סם דובינר

סם (שמואל) דוּבּינר (Sam Dubiner; 1914 – 6 ביוני 1993) היה תעשיין, סוחר ואספן אמנות ישראלי יליד קנדה.

ביוגרפיה
ממוזער|בית דובינר
דובינר נולד וגדל בטורונטו, קנדה למשפחה יהודית ענייה, בו היה הבכור מבין ארבעה אחים ואחיות. בגיל 11 החל לסייע בפרנסת המשפחה בחלוקת עיתונים. אחר כך עסק במכירת עניבות מדלת לדלת ובגיל 15 החל לייצור אותם.
קריירה עסקית
את הפריצה העסקית הגדולה שלו עשה ממשחק היו-יו, אותו התחיל לייצר ואותו רשם כסימן מסחרי ב-1932, שהיה בן 18 בלבד. את המשחק שיווק בפרסום אגרסיבי ברחבי צפון אמריקה ואוסטרליה, לטענתו הוא גם ייצר את פרסומת הטלוויזיה הראשונה עבור המוצר. בהמשך הופץ המשחק בכל רחבי העולם והוא המשיך לקבל תמלוגים עליו גם שעבר לגור בישראל. הוא המשיך לפתח את עסקיו והקים מספר מפעלי תעשייה לבגדים וציוד צבאי, שבמקביל נהג לצאת למסעות וטיולים באמריקה הדרומית, אירופה ואוסטרליה.

בהשפעת הלל קוק, הוא החל להתעניין בתנועה הציונית ובמשך שלוש שנים, בשנים ,1948–1945 הקדישו דובינר ואשתו בטי כמעט את כל זמנם לפעילות ציונית בצפון אמריקה. בזמן ההפוגה הראשונה במלחמת העצמאות, הגיע לראשונה לביקור בארץ ישראל. כעבור שנה וחצי עלה לישראל עם אשתו ושלושת ילדיו והתיישב ברמת גן. ב-1963 עבר לגור בבית דובינר, בניין מגורים ייחודי בתכנונם של האדריכלים אלפרד נוימן, צבי הקר ואלדר שרון.

בישראל הקים מספר מפעלים ומיזמים, שהראשון בהם היה מפעל "עפרונות ירושלים" בשותפות עם אלכסנדר רפאלי. הוא סיפר כי הרעיון למפעל עלה לאחר שבנו סיפר לו שיש מחסור בבית ספרו בעפרונות. בהמשך החליט להקים גם מפעל לקרטון לצורך אריזת העפרונות. מפעל "קרגל" לקרטון גלי, שהקים עם מספר שותפים, החל לפעול ב-1954. ב-1957 נכנס לענף הפרדסנות ועסק בנטיעת מטעי אשכוליות. באותה שנה החל במאבק מתוקשר ב, לאחר שסירבה לקנות אריזות קרטון ממפעלו עבור פרי הדר, הוא האשים את אנשיה בקרטל והחל להקים ארגון מתחרה. בנוסף השקיעה בהקמת מועדון לספורט ימי באילת.

אספן אמנות 
בשנת 1959 מכר את כל השקעותיו והחליט להתמסר לתחביבו - אמנות. עד אז היה דובינר אספן של אמנות אפריקאית ואמנויות לא-מערביות אחרות. בנובמבר 1958⁩ הוא הציג את אוסף הפסלים והמסכות האפריקאיות שלו במוזיאון לאתנולוגיה ולפולקלור בחיפה, בינואר 1960 בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, ובאוגוסט 1960 בבית הנכות בצלאל. בהמשך ארגן תערוכה של אמנות מהתקופה הפרה-קולומביאנית מהאוסף שלו. בתקופה זו יצא למסע ליפן, שבדרך עצר באיראן. שם בחנויות של סוחרי העתיקות בטהרן גילה פסלוני־חרס ששבו את ליבו, דמויות־אדם ובעלי־חיים, בצורות פשוטות וראשוניות. אחר כך התברר שמקורה של אמנות זה בתרבות האמלש ("אמלש" על שם כפר קטן מדרום לים הכספי שם נתגלו רוב הממצאים מתרבות זו) מ-900 עד 700 לפני הספירה. דובינר ביקר באירן אחר כך עוד כמה פעמים ורכש כמה אלפי פסלי אמלש במשך השנים. 

באפריל 1961 פתח דובינר את הגלריה המסחרית המודרנית הראשונה בתל אביב. "גלריה ישראל", שמוקמה בצומת הרחובות פרישמן ובן-יהודה, התמקדה בהצגת אמנות ישראלית מופשטת. הגלריה הייתה חדשנית גם באופן פעילותה באמנות הישראלית, היא הציע לאמנים משכורת חודשית קבועה והבטחה לרכוש מספר תמונות מדי חודש. בתמורה התחייב כל אמן להציג אך ורק בגלריה "ישראל", וגם במקרה של תערוכת יחיד במוזיאון, לבקש את רשות הגלריה, וכן לשתף את הגלריה ברווחים גם ממכירות שלא נעשו דרכה. לדברי דובינר זה היה חוזה מקובל למדי על־פי אמות־מידה אירופאיות ואמריקאיות, ואפשר לאמנים לעבוד ללא דאגות פרנסה, אך עורר מחלוקת בישראל בקרב האמנים. הוא בחר שנים-עשר אמנים להם הציע את החוזה, רובם חברי קבוצת "אופקים חדשים", בהם: יחזקאל שטרייכמן, אביגדור סטימצקי, יצחק דנציגר, אבשלום עוקשי, יעקב וכסלר, פנחס אברמוביץ ויחיאל קריזה. דובינר גם נתן חסות לצייר ולפסל יגאל תומרקין שהיה אז בתחילת דרכו, הוא קנה חוזה קיים שהיה לו עם בגלריה בפריז ונתן לו משכורת חודשית. לאחר שהגלריה נסגרה, בתחילת שנות ה-70, השאיל דובינר חלק מהיצירות למוזיאון ישראל, אך בהמשך מכר את חלקם.  

בתחילת שנות ה-70 הוא הפיק סרט בו כיכבו הפסלים שלו.

בתחילת 1974 הוא הציע תוכנית לביטול מס הכנסה וכנגד זאת ביטול סובסידיות ממשלתיות.

חיים אישיים
היה נשוי לבטי דובינר ונולדו להם שלושה ילדים. בתם דבי נובה דובינר הייתה ציירת ופסלת.

דובינר נפטר ב-1993, בגיל 79, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.

לקריאה נוספת
 גילה בלס, אופקים חדשים, הוצאת רשפים, 1980, עמ' 90-86.

קישורים חיצוניים


הערות שוליים

קטגוריה:אספני אמנות ישראלים
קטגוריה:סוחרי אמנות ישראלים
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים ילידי קנדה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1993