קולנוע רקס

קולנוע רקס היה בית קולנוע שפעל בירושלים בתקופת המנדט הבריטי.

 היסטוריה 
קולנוע רקס שכן בין רחוב פרינסס מרי (כיום רחוב שלומציון המלכה) לרחוב הלל והיו בו כ-1,300 מקומות ישיבה. המגרש שעליו הוקם הקולנוע היה בבעלות הפטריארכיה הארמנית של ירושלים, הוחכר על ידי היזם יונה פרידמן יחד עם המהנדס מורנו מיוחס, שהקימו עליו מבנה שכלל את בית הקולנוע, 17 חנויות ובתי קפה. אולם בית הקולנוע הושכר על ידי פרידמן לחברה שהוקמה לצורך ניהולו, על ידי יזמים ערבים נוצרים, שביקשו להקרין בו סרטים לקהל ערבי, של קולנוע מצרי או סרטים בתרגום לערבית. ב-16 ביוני 1938 נערכה בו הקרנת הבכורה, עם הסרט "החייל המקצועי"  בכיכובו של ויקטור מקלגלן.

בית הקולנוע היה מקום בילוי פופולרי בקרב תושבי העיר היהודים, הערבים וגם בקרב הבריטים, ואף הנציב העליון נהג לבקר בו. פעלה בו מערכת חימום מרכזית, והוצגו בו, בין היתר, סרטי החברה המצרית "נייל פילם" (סרטי הנילוס). במקום גם נערכו הצגת תיאטרון, וכנסים.

בשנת 1944, נכחה בקולנוע השחקנית והזמרת הדרוזית המפורסמת אסמהאן, בעת הקרנת סרטה "אנתסאר אל שבאב" (בעברית: ניצחון הנעורים). בנובמבר אותה שנה פתח פרידמן בית קולנוע שני במבנה, קולנוע קטן בשם "סטודיו" עם 138 מקומות, חדר ההקרנה שכן מעל האולם והקרנת הסרט נעשתה דרך התקרה בעזרת מראה. הסרט הראשון, שהוצג בפתיחת האולם החדש היה "במבי", סרט אנימציה של אולפני ההנפשה של וולט דיסני. באותן השנים עבד בקולנוע השחקן ז'אק כהן והוא סיפר שהצפייה בסרטים הובילו אותו בסופו של דבר להפך לשחקן בעצמו.

אף על פי שהבניין היה בבעלות יהודית, הקולנוע שימש פעמיים זירה לפעולות תגמול של אצ"ל נגד "ערבים". ב-29 במאי 1939 נכנסה לקולנוע חוליה של שבעה פעילי הארגון, לאחר שרכשו כרטיסים לצפייה בסרט טרזן. במהלך ההקרנה הפעילו באולם מטען חבלה עם מנגנון השהיה שהוסלק בבטנת מעיל, והשליכו מטעני חבלה נוספים מן היציע, הרגו 5 אנשים ופצעו 18, רובם אנשי משטרת המנדט שהיו בחופשה. לפי מקורות עיתונאים דאז ידוע על יהודי אחד שנהרג (אשר נבדר) בהתקפה הזאת, וגבר (יששכר שמעוני בן 25 מסנהדריה) ואישה (חנה דרעי) שנפצעו. לבית הקולנוע נגרם נזק של 20,000 לא"י. אנשי האצ"ל הצליחו לחמוק מן הקולנוע ללא פגע. מחשש לפיגוע נקם החליט המפקד הצבאי הבריטי של ירושלים, ריצ'רד אוקונור, על סגירת בתי הקולנוע, בתי הקפה ושאר אתרי הבילוי היהודיים בעיר למשך שבוע. לבית הקולנוע נגרם נזק כבד, אך הוא נפתח לאחר חודש של שיפוצים.

ב-4 בדצמבר 1947, כתגובה להצתת המרכז המסחרי היהודי בממילא יום קודם לכן, הוצת קולנוע רקס על ידי פעילי האצ"ל. ציבור יהודי שהתקהל בסביבה צעק לעבר הפעילים כי הבניין הוא רכוש יהודי, אך הקריאות לא הועילו ואולם הקולנוע נשרף כליל ותקרתו קרסה. לאחר מלחמת העצמאות היה האזור על גבול הקו העירוני והפעילות המסחרית בו פחתה. אולם קולנוע "רקס" לא שוקם, אך קולנוע "סטודיו" המשיך לפעול, והקרין בעיקר סרטים שהוקרנו קודם בקולנוע אדיסון, שגם היה בבעלות פרידמן באותה עת.

בשנת 1963 הסתיים חוזה החכירה של פרידמן עם הפטריארכיה הארמנית והמתחם חזר לרשותה. אחר כך הגישה לאישור תוכנית לבניית בית מלון בן תשע קומות במגרש. הבניין עצמו נהרס ביוני 1973. אולם קידם התוכנית התעכב במשך שנים, אך אז הצליח הממונה על מחוז ירושלים במשרד הפנים, רפי לוי, לשכנע את הפטריארכיה הארמנית בירושלים למכור את המגרש ליזמים ישראלים, "האחים ישראל"; שבנו במקום בניין משרדים, חניון תת-קרקעי ופסאז' מסחרי שנחנך ב-1983. רפי לוי הורשע אחר כך (ב-1988) בקבלת שוחד מראשי העדות הנוצריות בירושלים.

בתרבות
יוסי בנאי מזכיר את הקולנוע בשירו הנוסטלגי "אני וסימון ומואיז הקטן", כזירת התרחשותן של חלק מעלילות ילדותו בירושלים:

 קישורים חיצוניים 


הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: בתי קולנוע
קטגוריה:ירושלים בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:רחוב הלל
קטגוריה:ירושלים: מבנים שנהרסו
קטגוריה:היישוב: בתי קולנוע
רקס