מלחמת האזרחים בסומליה

מלחמת האזרחים בסומליה (באנגלית: The Somali Civil War; בסומלית: Dagaalkii Sokeeye ee Soomaaliya; בערבית: الحرب الأهلية الصومالية, תעתיק: אַלְ־חַרבּ אלְ־אַהְלִיַּה א־סּוּמָאלִיַּה), החלה עם התמוטטות השלטון המרכזי בסומליה בראשית שנות התשעים של המאה ה-20. הסיבה המרכזית לכך היא התנגדות למשטר צבאי בראשותו של ג'אלה מוחמד סיאד בארה. כיום, מלחמת האזרחים עדיין נמשכת ואף מחריפה. המלחמה הובילה להיפרדות שני אזורים מרכזיים, סומלילנד ופונטלנד, מהשלטון המרכזי הסומלי, וליצירת מדינות קטנות נוספות דה-פקטו בשטחה, יחד עם השתלטות ארגוני טרור מוסלמיים, כגון א-שבאב, על חלקים מהמדינה.

 נפילתו של סיאד בארה (1986–1992) 
למרות שמקובל להגדיר את המלחמה ככזו שהחלה בנפילתו של סיאד בארה (נשיא סומליה בין 1969 ו-1991) ביוני 1991, המלחמה החלה למעשה במרד בשלטון בארה שהחל ב-1986. שתי קבוצות עיקריות מרדו בשלטונו: הקונגרס הסומלי המאוחד (USC), שהוקם על ידי קצינים ששרדו מניסיון ההפיכה הכושל באפריל 1978, והתנועה הלאומית הסומלית (SNM) שהוקמה על ידי בני העיסא בצפון המדינה (סומלילנד) ב-1981.

במהלך אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 קמו ברחבי המדינה תנועות התנגדות נוספות שנתמכו על ידי הדֶרְג האתיופי. בארה הגיב בצעדי ענישה נגד לוחמי הגרילה, במיוחד בצפון. ההסתערות כללה הפצצת ערים, כאשר המרכז המנהלי הצפון-מערבי של הרגייסה, מעוז התנועה הלאומית הסומלית, בין אזורי היעד ב-1988. בשנת 1988, בארה והרודן האתיופי מנגיסטו היילה מריאם הסכימו להימנע מאירוח מתנגדיהם בשטחם, דבר שהניע את התנועה הלאומית הסומלית לתקוף את צפון סומליה מבסיסיה בגבול אתיופיה. משטרו של בארה הגיב בדיכוי אלים שכלל רצח עם של בני האיסאק המוערך ב-50,000 עד 200,000 הרוגים וכחצי מיליון פליטים שביקשו מקלט באתיופיה. גורמים מערביים קיצצו בתגובה את תמיכתם במשטר הסומלי, שבאותה עת היה תלוי במידה רבה בסיוע חוץ. הדבר הביא ל"נסיגה מהירה של המדינה", מלווה בירידה תלולה בערך השילינג הסומלי ועריקות המוניות בצבא סומליה.

במהלך 1990 גבר כוחם של המורדים, כשכוחות התנועה הלאומית מביסים את הצבא בצפון, ועד 4 בפברואר 1991 התנועה השתלטה על כל צפון סומליה, וכוחות הקונגרס הסומלי המאוחד כובשים את רוב הערים והכפרים הסובבים את מוגדישו. בדצמבר נכנסו כוחות הקונגרס למוגדישו, ובמשך ארבעה שבועות נלחמו הכוחות בחייליו הנותרים של בארה. בינואר 1991 הובסו הכומתות האדומות, הכוחות מיוחדים של בארה, ואיתן אבדה אחיזתו של בארה בממשלה. אך לאחר הניצחון, גילתה תנועת הקונגרס שקבוצות המורדים האחרות מסרבות לשתף איתה פעולה. בין תנועות הללו היו התנועה הפטריוטית הסומלית (SPM) והברית הדמוקרטית הסומלית (SDA), קבוצת Gadabuursi שהוקמה בצפון מערב כדי להתמודד עם התנועה הלאומית הסומלית של בני העיסא. התנועה הלאומית הסומלית מצידה, סירבה לקבל את הלגיטימיות של הממשלה הזמנית של הקונגרס. רבות מקבוצות האופוזיציה החלו להתחרות על השפעה בוואקום שנוצר לאחר נפילת ממשל בארה. בדרום, פלגים חמושים בראשות מפקדי הקונגרס הגנרל מוחמד פארח איידיד  ועלי מהדי מוחמד התעמתו כאשר כל אחד מהם ביקש להפעיל סמכות על עיר הבירה.

