דאליין

דָאלְייֵן (; בסינית מסורתית: 大連; בפין-יין: Dàlián; מילולית: "חיבור נהדר") היא תת-מחוז עירוני ועיר הנמל החשובה במחוז ליאונינג שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בתת-המחוז העירוני כ-7.45 מיליון תושבים, מתוכם כ-5.7 מיליון בשבעת הרבעים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה במחוז, אחרי שֶׁנְיָאנְג. העיר מהווה מוקד חשוב של פיתוח תעשייתי בסין.

גאוגרפיה ואקלים
שמאל|250px|ממוזער|תצלום לוויין של דאליין
תת-המחוז העירוני דאליין משתרע על פני 13,742 קמ"ר בקצה הדרומי של מחוז ליאונינג וגובל בנציבויות העירוניות , אָנְשָׁאן ו מצפון, במפרץ קוריאה ממזרח ובים בוהאי ממערב. שטח תת-המחוז מכסה את , מדרום ל, כשהאזור האורבני שבו מתרכז בשני מרכזים בדרום חצי האי - העיר דאליין עצמה וכן לוּ'שׁוּנקוֹאוּ (שהייתה מוכרת בתקופה הקולוניאלית כפורט ארתור). דאליין היא הדרומית ביותר מבין היחידות ברמת נציבות שמרכיבות את מחוז ליאונינג והיא מרוחקת כ-360 ק"מ דרום-מערבית לבירת המחוז שניאנג וכ-460 ק"מ דרום-מזרחית לבייג'ינג בירת סין. אקלימה של העיר הוא יבשתי לח עם השפעה מונסונית. הקיץ חם ולח, עם טמפרטורת מקסימום ממוצעת של 27 מעלות צלזיוס ביולי, בהשפעת מונסונים, והחורף קר ויבש, עם טמפרטורת מינימום ממוצעת של 6°C- בינואר, בהשפעת אנטי-ציקלון סיבירי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 705.5 מילימטר.

חלוקה מנהלית
תת-המחוז העירוני דאליין מחולק לשבעה רבעים, נפה אחת ושתי נפות עירוניות:
מפהשםכתב סיניפין-ייןאוכלוסייה (מפקד 2020)שטחצפיפותרובע ג'וֹנְגְשָׁאן中山区Zhōngshān Qū388,56457.196,794רובע שִׂיגָאנְג西岗区Xīgăng Qū305,31728.9910,532רובע שָׁאחֶקוֹאוּ沙河口区Shāhékŏu Qū670,31043.1915,520רובע גָאנְגִ'ינְגְדְזְה甘井子区Gānjĭngzi Qū1,798,458541.43,322רובע לוּ'שׁוּנְקוֹאוּ旅顺口区Lǚshùnkŏu Qū398,579544.4732.1רובע גִ'ינְג'וֹאוּ金州区Jīnzhōu Qū1,545,4911,954790.9רובע פּוּלָאנְדְייֵן普兰店区Pŭlándiàn Qū629,6642,597242.5נפת צָ'אנְגְהָאי长海县Chánghăi Xiàn66,824144.1463.7הנפה העירונית וָאפָֿאנְגְדְייֵן瓦房店市Wăfángdiàn Shì905,0823,871233.8הנפה העירונית גְ'ווָאנְגְחֶה庄河市Zhuānghé Shì742,4963,962187.4

היסטוריה
תחילתה של העיר היא ב, כששושלת צ'ינג הקימה באזור רציפים וביצורים עם תותחים וכן מחנות כרייה בחוף הצפוני של מפרץ דאליין, והמקום הפך לעיירה קטנה מוקפת חומה. המקום נכבש בידי הבריטים ב-1858 והוקם בו פורט ארתור. הוא הוחזר לידי הסינים בשנות השמונים ונכבש בידי היפנים ב-1895 במלחמת סין–יפן הראשונה.

כוונתה של יפן לחכור את פורט ארתור וסביבותיה על בסיס הסכם שימונוסקי נחסמה בידי ההתערבות המשולשת (של צרפת, גרמניה ורוסיה), אך ב-1898 עלה בידי רוסיה לחכור את השטח משושלת צ'ינג ולהקים עיר מודרנית בשם דָאלְנִי (Дальний). העיר חוברה למסילת הרכבת הטרנס-סיבירית וזו הפכה להיות עיר הנמל העיקרית של רוסיה באסיה.

רוסיה השקיעה הון עתק בפיתוחן וביצורן של שתי הערים, אך אחרי מלחמת רוסיה–יפן (שדאלני היוותה את שדה הקרב העיקרי שלה), עברה דאלני ליפן בהסכם פורטסמות' ב-1905. לאחר הקמת מנצ'וקוו ב-1932 עבר השטח לידי מנצ'וקוו, ויפן המשיכה לחכור אותו מידי מנצ'וקוו. ב-1937 הרחיבה יפן את שתי הערים דַאיְרֵן (דאליין) הצפונית ורְיוֹג'וּן (לושון) בדרום והקימה בהן תשתית מודרנית.
טקסט=מכסה קופסת עץ מלבני, עליו מודפסות שתי אותיות גדולות ביפנית, ומתחתן כיתוב בכתב יד בדיו שחורה המפרט שמות וכתובת באנגלית.|ממוזער|קופסת "קוטובוקי באקו" (Kotobuki Bako) לשמירת חבל הטבור, שניתנה למשפחת פליטים יהודים בעיר ב-1941. עדות לאימוץ מנהגים יפניים מקומיים על ידי הקהילה היהודית בדאליין.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20, ובפרט תחת השלטון היפני (אז נקראה העיר דאריין), התקיימה בעיר קהילה יהודית קטנה. הקהילה הורכבה ברובה מיהודים ממוצא רוסי ומפליטים שנמלטו מאירופה בתקופת מלחמת העולם השנייה. החיים בעיר התאפיינו במפגש בין-תרבותי, ולעיתים אימצו התושבים הזרים מנהגים מקומיים, כדוגמת שימור חבל הטבור בקופסאות עץ יפניות מסורתיות, לברכת שמירת קשר הילוד עם אימו, ולאריכות חיים.

לאחר כניעת יפן בתום מלחמת העולם השנייה, עברה העיר לידי הסובייטים, וזו נותרה בידיהם עד 1950. במהלך השנים האלו שיתפו הסינים והסובייטים פעולה בפיתוחה של העיר. ב-1950 מסרו הסובייטים את העיר לידי סין ללא תמורה, והחיילים האחרונים עזבו את העיר ב-1955.

בשנות ה-90 התמקד ראש העיר בּוֹ שִׂילָאי בשיפור איכות החיים בעיר תוך שהוא אוסר שימוש באופנועים, ובמקביל מקים גנים ופארקים במקומות מרכזיים. הוא אף שימר הרבה מן המורשת האדריכלית הרוסית והיפנית. עם זאת, מורשתו כוללת גם שחיתות ובזבוז משאבי ציבור בהקמת בניינים ראוותניים ופיתוח מיותר.

בשנת 2014 החל הבניית מרכז דאליין גרינלנד שהיה צריך להיות הבניין הגבוה בעיר. הבנייה טרם הסתיימה.

כלכלה
העיר נהנית מאז 1992 מגידול רצוף בתוצר המקומי הגולמי. בשנת 2008 רשם התמ"ג גידול של 16.5% ועמד על 385.8 מיליארד יואן (כ-55 מיליארד דולר אמריקני נכון לשנה זו), כשהתמ"ג לנפש עמד על 62,940 יואן (כ-9,200 דולר). על פי הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה במדינה, דורגה העיר במקום השמיני בסין מבחינת חוזקה.

התעשיות העיקריות של העיר הן ייצור מכונות, פטרוכימיה, זיקוק ואלקטרוניקה. שבע-עשרה חברות הממוקמות בעיר הן הגדולות במדינה בתחומים של בניית ספינות, ייצור מנועי בעירה פנימית וגימור מוצרי שמן. היא תופסת מקום חשוב גם בתחומים של עיבוד עץ ומתכת וכן הרכבה והפצה של רכיבים. תחום נוסף שמתפתח בעיר הוא תחום טכנולוגיית המידע, עם ייצוא תוכנה ליפן; תחום הפיננסים - 21 בנקים ומוסדות פיננסים הקימו סניפים או נציגויות בעיר; וכן תחומי שירותים שונים. אזור הפיתוח התעשייתי המיוחד שהוקם בעיר מושך השקעות זרות רבות, וחברות רבות מיפן, קוריאה, ארצות-הברית ואירופה מקימות בו מפעלים, בהן קנון, אינטל, מיצובישי מוצרי חשמל, סאניו, טושיבה, פייזר ועוד.

בשנת 2011 נערכה בעיר צעדה של תושביה מחאת ה-PX נגד המשך פעילות של מפעל פטרוכימי בעיר.

ערים תאומות

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערי חוף
קטגוריה:ליאונינג: ערים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערי נמל
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערים תת-מחוזיות
קטגוריה:הים הצהוב: ערי נמל