נורית אסיה

נוּרִית אַסְיָה (שם מדעי: Ranunculus asiaticus) היא גאופיט רב-שנתי ממשפחת הנוריתיים. בעל ציצית של שורשי אגירה מעובים הסמוכה לפני הקרקע ומתחדשת מדי שנה. העלים מרוכזים בבסיס הצמח, וצורתם משתנה בהדרגה: בחבלים הים-תיכוניים הם מחולקים לאונות רחבות, וככל שמתקרבים לאזורים הצחיחים יותר בארץ הם נעשים מפורצים יותר ויותר לאונות צרות.
ממוזער|עלי בסיס של נורית אסיה
נורית אסיה שכיחה ובולטת בחבלי הארץ הים-תיכוניים, ונפוצה גם בחגורת הספר, אך נדירה באזורים מדבריים מובהקים. פריחתה האדומה והמבריקה מופיעה בסוף החורף ובתחילת האביב, היא מחליפה בהדרגה את הכלניות ולפני פריחת פרג אגסי שתופש את מקומה. זהו המין היחיד בסוג נורית שבו מופיעים באופן טבעי פרחים אדומים. בשאר מיני הסוג, הכולל כ-1,760 מינים ברחבי העולם, צבע הכותרת לרוב צהוב ולעיתים כתום או לבן. בארץ ישראל נורית אסיה בעלת פרחים צהובים נדירה מאוד, ופרטים בודדים שלה מופיעים בעיקר באוכלוסיות בעלות פרחים אדומים, בעיקר בחגורת הספר.

ממין זה טופחו גם זנים תרבותיים בעלי פרחים גדולים במגוון צבעים, מרובי עלי כותרת (פרחים "ממולאים"), השומרים על הברק האופייני בצִדם העליון של עלי הכותרת.

ההבחנה בינה לבין מינים אדומים נוספים בישראל, כגון הכלנית והפרג, מתוארת בהרחבה בהמשך הערך.

 תפוצה עולמית 
תחום התפוצה הטבעית של נורית אסיה משתרע מן האיים האגאיים הדרומיים ועד מערב ודרום-מערב איראן. היא נפוצה באזורים ים-תיכוניים, וכן חודרת לשטחים המערביים של האזור האירנו-טוראני. תפוצתה הטבעית כוללת את האיים האגאיים הדרומיים, כרתים וקפריסין, יוון וטורקיה, ומשם מזרחה לעיראק ולאיראן, וכן דרומה ללבנון, סוריה, ירדן, ישראל, מצרים, חצי האי סיני ולוב.

המין הובא גם אל מחוץ לתחום תפוצתו הטבעית, והוא התאזרח בבוליביה שבאמריקה הדרומית.

 בית גידול ותפוצה בישראל 
נורית אסיה היא מן הצמחים הבולטים והמרשימים בפריחת סוף החורף והאביב. פריחתה נמשכת מחודש פברואר ועד מאי. בחבל הים-תיכוני היא מצויה בעיקר בבתות, בשיחיות, בשולי חורש, בחורש ים-תיכוני מופר, ביערות נטועים, בשדות נטושים ובשטחים עשבוניים ומופרים. לעומת זאת, באזורים הצחיחים יותר היא מופיעה בעיקר במדרונות סלעיים ובמצוקים.

בישראל תפוצתה משתרעת מצפון הארץ ועד הר הנגב. היא שכיחה ובולטת במיוחד בחבל הים-תיכוני ובחגורת הספר, וחודרת לעומק אזורי הערבה בדרום ובמזרח הארץ. באזורים מדבריים (בצפון הנגב ומדבר יהודה) מובהקים היא נדירה יותר. למשל, בעקבות גידור ומניעת יתר באזור מישור האדומים בספר המדבר התחדשה שם צמחיית הספר באופן מלא ובכללם נורית אסיה.       

נורית אסיה נפוצה מאוד בחוף הגליל, בעמק עכו, בחוף הכרמל, בשרון ובדרום מישור החוף; נפוצה בגליל העליון ובגליל התחתון, בעמק יזרעאל, בכרמל, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה ובמערב הנגב. עוד היא מצויה בבקעת החולה, בבקעת כנרות, בבקעת בית-שאן, בגלבוע, במדבר שומרון, בערבות הירדן, וכן בחרמון, בגולן, בגלעד, בעמון, במואב ובאדום.

באזורים מדבריים מובהקים היא נדירה ומופיעה בתפוצה מקוטעת ומפוזרת, בעיקר במצוקים של בקעת ים המלח ובמדרונות סלעיים במדבר יהודה, בנגב הצפוני ובהר הנגב.