בצפון-מערב, בוועידת בוראו באפריל-מאי 1991, הכריזה התנועה הלאומית הסומלית על הקמת הרפובליקה של סומלילנד, שגבולותיה חופפים לגבולות סומלילנד הבריטית. ב-1992, לאחר ארבעה חודשים של לחימה קשה על השליטה במוגדישו, סוכם על הפסקת אש בין עלי מהדי מוחמד ומוחמד פארח איידיד. אף אחד מהם לא השתלט על עיר הבירה, וכתוצאה מכך נוצר 'קו ירוק' בין מזרח למערב שחילק את אזורי השליטה שלהם.

 מעורבות האו"ם (1992–1995) 

האו"ם התערב בסכסוך לראשונה ב-1992, עם קבלת החלטות 733 ו-746 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהובילו ליצירת UNOSOM I (United Nations Operation in Somalia – פעולת האו"ם בסומליה), כוח המשימה הראשון שנועד לספק סיוע הומניטרי ולעזור להשיב את הסדר בסומליה לאחר התפוררות הממשל המרכזי.

החלטה מספר 794 של מועצת הביטחון של האו"ם התקבלה פה אחד ב-3 בדצמבר 1992 ואישרה הקמת כוח לשמירת שלום בשם UNITAF (Unified Task Force – כוח משימה מאוחד). מטרת הכוח, קואליציה של כוחות ממדינות שונות, ובראשם ארצות הברית, הייתה להבטיח חלוקה של סיוע הומנטרי והשכנת שלום בסומליה. כוחות הסיוע של האו"ם נחתו ב-1993 והחלו מאמץ בן שנתיים (בעיקר בדרום) להקל על מצוקת הרעב.

שמאל|ממוזער|250px|חייל אמריקני בכניסה הראשית לנמל מוגדישו מצביע על מיקומו המשוער של צלף (ינואר 1994)

בתקופה שבין יוני ואוקטובר התחוללו מספר קרבות במוגדישו בין חמושים מקומיים ובין הכוח של משכיני השלום שעלו בחייהם של 24 חיילי או"ם פקיסטנים ו-23 חיילים אמריקנים. 18 מההרוגים האמריקאים נהרגו בקרב מוגדישו. כ-1,000 לוחמי מיליציה סומלים נהרגו בקרב זה. תקרית זו שימשה אחר כך בסיס לספר ולסרט בלאק הוק דאון. כוחות האו"ם נסוגו מסומליה ב-3 במרץ 1995, לאחר שספגו אבדות ניכרות נוספות. הסדר בסומליה לא הושב על כנו.

 חלוקת סומליה (1998–2006) 
בתקופה שבין 1998 ל-2006 הוכרזו מספר מדינות אוטונומיות בתוך סומליה. בניגוד לסומלילנד, הן היו כולן תנועות אוטונומיה שלא הכריזו באופן גלוי על עצמאות.

פונטלנד הכריזה על עצמאות "זמנית" ב-1998, בכוונה שהיא תשתתף בכל פיוס כללי בסומליה שבו תוקם ממשלה מרכזית חדשה.

תנועת אוטונומיה שנייה הכריזה על מדינת ג'וּבָּלנד בדרום סומליה ב-1998.

ישות שלישית שהונהגה על ידי "צבא התנגדות ראהאנוויין" (Rahanweyn Resistance Army בראשי תיבות RRA) נוסדה ב-1999, על פי הקווים שהתוותה פונטלנד. פרישה "זמנית" זו הוכרזה שוב ב-2002, והובילה להקמת האוטונומיה של סומליה הדרום מערבית. במקור יסד ה-RRA מנהל אוטונומי על מחוזות באי ובאקול של דרום ומרכז סומליה ב-1999. בהקמה הוכרז כי הטריטוריה של ג'וּבָּלנד נכללת במדינת סומליה הדרום-מערבית ומעמדה הפך בלתי ברור.

מדינה רביעית שהכריזה על עצמאותה ב-2006 הייתה גאלמודוג שבמרכז סומליה שעשתה זאת בתגובה להתחזקות ארגון איחוד בתי הדין המוסלמיים.

