שקנאי

ממוזער|שקנאי אוסטרלי
ממוזער|שקנאי פרואני מתרחץ
ממוזער|שקנאי מצוי Pelecanus onocrotalus
ממוזער|שקנאי מסולסל Dalmatian Pelican
שקנאי (שם מדעי: Pelecanus) הוא סוג יחיד במשפחת השקנאיים (Pelecanidae) שבסדרת השקנאים של עופות מים גדולים החיים הן במים מתוקים והן במי הים.
 מאפיינים 
השקנאים מצויים בכל היבשות, פרט לאנטארקטיקה והם מבין הגדולים שבעופות המעופפים והגדולים שבבני סדרתם. הם יכולים לדאות לזמן רב ללא מאמץ הודות למבנה כנפיהם הרחבות. כמו ברווזים ועופות מים אחרים, גופם ובעיקר נוצות הכנפיים מצופים בשכבת שומן דקה, שמונעת מהנוצות להירטב ומאפשרת להם לעוף בלי צורך לייבש את הכנפיים.

השקנאים ניזונים בעיקר מדגים ויצורי מים דומים שהם תופסים בעזרת שק שנמצא בתחתית מקורם הארוך, ונתן להם את שמם. לעיתים נדירות נצפו שקנאים ניזונים מעופות קטנים או מגוזלים שנמצאים ללא השגחה, כנראה מהתמעטות מזון אחר.

השקנאים ניזונים, בדומה לברווזים מסוימים, באמצעות טבילת הראש במים ומילויים בדגים קטנים, לעיתים תוך שיתוף פעולה הדדי. השקנאי החום ולעיתים גם השקנאי הפרואני יוצאי דופן בכך שהם צוללים מגבוה לעבר דגים קטנים ויכולים להגיע לדגים המצויים עד לעומק של מטר, מה שמאפשר להם לאכול הרחק יותר מהחוף.

 טקסונומיה 
ישנם שמונה מינים בסוג שקנאי. המינים שקנאי מצוי, שקנאי מסולסל ושקנאי קטן מגיעים לישראל:

 שם  שם מדעי  תמונה  משקל  מוטת כנפיים שקנאי מצוי  Pelecanus onocrotalus120px 9-15 ק"ג  226-360 ס"מ שקנאי מסולסל  Pelecanus crispus120px 7.25-15 ק"ג  245-351 ס"מ שקנאי קטן  Pelecanus rufescens120px 4-7 ק"ג  215-290 ס"מ שקנאי פיליפיני  Pelecanus philippensis120px 4.1-6 ק"ג  213–250 ס"מ שקנאי אוסטרלי Pelecanus conspicillatus120px 4-13 ק"ג  2.3-2.6 מטר שקנאי אמריקני Pelecanus erythrorhynchos120px 3.5-13 ק"ג  240-300 ס"מ שקנאי פרואני Pelecanus thagus120px 5-7 ק"ג  2.03-2.28 ס"מ שקנאי חום Pelecanus occidentalis120px 2-5 ק"ג  228 ס"מ

מינים נכחדים מהסוג
 Pelecanus cadimurka
 Pelecanus cautleyi
 Pelecanus fraasi
 Pelecanus gracilis
 Pelecanus halieus
 Pelecanus intermedius
 שקנאי אודסאי (Pelecanus odessanus)
 שקנאי שרייברי (Pelecanus schreiberi)
 Pelecanus sivalensis
 Pelecanus tirarensis

 השקנאי בנצרות 
באמנות הליטורגית-נוצרית מסמל השקנאי את ישו, שהקריב את עצמו למען מאמיניו. סמל זה התקבל כנראה בעקבות התבוננות בשקנאית-האם, המאכילה את גוזליה, על ידי מילוי השק שבתחתית מקורה. הגוזלים מכניסים את ראשם הזעיר אל פיה הפעור ואוכלים ממנה. נראה כי בעת העתיקה נראה הדבר כאילו הגוזלים אוכלים את גוף האם עצמו, ומכאן קצרה הדרך לדימוי הנוצרי. דוגמאות לכך ניתן למצוא בפסיפסים, ציורים וכותרות עמודים, דוגמת זו המצויה בחדר הסעודה האחרונה בירושלים.

 השקנאי במקרא 
בספר ויקרא מפורטים העופות הטמאים שאסור לאוכלם: 

כמה תרגומים חשובים כמו תרגום השבעים והוולגטה תרגמו את "קאת" לשקנאי. מנגד, הרבה פרשנים וחוקרים (ביניהם הנרי בייקר טריסטראם) חולקים על דעה זאת ומתרגמים את הקאת ללילית או לדורס לילה אחר.

 גלריית תמונות 

לקריאה נוספת
משה גלעד - תיק שקנאי מורעב - כתבה במוסף "גלריה" של עיתון "הארץ",יום א 9 באוקטובר, ע' 1–2, 2016

 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס