צירות

צירות (באנגלית: Legation) הוא מושג בדיפלומטיה המתאר נציגות דיפלומטית בדרגה נמוכה משגרירות. בראשה עומד נציג דיפלומטי בדרגת ציר, אשר נחשב כמייצג המדינה השולחת אך לא כנציג ראש המדינה, בשונה משגריר, הנחשב כנציג של ראש המדינה. כיום אין שימוש במוסד.

 מקור השם 
המונח ציר לקוח מעברית מקראית, שם הוא מתאר שליח,  הנשלח לעמים .

 היסטוריה 
במהלך המאה ה-19 ובשנים הראשונות של המאה ה-20 היו רוב הנציגויות הדיפלומטיות בעולם צירויות. שגריר נחשב לנציג האישי של ראש המדינה, ורק מעצמה גדולה שלחה שגרירים. מונרכיות קטנות היו שולחות רק ציר ומקימות צירות. בשל הדדיות דיפלומטית, גם המונרכיות הגדולות הקימו רק צירויות במדינות שהקימו בהם צירויות. לדוגמה, בשנות הדעיכה של הקיסרות הצרפתית השנייה, הקונפדרציה הצפון-גרמנית החזיקה בשגרירות בפריז, בעוד לבוואריה ולארצות הברית היו צירויות.

בארצות הברית הייתה התנגדות בראשית ימיה לשימוש במונח "שגריר" (Ambassador) שנתפס כנציג ראש המדינה ומלוכני, והנציגים הדיפלומטיים שמונו על ידיה כונו מינסטר או שליח (Minister או Envoy), שנתפסו כנציגי המדינה עצמה ולא העומד בראשה ולכן נחשבו לרפובליקניים יותר. הקמת הרפובליקה הצרפתית השלישית הביאה לכך שהמונח שגריר לא זוהה עם מונרכיות, וגרמה לכך שב-1893 הוחלט בארצות הברית לשלוח שגרירים, תוך שדרוג הצירויות שלה לשגרירויות. הצירויות האמריקניות האחרונות, בבולגריה והונגריה, שודרגו לשגרירויות ב-1966.

הצירויות האחרונות בעולם היו הצירויות הבלטיות, שהמשיכו להתקיים לאחר כיבוש המדינות הבלטיות על ידי ברית המועצות ב-1940, ששודרגו לשגרירויות ב-1991 לאחר שהמדינות הבלטיות קיבלו עצמאות מחודשת מברית המועצות, והצירויות של פינלנד ושוודיה לדרום אפריקה, אשר שודרגו לשגרירויות ב-1991 ו-1994 בהתאמה לאחר תום משטר האפרטהייד.

צירויות ישראל
הנציגויות הדיפלומטיות הראשונות שפתחה מדינת ישראל ברחבי העולם לאחר הקמתה היו צירויות ולא שגרירויות, וזאת מטעמי צניעות. המלצה ברוח זו הופיעה במסמך "קווים למבנה שירות החוץ של המדינה היהודית" שהכינו חניכי המוסד להשתלמות והוגש לוועדת המצב בינואר 1949. במהלך השנים שודרגו כל הצירויות של ישראל לשגרירויות.

ראו גם
 שגרירות
 קונסוליה
 דרג דיפלומטי

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:דיפלומטיה