אף על פי שסומלילנד מוכרת חוקית ובין-לאומית כאזור אוטונומי בתוך הרפובליקה הסומלית, ממשלת החבל שואפת לעצמאות מוחלטת מסומליה.

בנוסף, במהלך תקופה זו זכו ניסיונות שונים להתפייסות לאומית בהצלחה חלקית. תנועות כדוגמת "הממשלה הלאומית הזמנית" (Transitional National Government או בראשי תיבות TNG) הבין-שבטית ו"מועצת הפיוס והשיקום של סומליה" (Somalia Reconciliation and Restoration Council, בראשי תיבות SRRC) הובילו בסופו של דבר בנובמבר 2004 להקמת הממשלה הפדרלית הזמנית (Transitional Federal Government, בראשי תיבות TFG). עם זאת, אלימות ביוזמת בראשי הצבאות הפרטיים או בין שבטים נמשכה במהלך כל התקופה, ולתנועות המכונות תנועות הממשלה הלאומית הייתה השפעה מועטה ביותר על המתרחש במדינה לכל אורך התקופה.

 עליית ה-ICU, המלחמה עם ה-ARPCT, ה-TFG ואתיופיה (2006–הווה) 

בנובמבר 2004 הוקמה בניירובי שבקניה "ממשלת המעבר הפדרלית" (Transitional Federal Government, בראשי תיבות TFG). התנאים במוגדישו לא אפשרו לחברי ה-TFG להתכנס שם. בתחילת 2006 הקימה ה-TFG את משרדיה הזמניים בבַּיְידואה  שבדרום-מערב המדינה.

הארגון החזק ביותר שקם בתקופה זו היה ארגון איחוד בתי הדין המוסלמיים (Islamic Courts Union, בראשי תיבות ICU) ארגון מוסלמי הדוגל בהחלת חוקי השריעה על סומליה. שורשיו במערכת בתי המשפט המוסלמיים שהיא המערכת היחידה שתִפקדה בזמן התוהו ובוהו ששרר בסומליה מאז נפילת זיאד בארה. בהיעדר סמכות אחרת החלו בתי המשפט לעסוק גם בעניינים מחוץ לכותלי בית המשפט כמו חינוך והשלטת חוק. בשנת 2000 הוקם איחוד של בתי המשפט החשובים במדינה שהקים מיליציה והלך וצבר כוח. בארגון זה תמכה בחשאי ממשלת אריתריאה במימון, במשלוח נשק וכנראה גם במשלוח יועצים. הממשל האמריקני חושד שגם ארגון אל-קאעידה תומך בארגון זה.

בתחילת 2006 הוקמה "הברית לשיקום השלום ולסיכול טרור" (Alliance for the Restoration of Peace and Counter-Terrorism, בראשי תיבות ARPCT) כברית בין ראשי הצבאות הפרטיים החילונים ברובם במוגדישו. מטרתם הייתה להתנגד לארגון איחוד בתי הדין המוסלמיים. קיימות טענות שה-CIA תמך כספית בארגון.

 שיא כוחו של איחוד בתי הדין המוסלמיים 
ממוזער|מפת השליטה החל מיוני 2024
עד יוני 2006 הצליח איחוד בתי הדין המוסלמיים להשתלט על הבירה מוגדישו בקרב מוגדישו השני. הם גירשו את חברי "הברית לשיקום השלום ולסיכול טרור" ממוגדישו, והצליחו לשכנע או לאלץ את ראשי הצבאות הפרטיים להצטרף אליהם. בסיס הכוח שלהם גדל כשהתפשטו לגבולות של פונטלנד והשתלטו על מרכז ודרום ג'וּבָּלנד.

בסיס הכוח הגדל של התנועה האסלאמית והמיליטנטיות שלה הובילו למלחמה גלויה בין התנועה לקבוצות אחרות בסומליה, כולל "הממשלה הפדרלית הזמנית" (TFG), פונטלנד וגאלמודוג . האחרונה הוקמה כמדינה אוטונומית במיוחד על מנת להתנגד למוסלמים הקיצונים. הם גם גרמו להתערבות אתיופיה, שתמכה בכוחות החילוניים של סומליה. איחוד בתי הדין המוסלמיים שנתמך על ידי אריתריאה, יריבה מסורתית של אתיופיה ועל ידי מוג'אהדין נוכרים, הכריז ג'יהאד על אתיופיה בתגובה לכיבוש גדו והתפרסות כוחותיה סביב בַּיְידואה .

