ישעיה אשר זליג מרגליות

רבי יְשַׁעְיָה אָשֵׁר זֶלִיג (זעליג) מַרְגָּלִיּוֹת (מכונה גם הריא"ז; י"א באלול תרנ"ג, 23 באוגוסט 1893 – כ"ז בניסן תשכ"ט, 15 באפריל 1969) היה תלמיד חכם ירושלמי, מקובל ומחבר ספרים.

ביוגרפיה
נולד בשנת תרנ"ג בעיר חלם (אז תחת שלטון אוסטרו-הונגרי), למעני רעכיל ור' יעקב צבי מחסידי בעלז. בשנת 1906 שלח אותו אביו, לאחר שנועץ באדמו"ר מבעלז, לארץ ישראל. בירושלים למד בתלמוד תורה חיי עולם, ובגיל 16 נישא לחנה דבורה. התגורר זמן מה בחברון, ולמד בישיבת תורת אמת של חסידות חב"ד.

באותה תקופה התקרב לרבי אברהם שמחה הורוביץ, האדמו"ר מבארנוב, והיה שליח ציבור בבית מדרשו בשכונת בית ישראל. הוא שימש את הרב מבארנוב עד פטירת האחרון בט"ו באדר א' תרע"ו.

רבו השני היה הרב חיים שאול הכהן דוויק, בישיבתו (ישיבת רחובות הנהר), שבשכונת הבוכרים, למד קבלה. מרגליות הכיר לרבו את הפירוש הקבלי על התורה "היכל ברכה", מאת האדמו"ר מהרי"א ספרין מקומרנא, והוא תכנן להוציאו לאור מחדש, אולם מלחמת העולם הראשונה גדעה את תוכניותיו. בשנת תרפ"ה, בשליחות רבו זה, נסע מרגליות לדמשק והשתטח שם על קבר רבי חיים ויטאל.

בימי מלחמת העולם הראשונה גורש למצרים בידי שלטונות העות'מאנים, יחד עם כל הנתינים הזרים, ושם הצטרף ל"ישיבת ארץ ישראל" באלכסנדריה, בראשותם של רבי מנחם מנדל נאה ובנו הגרא"ח נאה.

בשנת תר"פ (1919) שבו כל הגולים, ובתוכם מרגליות, לירושלים. באותה תקופה התקרב לרבו השלישי רבי שלמה אליעזר אלפנדרי ("הסבא קדישא"). מרגליות קישר בין הרב אלפנדרי לבין רבי חיים אלעזר שפירא ממונקטש. כן פעל להוציא לאור את תשובותיו של הרב אלפנדרי, ופרסם את תולדותיו בהקדמה לשו"ת.

היה ממייסדי ומראשי ישיבת "דברי חיים" של הרב יעקב הלברשטאם האדמו"ר מטשאקאווא, ולימד בה קבלה. עמד בקשר הדוק עם החזון איש, והחליף עמו מכתבים. כן התכתב והתיידד עם האדמו"ר מסאטמר רבי יואל טייטלבוים.

הרב מרגליות היה ידוע במלחמתו נגד הראי"ה קוק. בשנת תרצ"ג, במהלך הלווייתו של הרב חיים שאול הכהן דוויק, הפריע לרב קוק להספיד את הנפטר, נאסר בידי משטרת המנדט ושוחרר בערבות.הרב מנחם מנדל פרוש תיאר את האירוע במילים אלה: "כשהתחיל הרב [קוק] להספידו ברחוב יפו, במקום שהיו המון רב מכל הגוונים, לא יכלו לעצור [הקנאים] ברוחם הפראית. בייחוד קנאי מבוהל ידוע [מרגליות], ששירת את הנפטר, התפרץ אל הרב בקריאות של בוז להפריע את הספדו של הרב. וכמובן שנמצאו בין הקהל אלה שלא עמדו מנגד, ואחזו בהפורעים, וסתמו את פיהם והשליכו אותם מחוץ להקהל. אך מהם נמצאו פוחזים שהתחילו בצעקות. והדבר הגיע לידי הכאות משני הצדדים, והיה הכרח להשתמש בשוטרים להשקיט אותם, עד שהרב המשיך בהספדו. התנפלות פומבית וגסה כל כך שעוד לא היה כמוה!" (בתוך החומות, ירושלים תש"ח, עמ' 239).. כן תקף מרגליות בחריפות קשה את תלמידי וראשי ישיבת חברון, אשר "ייבאו" ארצה לבוש מודרניעמודי ארזים, החל מעמ' מה (באריכות רבה). מרגליות שלח אגרת תקיפה אל הרבי מגור "האמרי אמת", בו הוכיח את האדמו"ר על לבושה של אשת אחיו ר' נחמיה, אשר חבשה כובע ולא מטפחת.

