעקבות העיכובים קנסה רשות הנמלים את הקבוצה. ב-2004 נחתם הסכם מתוקן בין רשות הנמלים לבין אשטרום-דרגדוס בו נקבע החזר הקנסות ונקבעו לוחות זמנים חדשים לביצוע העבודות בפרויקט.

בדצמבר 2002, רכשה רשות הנמלים מחברת החשמל 127 דונם לפיתוח נמל היובל, תמורת 60 מיליון דולר.

בדצמבר 2003 הוזמן עבור הנמל ציוד טכנולוגי מתקדם, בהיקף של 72.5 מיליון אירו, שכלל 4 עגורני גשר, 24 עגורני שער, ו-6 עגורני זרוע. ספקיות הציוד היו החברה הגרמנית קוקס, החברה הפינית KCI, פלגווארה מספרד ומול מבלגיה.

בשנת 2005 ועם החלת הרפורמה בנמלי הים, נכלל נמל היובל בשטחה של חברת נמל אשדוד שהחלה לפעול באותה העת על פי כתב הסמכתה במרחב נמל אשדוד.

במאי 2005 זכתה חברת אפקון במכרז לאספקה והתקנה של מערכות טכנולוגיות לתפעול מתחם הכניסה לנמל.
ממוזער|רפאל איתן – הממונה על הקמת הנמל. בנובמבר 2004 טבע לאחר שנסחף משובר הגלים. הנמל נקרא על שמו כשנחנך בשנת 2005.
רפאל איתן היה אחראי מטעם קבלן ההקמה על הקמת שובר הגלים בנמל היובל. ב-23 בנובמבר 2004 הגיע איתן במכוניתו לנמל אשדוד, ועלה עם מכוניתו על שובר הגלים כדי לבדוק את מצבו. באותו יום התחוללה סערה קשה בנמל. כשאיתן יצא ממכוניתו פגע בו, ככל הנראה, גל שסחף אותו לים וגרם לטביעתו. המסוף החדש  נקרא על שמו עם חנוכתו ב-2005, ועל שובר הגלים ציון לזכרו.

טקס חנוכת נמל איתן נערך ב-2 באוגוסט 2005 במעמד ראש הממשלה, אריאל שרון; שר האוצר, בנימין נתניהו, ושר התחבורה, מאיר שטרית, אולם רציפיו באותה עת הושלמו באופן חלקי בלבד, והם החלו לפעול באופן מלא רק בינואר 2007, כשלוש שנים אחרי המועד המקורי שתוכנן.

בעקבות העיכובים בהשלמת הפרויקט פרצו מספר סכסוכים משפטיים בין רשות הנמלים לשותפות אשטרום-דרגדוס, ובינה לחברה דנית לעבודות ימיות שהייתה קבלן משנה, לגבי האחריות לעיכובים והפיצוי הכספי בעקבותיהם. בנוסף גורמים מדיניים הפעילו לחצים להגיע להסכם פשרה מהיר בעניין. לאחר שלא הושגה פשרה, ביולי 2007 הגישה אשטרום-דרגדוס תביעה נגד רשות הנמלים לפיצוי בסך 962 מיליון שקל, בשל הנזקים הכספיים שנגרמו לה, לטענתה, כתוצאה מהתנהלותה הכושלת בפרויקט. בתגובה לתביעה טענה כי השותפות לא הייתה כשירה לבצע הפרויקט כי השותפות לא הייתה כשירה לבצע הפרויקט וזכתה בו במרמה במכרז.

מספר שנים לאחר הפעלת רציפי נמל איתן התברר, כי בעקבות המעבר המהיר ברחבי העולם לבניית אוניות גדולות, בשוקעים של מעל 15 מטרים וברוחב שמעל 50 מטרים, אוניות רבות אינן יכולות לעגון בו. עקב כך החל תכנון נמל הדרום מצפון לנמל היובל וכן תכנון שדרוג רציפי נמל איתן.