 ההתערבות האתיופית והתמוטטות איחוד בתי הדין המוסלמיים 

ב-20 בדצמבר 2006 החל קרב באידואה בין איחוד בתי המשפט המוסלמיים לממשלה הפדרלית הזמנית (TFG) המתוגברים בצבא האתיופי. קרבות פרצו גם סביב העיירות הסומליות בַּנְדֶרְדְלֵיי  במחוז מודוג  ובֵּלֶדְוֶויְינֶה  במחוז היראן . מטרת איחוד בתי הדין המוסלמיים הייתה לסלק את האתיופים מאדמת סומליה, אך הם הובסו בכל הקרבות העיקריים ונאלצו לסגת למוגדישו. לאחר הקרב האחרון בג'והַר ב-27 בדצמבר התפטרו מנהיגי איחוד בתי הדין המוסלמיים.

ב-31 בדצמבר 2006, לאחר קרב ג'יליב, נפלה קִיסְמָיוֹ  לידי הכוחות ה-TFG והכוחות האתיופיים ב-1 בינואר. ראש הממשלה עלי מוחמד גֵדי  קרא להתחיל בתהליך פירוק נשק בסומליה.

 ההתערבות האמריקנית 
בינואר 2007 התערבה ארצות הברית בעימות בפעם הראשונה מאז השתתפה בכוח האו"ם בתחילת שנות ה-90 כשביצעה תקיפות אוויריות באמצעות תותחי מטוסי AC-130 נגד עמדות המיליציות המוסלמיות בראס קמבוני  על חוף הים בגבול בין סומליה לקניה, בניסיון להרוג פעילים של אל-קאעידה שלכאורה היו חלק מכוחות איחוד בתי הדין המוסלמיים. דיווחים בלתי מאושרים טוענים כי יועצים אמריקנים עזרו לכוחות הקרקע האתיופיים והסומליים מתחילת הלחימה. כוחות ימיים נפרסו מול החוף כדי למנוע בריחה דרך הים, והגבול עם קניה נסגר.

 התקוממות מוסלמית והתחדשות הלחימה הבין-שבטית 
עם תבוסת צבא איחוד בתי הדין המוסלמיים בשדה הקרב, התפזרו לוחמיו והחלו במלחמת גרילה נגד האתיופים וכוחות הממשלה הסומליים. במקביל, עם סיום המלחמה בין איחוד בתי הדין המוסלמיים לממשלה הפדרלית הזמנית החלו מחדש העימותים הישנים בין השבטים.

על מנת לסייע בביסוס הביטחון, הוקם כוח אפריקאי בן 8,000 איש בשם "משימת האיחוד האפריקאי לסומליה" (African Union Mission to Somalia, בראשי תיבות AMISOM). כוח זה הרחיב את מעורבותן של מדינות אפריקה השונות בעימות, משום שבניגוד לכוח שמירת השלום הקודם שהורכב ממדינות בקרן אפריקה בלבד (IGAD), כלל כוח זה מדינות מרחבי האיחוד האפריקאי. הקבוצה האסלאמיסטית המובילה את לוחמת הגרילה, הידועה כ"תנועת ההתנגדות העממית בארץ של שתי ההגירות" או בשמה המקוצר א-שבאב, התחייבה להתנגד לנוכחות של כוחות זרים, וקיימה התחייבות זו באמצעות סדרה של פיגועי התאבדות, ב-1 בספטמבר 2014 הרג מל"ט אמריקאי את מנהיג הארגון אחמד גודאן.

 התערבות אזרחית 
חווה עבדי, שהייתה רופאת הנשים הראשונה בסומליה, הקימה בזמן מלחמת האזרחים עמותה שמספקת מקלט לפליטי המלחמה. בשנת 2012 היו במקלט יותר מ-90,000 פליטים, רובם נשים וילדים. על מפעלה זה, הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום בשנת 2012, וזכתה בפרסים רבים אחרים. 

 קישורים חיצוניים 

 סומליה במשבר אסופת מאמרים ב-BBC
 מאבק סומליה ליציבות מתוך "The NewsHour with Jim Lehrer"
 רצח עם בסומליה באתר הוועד למאבק ברצח עם.

 הערות שוליים 

קטגוריה:סומליה: היסטוריה
סומליה
קטגוריה:סומלילנד