נפטר בכ"ז בניסן ה'תשכ"ט ונטמן בהר הזיתים.

בתו נישאה לרבי יחיאל פישל אייזנבאך, ראש ישיבת המקובלים שער השמים. בת נוספת נישאה לר' דב (בערל) חנון, חסיד חב"ד. נכדו הוא רבי אברהם שמחה חנון, האדמו"ר מקהל חסידי ירושלים.

מירון והילולת ל"ג בעומר
למרגליות היה קשר נפשי עמוק למירון ולרבי שמעון בר יוחאי, והיה מגיע לקברו מספר פעמים בשנה. את יום ל"ג בעומר חגג כיום טוב, לבוש בשטריימל ובגדים חגיגיים.. אהב את מנהג החלאקה, ובאמצעות מספרי כסף שהיו קשורות לצווארו בשרשרת זהב ביצע את הטקס לאלפי ילדים, תוך כדי שהתזמורת מנגנת את "אושר זעליג'ס ניגען" (ביידיש: ניגונו של אשר זעליג, מוכר כניגון "משה אמת" של חסידי ברסלב). בין הספרים שחיבר, מספר ספרים על רבי שמעון בר יוחאי ורבי אלעזר בנו.

אידאולוגיה קנאית
בכתביו ניסה הרב מרגליות להתוות אידאולוגיה לעדה החרדית כולה. עם זאת הוא אינו דמות אופיינית לעדה, ואף נתגלעו חיכוכים בינו לבין אנשים מתוכה.

הפרדסטינציה הדואליסטית
הריא"ז מרגליות חילק את עם ישראל לשניים – "ישראל" ו"ערב רב". על פי תאוריית הפרדסטינציה הדואליסטית הזאת, גורלה של היהדות החרדית המתבדלת - ישראל - לגן עדן, לעומת שאר העם - הערב רב, שגורלו - לגיהנום. על פי שיטה זאת שם "ישראל" חל על היהדות החרדית המתבדלת בלבד, וכל השאר אינם ראויים לשם זה. לפי דעתו, קריאת שם ישראל על "ערב רב", היא סילוף גמור: "שכל מיני הכתות הם ועוזריהם המה מערב רב, וממצרים באו, ואין להם שום שייכות לעם ישראל". וכן, "אינם משורש ישראל כלל".

היות שכך, גם הכלל ההלכתי שקבע האמורא רבי אבא בר זבדא: "ישראל אף על פי שחטא ישראל הוא" (בבלי, סנהדרין, מ"ד א) אינו חל עליהם. הריא"ז מרגליות העתיק את תפילתו האנטי-שבתאית של היעב"ץ, המשתמש בכינוי "ערב רב" כנגד התנועה השבתאית, ומשתמש בה כנגד ה"ערב רב" של ימינו.

על פי תאוריה זאת, גם דרך התשובה חסומה בפני חלק הארי של העם, והריא"ז מרגליות נוקט כלפי כל מי שאינו בן העדה בלשון "אינו חוזר לחזקתו לעולם" או "אין לו תקנה".

קנאות
קנאות פסיבית: היבדלות - לדעת מרגליות, על "ישראל" להיסגר בתוך עצמם ולהיבדל מן ה"ערב רב", ולא להשתתף עמם בשום נושא – לא של קדושה ולא של חולין:
לא להעלות אותם לתורה, לא לאכול ממאכליהם, לא להינשא בהם, לא לסחור עמהם ולא לדבר בשפתם – (אין לדבר עברית).