בישראל ניכרת שונות מורפולוגית בין אוכלוסיות שונות של המין: באזורים הים-תיכוניים נפוצים פרטים בעלי עלים שלמים או מחולקים לשלוש אונות רחבות, ואילו באזורי הערבה והמדבר שכיחים פרטים נמוכים יותר ובעלי עלים מפורצים מאוד לאונות צרות. לעיתים נפגשים שני הטיפוסים השונים, ומופיעים פרטים בעלי תכונות ביניים.

 פנולוגיה 
בתקופת הקיץ, לאחר קמילת החלקים העיליים, שורדת הנורית באמצעות גבעול ראשי מקוצר, שבראשו ניצן רדום ובבסיסו ציצת שורשים מעובים. עם בוא החורף מתעורר הניצן הרדום, ואיתו מתחדשת פעילות ציצת השורשים. מן הניצן מתפתחת תחילה שושנת עלים זקופים, שראשיהם שסועים. עם הלבלוב ולקראת האביב מתפתחים ממנה גבעולי פריחה, הנושאים עלים מועטים, הגזורים לאונות סרגליות צרות, ובהמשך גם פרחים ולאחר החנטה — פירות.

בד בבד עם התרוקנות השורשים המעובים מתפתחת ציצת שורשים חלופית, הנושאת ניצן רדום שישמש להתפתחות הצמח בחורף הבא. בשלב זה ניתן להבחין בו- זמנית בשלושה דורות של שורשים: שורשים שהתרוקנו בעונה הקודמת, שורשים פעילים המזינים את הצמח בעונה הנוכחית והולכים ומתרוקנים, ושורשים צעירים המתפתחים ואוגרים חומרי תשמורת לקראת העונה הבאה.

משך הפריחה של פרט יחיד הוא כ-35 ימים. משך חיי הפרח הבודד הוא 6 עד 12 ימים, וחשיפת האבקה נמשכת כ-3 עד 6 ימים. הפרחים דו-מיניים ופרוטאנדריים, כלומר קיימת דיכוגמיה – הפרדה בזמן בין הבשלת איברי הרבייה הזכריים והנקביים. בנורית אסיה האבקנים מבשילים תחילה ומשחררים אבקה בשלב מוקדם של הפריחה, ורק לאחר מכן מתבגרות הצלקות שבראש עמודי השחלה. ובכך נמנעת או מופחתת ההאבקה העצמית ומובטחת האבקה הדדית בין פרטים שונים שנעשית בעיקר על ידי חיפושיות.  

בכלנית, שלעיתים חופפת בפריחתה לזו של נורית אסיה, מתקיים מנגנון הפוך: פרוטוגיניה, שבה הצלקות מבשילות תחילה לפני פיזור גרגרי האבקה. 

נושא התאימות העצמית של מערכת הרבייה — כלומר יכולת גרגרי האבקה להפרות את הביציות של אותו פרט — טרם נחקר במפורש בנורית אסיה. 

 האבקה 
פרחה הגדול של נורית אסיה דמוי קערה שטוחה, וצבעו אדום מבריק. במרכזו מצוי אזור כהה, הנוצר מגוף צפוף של האבקנים, והוא משמש מוקד משיכה חשוב למאביקים. המאביקים העיקריים הם חיפושיות ממשפחת הגלפיריתיים (Glaphyridae), הנמשכות בעיקר לצבע האדום ולניגודיות החזותית שבמרכז הפרח. החיפושיות אינן מבחינות במידה רבה בין מיני פרחים אדומים שונים הפורחים בו-זמנית, ולכן הן מבקרות הן בנורית אסיה והן במיני פרחים אדומים אחרים. חוש הריח אינו ממלא תפקיד משמעותי במשיכתן, והאבקה משמשת עבורן מקור מזון עיקרי. פרחי נורית אסיה משמשים גם כאתר מפגש והזדווגות לחיפושיות. תצפיות מראות כי זכרים נוחתים על גוש האבקנים שבמרכז הפרח, ואם אינם מוצאים שם נקבה, הם שוהים זמן קצר בלבד ועוזבים את הפרח כעבור שניות ספורות. גם הזכרים וגם הנקבות נושאים גרגרי אבקה הנצמדים לגופם במהלך הביקור בפרחים, וכאשר הם מגיעים לפרח בשלב הנקבי, מתבצעת העברת האבקה אל הצלקות.

