קרב מטמה

קרב מטמה (או קרב גלאבט) התרחש בין 9 ל-10 במרץ 1889 בין המהדיסיטים הסודאנים ל במסגרת המלחמה המהדית. לאירוע חשיבות רבה בהיסטוריה של אתיופיה עקב נפילתו של הקיסר יוהנס הרביעי בקרב זה.

הקרב התרחש בשטח שבין שני היישובים גלאבט (בתחומי סודאן של ימינו) ומטמה (חלק מאתיופיה), ולכן בשמו של הקרב עשויים להופיע שניהם.

 רקע 
ב-1881 פרץ בסודאן המרד המהדיסטי שהצליח להפיל את השלטון המצרי שם. בעקבות המרד היו חלק מהכוחות המצריים נצורים בסודאן. ב-1882 נכבשה מצרים על ידי הבריטים והם החלו לנהל את ענייני החוץ שלה. ביוני 1884 חתמו הבריטים על הסכם היואיט עם קיסר אתיופיה, יוהנס הרביעי, לפיו חיילי מצרים הנצורים במזרח סודאן הורשו להתפנות למאסאווה דרך אתיופיה. מאז האירוע, התייחס מנהיג מדינת המהדי הח'ליפה אבדלהי אבן מוחמד לאתיופיה כאל אויב ושלח את כוחותיו כדי לתקוף אותה.

גם מסעי הניצור בכפייה של האוכלוסייה המוסלמית באתיופיה על ידי יוהנס, תרמו כנראה להתדרדרות היחסים עם מדינת האסלאם הקיצוני.

גלאבט ומטמה שהיו ממוקמות על סחר התוואי בין נהר הנילוס לגונדר (בירת אתיופיה 1632-1855) שימשו את המהדיסטים כבסיסי פשיטה לאתיופיה. בשנת 1885 הוכו המהדיסטים בראשות עות'מאן דיגנה בקרב כופית על ידי איש הצבא האתיופי ראס אלולה.

 הביזה של גונדר 
כמה שנים מאוחר יותר, הנגוס (מלך) של גוג'אם, תקלה היימנות, (ואסל של הקיסר יוהנס), תקף את המהדיסטים במטמה בחודש ינואר 1887, ובזז את העיירה. בתגובה, ניהלו המהדיסטים בראשות אבו אינגה, מסע צבאי ממטמה לאתיופיה כשמטרתם העיירה גונדר. תקלה היימנות לחם נגדם בסאר ווחה, אך הובס. המהדיסטים המשיכו והגיעו לגונדר, בזזו את כנסיותיה, העלו אותן באש ולקחו תושבים רבים כעבדים.

למרות "חילולה" של העיר ההיסטורית, הקיסר יוהנס היה מוטרד יותר מהאיטלקים בצפון שהחלו לחדור ממאסאווה לרמת אריתריאה, והתכוון לצאת בהתקפה נגד מנליק, נגוס שוואה, בשל חשדות למרד. הכמורה והקצינים הבכירים לחצו עליו לטפל קודם באיום המהדיסטי, ובסופו של דבר, הוא קיבל את עצתם, ועל פי אלקה למלם: "אם אחזור, אלחם נגד שוואה מאוחר יותר כאשר אשוב. ואם אמות במטמה בידי הפראים אני אהיה בגן עדן".

 הקרב 
שמאל|ממוזער|250px|מפת סודאן המהדיסטית - בצד ימין אזור הקרב
בסוף ינואר 1889 גייס יוהנס צבא גדול שכלל 20,000 פרשים ו-130,000 רגלים, אשר התכנס בדמביה. הצבא הסודני מנה 85,000 חיילים, אשר התבצרו בגאלאבט, והקיפו את העיר בזאריבה ענק (מחסום עשוי בשילוב שיחי כוב, בדומה לחוטים עוקצניים).

ב-8 במרץ 1889 הגיע צבא אתיופיה לטווח ראייה מגאלאבט, אולם ההתקפה החלה רק למחרת. אחייניו של הקיסר פיקדו על אגפי הצבא, ראס היילה מרים גוגסה פיקד על האגף השמאלי וראס מנגשה על הימני. האתיופים הצליחו לחדור את מחסום הזאריבה, ובאמצעות מתקפה מרוכזת נגד חלק מההגנה הצליחו לפרוץ דרך קווי המהדיסטים אל תוך העיר. המגינים סבלו אבדות כבדות ועמדו בפני התמוטטות מוחלטת, כאשר באופן בלתי צפוי התחולל מפנה בקרב לטובתם.

הקיסר יוהנס, אשר רכב בראש הצבא, נפגע מכדור בכתפו ונפצע קל, אבל כדור שני פגע בחזהו ופצע אותו אנושות. הוא נלקח לאוהלו ומת באותו הלילה. לפני מותו, ציווה על האצילים להכיר בבנו, ראס מנגשה, כיורשו. מוראל הצבא האתיופי נפגע מאוד בעקבות מותו של הקיסר, והמהדיסטים הצליחו לפזר את הצבא האתיופי ולנצח בקרב.

לדברי דוד ל. לואיס, לא היו המהדיסטים מודעים למותו של הקיסר עד ש. כמה ימים לאחר מכן, ב-12 במרץ, השיג המפקד המהדיסטי זאקי טומאל את כוחותיהם של הראסים אלולה ומנגשה ליד נחל אטברה. התפתח קרב על גופת הקיסר, ובמהלכו נפל בין היתר הראס אראיה דמצו (דודו של הקיסר). המהדיסטים כרתו את ראשו של יוהנס ושלחוהו כפרס לבירת הח'ליפה המהדיסטי באומדורמן.

 השלכות 
מותו של הקיסר גרמה למהומה פוליטית באתיופיה. אף על פי שיוהנס ציווה על ערש דוי שבנו ראס מנגשה יוכתר כיורשו, והתחנן לראס אלולה ואצילים אחרים שתימכו בו, הוכרז בתוך כמה שבועות יריבו לכתר, מנליק השני, כקיסר החדש ברחבי אתיופיה.

עבור המהדיסטים היו לקרב תוצאות קשות. הם אמנם ניצחו בקרב, אך איבדו רבים מחייליהם הטובים. הח'ליפה החליט להפסיק את פעולות האיבה נגד אתיופיה והסכסוך הצטמצם לפשיטות גבול קטנות.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אתיופיה: קרבות
קטגוריה:המלחמה המהדית
קטגוריה:אתיופיה: תקופת הגיבוש
קטגוריה:סודאן: צבא וביטחון