לשיטתו, חייב אדם להתנכר לחלוטין, אפילו לבני משפחתו הקרובים, אם הם נמנים עם ה"ערב רב"; אם אחד מהם רוצה לשוב ולהסתפח ל"ישראל", יש לנהוג בו כגוי שבא להתגייר, ואף על פי שהוא נימול, יש לחזור ולהטיף ממנו דם הברית.

קנאות אקטיבית: שנאה - בני ישראל מצווים לשנוא את ה"ערב רב", ואין בכך עבירה כלל. מצווה גדולה היא לקלל את ה"ערב רב". בספרו על תיקון חצות, הוסיף הריא"ז מרגליות תפילה מיוחדת כנגד ה"ערב רב".

לגישתו של הריא"ז מרגליות מצווה גדולה היא להתבזות ולהתענות מידי ה"ערב רב", וזה בדרגת קידוש השם כמו כן, מצווה להילחם בהם, לריב ולהתקוטט איתם.

ההתייחסות לדתיים ולחרדים
האידיאלוגיה הקנאית מתייחסת באופן שלילי לדתיים ה"מתונים", המקרבים את ה"ערב רב" ואינם נוטלים חלק בחובת הריב והקטטה איתם. לדעתם, כל המתחבר ל"ערב רב", שורש נשמתו מהם. על כן שופכים הדוגלים בה את חמתם על רבני ומנהיגי "המזרחי"; אך יותר מכל כעסם מופנה כלפי אלו הלבושים כחרדים, מתנהגים כמותם, אך משנים ממנהגי אבות.

 ספריו 
מרגליות הדפיס כ-30 ספרים. רוב ספריו הם ליקוטים מספרים אחרים בליווי הערותיו, הבהרותיו והסבריו.
קומי רני – ירושלים תרפ"ה
ביאור השיר בר יוחאי – ירושלים תש"ב. נערך מחדש בשנת 2014 בספר "פניני הריא"ז" מחולק לשלושה חלקים: פשט; סוד המובן לכל אחד; סוד המובן לחכמי הרז
כוחו דרבי אלעזר בן רשב"י – ירושלים תש"י
ספר שבחין דרשב"י
מידות רשב"י, כל מאמרי רשב"י מכל התורה כולה, עם מראה הזוהר (חלק א, חלק ב) – הקבלות ממאמרים בזוה"ק למאמרי רשב"י בש"ס (הוא ערך זאת בשבתו תקופות ארוכות - ללא ספרים - בקבר רשב"י שהיה שומם באותן שנים), ירושלים תרצ"ז
אשרי האיש – ירושלים תרפ"ז
קומי אורי – על ענייני ביאת משיח והגאולה, ירושלים תשל"א
עמודי ארזים – על חובת גידול זקן ונישואים בגיל צעיר
אומר קרא – על חשיבות לימוד הקבלה בתקופה לפני הגאולה.
דעת הקדושה – ליקוט מאמרים על ענייני אישות
קונטרס כל הנקרא בשמי – רשימת שמות מלאכים ושמות קדושים
תקון חצות – מסודר לפי סידור הרש"ש ושמות נוספים, ירושלים תרפ"ה
מאמרי רבי אלעזר ברשב"י – ירושלים תרצ"ז-ת"ש
כיסא אליהו הנביא – ענייני ברית מילה, ירושלים תשכ"ג

לקריאה נוספת
 שמעון מרגליות, אזמ"ר בשבחין – תולדות הרב החסיד המקובל ר' ישעיה אשר זעליג מרגליות זצ"ל, ירושלים ה'תשס"ג
 מנחם פרידמן, חברה ודת: האורתודוקסיה הלא-ציונית בארץ-ישראל ה'תרע"ח-ה'תרצ"ו 1936-1918, הוצאת יד יצחק בן-צבי 1978

קישורים חיצוניים
 יהודה ליבס, העדה החרדית בירושלים וכת מדבר יהודה, (מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, חוברת ג'), האוניברסיטה העברית בירושלים, הפקולטה למדעי הרוח - המכון למדעי היהדות, ה'תשמ"ב.



הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:רבנים חסידים בארץ ישראל
קטגוריה:רבנים חסידים ישראלים
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:מקובלים ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת אמת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1894
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1969