 אטימולוגיה - מקור השמות 
השם המדעי Ranunculus מקורו בלטינית: rana – צפרדע, ו- unculus – קטן, ומשמעותו "צפרדעון"; רמז לבתי הגידול הלחים שבהם גדלים מינים אחדים מן הסוג.

 השם העברי המחודש 
מקור שם הפרח נורית הוא חידוש עברי מראשית המאה העשרים, שטבע אליהו ספיר. לפי נגה הראובני (1985), השם העממי הקדום של נורית אסיה היה "ניצנים", בהשראת הפסוק משיר השירים  – ניצנים משורש נ.צ.צ; ואכן עלי הכותרת של הנורית מתאפיינים בכך שהם מבריקים ונוצצים, והנוריות ונורית אסיה מסמלות את פריחת ראשית האביב. ועל פי ביאורו של הראובני, פריחת הנורית „נִצֶּצֶת” בימי ניסן. 

עוד צוין כי בשומרית ובאכדית מופיעה המילה „נִיסוּנֻ”, שממנה נגזר גם שמו של חודש ניסן; עם זאת, אין מקור המאשר קשר ישיר בין מונח זה לבין שמה של נורית אסיה, ולכן זיקה זו נחשבת השערה בלבד.

השם העברי נורית, שטבע אליהו ספיר, הוא שאומץ לבסוף במינוח הבוטני העברי. הוא ניתן לסוג Ranunculus ולשמו העממי האנגלי crowfoot במסגרת קביעת המינוח המדעי בראשית המאה העשרים. השם הופיע לראשונה בילקוט הצמחים (1930, הערה 443), ואושרר מאוחר יותר בצמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים (1946), שם נכלל הסוג נורית בסעיף 759, ומשפחת הנוריתיים בסעיף 758.

עורכי "ילקוט הצמחים הסתמכו על רשימת הצמחים של אליהו סופר בספרו הגליל, בפרק „רשימה א: צמחיית הארץ”, שבו נמנים מיני משפחת הנוריתיים (כף הארי). בהערה 443 נכתב כי השם נסמך על המילה „נוריתא”, המופיעה כביכול בתלמוד הבבלי (חולין נ"ח), אולם בדיקה מעלה כי מילה זו אינה מצויה בנוסחים הידועים של התלמוד ואף אינה מתועדת במילון הערוך לר׳ נתן בן יחיאל, שעליו כנראה נסמכה ההפניה לפי המילון החדש של אבן- שושן. לפיכך, הזיקה למקור תלמודי אינה ודאית.

עורכי "ילקוט הצמחים" הסתמכו על רשימת הצמחים של אליהו סופר בספרו "הגליל", בפרק "רשימה א. צמחיית הארץ", שבו נמנים מיני משפחת הנוריתיים (כף הארי) (Ord. Ranunculaceae). בהערה 443 נכתב כי השם נסמך על המילה "נוריתא" המופיעה כביכול ב. אולם בדיקה מעלה כי מילה זו אינה מצויה בנוסחים הידועים של התלמוד ואף אינה מתועדת במילון הערוך לר׳ נתן בן יחיאל, שעליו כנראה נסמכה ההפניה לדף נ"ט לפי המילון החדש של אבן-שושן. לפיכך, הזיקה למקור תלמודי אינה ודאית.

עם זאת, נראה כי בחירת השם נורית הושפעה גם ממראהו של אחד ממיני הסוג הנפוצים והבולטים בארץ — נורית אסיה — שפרחיו מופיעים בגוני אש: אדום, צהוב ולעיתים כתום. המילה נֵר, מן השורש השמי נ-ו- ר המציין אור ואש, משותפת ללשונות שמיות אחדות, וזיקה זו חיזקה את הבחירה בשם נורית, המשקף הן את צבעי הפריחה הבוהקים והן הדהוד לשוני- תרבותי קדום.

מעניין לציין כי אליהו ספיר מזכיר בסוגריים את השם החליפי "כף הארי" בהקשר למשפחת הנוריתיים. נראה שאין זה שם מסורתי קדום, אלא חידוש לשוני מן העת החדשה; ייתכן כי נולד מתוך התבוננות בצורת העלים המפורצים, המזכירה כף רגל של בעל- חיים. הדימוי אינו ייחודי: בערבית מכונים מיני הנורית כף הצבוע, ובאנגלית רגל העורב. כך משתקפת אותה השראה חזותית עתיקה, הלובשת שמות שונים בהתאם לעולם הדימויים התרבותי שבו נוצרה.