שדרוג נמל איתן
בינואר 2020, זכתה חברת פאן מדיטרניאן (PMEC, חברת בת של צ'יינה הארבור) במכרז לשדרוג והעמקת רציף 21 בנמל, בעלות של כחצי מיליארד שקלים: מ-13.5 מטר עומק ל-17.5 מטר. שדרוג רציף 21, שאורכו הכולל הוא 850 מטר, יאפשר לאניות מכולה גדולות של עד לאורך של 400 מטרים וכושר נשיאה שמעל 20,000 TEU's (יחידת מדידה המגדירה מכולת 20 רגל)   לפקוד את הנמל בחלקו המזרחי של הרציף ואוניות גרעינים בחלקו המערבי, באמצעות מסוע חדש. העבודות צפויות להסתיים ב-2023. בדצמבר 2020 נחתם הסכם עם חברת ZPMC להצטיידות ב-5 מנופי גשר מתקדמים עבור רציף 21, המותאמים לפריקה של אניות מכולה רחבות עד 24,000 TEU, בעלי יכולת פריקה וטעינה של 2 מכולות 40 רגל מלאות בו זמנית, בזכות מערכת tandem מתקדמת.

באפריל 2020, החל בהפעלת רציף 24 עבור אוניות צובר ומטען כללי, שבמקביל רציף 21 הושבת לצורך שדרוגו. במאי הוחל בפרויקט הארכת הרציף.

באוגוסט 2021 הושלמה הסבת חלקו המערבי של רציף 21 לפריקת אוניות גרעינים, אך העבודות להקמת מסוע באורך של 2.5 ק"מ ובעלות של 220 מיליון שקלים מהרציף לממגורות אשדוד לא הושלמו, והוא החל לשמש למטען כללי.

 הקמת רציף 25 (פרטי) בנמל 
באוקטובר 2020 פרסמה חברת נמלי ישראל מכרז ראשוני למתן הרשאה לתפעול רציף בנמל היובל (רציף 25). הרציף הוקם בחלקו הצפוני של הנמל, בשטח של כ-60 דונם ואורך של כ-350 מטר, לטובת העבודות להקמת נמל הדרום הסמוך. הרציף שימש את קבלן ההקמה של הנמל. לאחר סיום העבודות הוא יימסר לזוכה במכרז, לצורך השמשה ותפעול שלו.

מסוף הרכבת
באוגוסט 2005 הוכרז על תחילת תוכנן של מסוף רכבת בצמוד לשטח הנמל, לאחר חברת נמלי ישראל, רכבת ישראל ונמל אשדוד הגיעו להסכם על ביצוע הפרויקט.

ביולי 2007, פורסם המכרז להקמת מסוף הרכבת בעלות של כ-130 מיליון.

באוגוסט 2015, זכתה חברת ההובלה והלוגיסטיקה פרידנזון במכרז של חברת נמלי ישראל להפעלת המסוף ל-15 שנה, עם אפשרות הארכה בעוד 10 שנים. תמורת הזכייה במכרז פרידנזון משלמת לחברת נמלי ישראל דמי שכירות שנתיים של 10 מיליון שקל.
השפעה על הסביבה
בעת הדיון על אישור תוכנית נמל איתן, גופי איכות הסביבה, בהם החברה להגנת הטבע והמשרד להגנת הסביבה, התנגדו לתוכנית השדרוג בטענה שהוא יגרום לנזק בלתי הפיך לחופים שמצפון לו, עקב גריעת חול קשה בעקבות הארכת שובר הגלים. בנוסף מנועי אוניות הענק שיפקדו אותה יגרמו לזיהום אויר קשה. עקב כך הוסכם בין רשות הנמלים והרכבות, ובין הוועדה לשמירת הסביבה החופית של משרד הפנים, להעביר בכל שנה, 180 אלף קוב חול, מדרום נמל אשדוד לצפונו. במכרז לחפירה ושינוע של החול זכתה חברת "אוקיאנה" באוקטובר 2000 והיא החלה בעבודות במקביל להקמת הנמל.

 קישורים חיצוניים 




הערות שוליים

אשדוד
קטגוריה:אשדוד: תחבורה
קטגוריה:אשדוד: מבנים
קטגוריה:נמל אשדוד
קטגוריה:אשדוד: כלכלה
קטגוריה:הנצחת רפאל איתן