 שמות עממיים באנגלית 
הכינוי העממי "רגל עורב" (crowfoot) מתייחס לצורת העלים המפוצלים של מיני הסוג נורית, המזכירה טביעת רגל של עורב. תכונה זו בולטת במיוחד במינים הגדלים בבתי גידול לחים או פתוחים, שבהם העלים שסועים או מפורצים עמוקות.

השם העממי "רגל עורב אדומה" (scarlet crowfoot) מתייחס לנורית אסיה, בשל צבע פרחיה האדום הבולט.

הכינוי "Buttercup" משמש כשם עממי כללי לרוב מיני הסוג נורית, ובעיקר למינים בעלי פרחים צהובים. מקור השם בצבעם הצהוב והמבריק של הפרחים, המזכיר חמאה.

השם "Turban buttercup" מתייחס לזנים תרבותיים של נורית אסיה, שפרחיהם מרובי עלי כותרת וצורתם מזכירה טורבן מלופף. השם נובע מן הדמיון הצורני, וכן מן הדימוי ה"מזרחי" שיוחס לפרחים אלה בעת הפצתם באירופה.

 השם העברי המחודש 
השם העברי נורית ניתן לסוג Ranunculus ולשמו העממי האנגלי crowfoot במסגרת קביעת המינוח הבוטני העברי בראשית המאה ה-20. השם הופיע לראשונה ב"ילקוט הצמחים" (1930, הערה 443), ואושרר מאוחר יותר ב"צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946, שם נכלל הסוג נורית בסעיף 759, ומשפחת הנוריתיים בסעיף 758.

עורכי ילקוט הצמחים הסתמכו על רשימת הצמחים של אליהו סופר בספרו "הגליל", בפרק "רשימה א. צמחיית הארץ", שבו נמנים מיני משפחת הנוריתיים (כף הארי) (Ord. Ranunculaceae). בהערה 443 נכתב כי השם נסמך על המילה "נוריתא" המופיעה כביכול ב. ואולם, בדיקה במקורות מעלה כי מילה זו אינה מופיעה בנוסחאות הידועות של התלמוד, ואף אינה מתועדת במילון הערוך לר׳ נתן בן יחיאל, שעליו כנראה נסמכה אותה הפניה לפי מילהמילון החדש של אברהם אבן-שושן. לפיכך נראה כי הקישור למקור תלמודי אינו ודאי.

עם זאת, אין ספק כי בחירת השם נורית הושפעה גם ממראהו של אחד ממיני הסוג הנפוצים והבולטים בארץ — נורית אסיה — שפרחיו מופיעים בגוני אש: אדום, צהוב ולעיתים כתום.

המילה נֵר נגזרת מן השורש השמי נ- ו- ר, המציין אור ואש, שורש המשותף ללשונות שמיות אחדות. זיקה לשונית זו חיזקה את הבחירה בשם נורית, המשקף הן את צבעי הפריחה הבוהקים והן הדהוד לשוני- תרבותי קדום.

 השמות בערבית 
חוּדָ'אן אָסִיַוִי (حوذان آسيوي) שפירושה נורית אסייתית. זהו השם התקני בספרות הבוטנית הערבית המודרנית, והוא מצוי בשימוש בעיקר בפרסומים מדעיים ובספרות מקצועית ברחבי העולם הערבי. המילה מופיעה כבר בכתבים ערביים קלאסיים, למשל אצל: אבן אל- ביתאר, אבן סינא וחכמי הרפואה והבוטניקה של ימי הביניים (כגון אבן אל- בַּיְטַאר, אל- דינַוַרי ואחרים). השם חוּדַ’אן (ḥuḏān) נובע מן השורש הערבי ח- ו- ד / حوذ, שפירושו הכללי: לאחוז, לתפוס, להיאחז, להקיף.

כַּף אֶל-צַ'בִּע (كفّ الضبع) – "כף הצבוע" הוא שם עממי הנפוץ בעיקר באזורי הלבנט הדרומי – ישראל, ירדן, דרום לבנון ודרום סוריה. מקורו בדמיון שבין צורת העלים לבין כף רגלו של הצבוע.

כַּבִּיכַּג' (كبيكج) – שם עממי מקומי לצמח, המצוי בניבים אזוריים אחדים בלבנט הדרומי; משמעותו האטימולוגית אינה ברורה, והוא נחשב לשם מסורתי שאין לו פירוש מוסכם.

 הבחנה בין הפרחים האדומים הבולטים בארץ 
ממוזער|מרכז|550px|מימין לשמאל: כלנית מצויה, נורית אסיה, פרג אגסני.

בישראל קיימים פרחים אדומים מועטים יחסית, והבולטים בהם הם הכלנית (כלנית מצויה), הנורית (נורית אסיה) והפרג (פרג אגסני). בגלל הדמיון בין הפרחים, ובפרט עקב צבעם האדום העז, רבים מתבלבלים ביניהם.
 הכלנית המצויה היא הראשונה שפורחת (מתחילה בסוף דצמבר או תחילת ינואר). היא בעלת לפחות 5 עלי כותרת, ובדרך כלל קיימת טבעת לבנה סביב בסיס האבקנים השחור. לכלנית אין עלי גביע, אך שושנת עלים נמצאת מספר סנטימטרים מתחת לפרח.
 אחריה מבחינת סדר הפריחה באה הנורית. גם לנורית לפחות 5 עלי כותרת אדומים ואבקנים שחורים, אך לה יש עלי גביע ואין לה טבעת לבנה. בדרך כלל, עליה נוצצים יותר מעלי הכלנית ולעיתים קרובות קרועים ובלויים יותר עקב פעילות החרקים האגרסיבית בתקופת פריחתה (סוף חודש פברואר ורוב חודש מרץ, תלוי במזג האוויר).
 האחרון שפורח הוא הפרג שיוצר גם הוא מרבדים אדומים באביב (חודשי מרץ, אפריל, מאי ולעיתים תחילת יוני). הפרג שונה מהכלנית והנורית. יש לו רק 4 עלי כותרת ובבסיסם כתמים שחורים גדולים.
בפעילויות טבע לילדים נהוג להסביר הבדלים אלה באמצעות אגדה על שלוש נסיכות יפות המגיעות לנשף וכולן לובשות שמלה אדומה. כל נסיכה נוקטת בטקטיקה שונה (צעיף לבן, נצנצים או עגילים שחורים) כדי להיבדל מרעותה.

 מורפולוגיה 
נורית אסיה היא צמח עשבוני רב-שנתי, שעיר, זקוף, גובהו 10 עד 30 ס"מ. השערות פשוטות והדוקות לגבעולים לעלים ולעלי הגביע.

השורשים דו-צורתיים: קצרים, גליליים ופקעתיים, ולצדם שורשים סיביים דקים וארוכים. ציצת שורשים מעובים קטנה קרובה לפני השטח ומתחדשת כל שנה. הגבעול התת-קרקעי קצר, ולעיתים קרובות מצמיח שלוחות הגבעול התת-קרקעי קצר, ולעיתים קרובות מצמיח שלוחות אופקיות דקות. 

העלים התחתונים ערוכים בשושנת, ואילו העלים העליונים מסורגים; העלים התחתונים רחבים ושונים במבנם מן העלים העליונים. העלים התחתונים זקופים ובעלי פטוטרת ארוכה, דמויי ביצה רחבים עד עגולים; שפתם חרוקה (בעלי שיניים קטנות ומעוגלות) או מחולקת לשלוש אונות משוננות, ולעיתים נדירות הם גזורים לאונות ארוכות, עד העורק הראשי של העלה או כמעט כך.

העלים האחרים, ובעיקר העליונים, דמויי יתד או גזורים במידה משתנה לאונות מוארכות, משוננות או שסועות עמוקות, לעיתים באופן חד ולעיתים בלתי-סדיר (מצב ביניים בין שפה משוננת לשפה מאונת); לעיתים הם מחולקים לשלוש אונות דמויות יתד. העלים העליונים ביותר מחולקים לאונות מוארכות עד סרגליות.

עמוד התפרחת (הגבעול) בודד, זקוף, וגובהו 15 עד 30 ס״מ; הוא נושא עלים מעטים וקטנים ולעיתים נראה כמעט חסר עלים. הגבעול עגול, פשוט או מסתעף במקצת, ונושא פרח אחד עד ארבעה פרחים.

הפרחים בעלי סימטריה רדיאלית, דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, דמוי קערה נישא יחיד בקצה הגבעול מעל העלים וקוטרו 3 עד 6 ס"מ לעיתים רחוקות 2 ס"מ או עד 8 ס"מ, צבעם אדום כהה, מבריק, לעיתים נדירות כתום או צהוב. במרכז הפרח יש גוש צפוף של אבקנים שחורים שצבעו שחור-סגול.

הגביע כוכבי, ירקרק-ארגמני, בן חמישה עלים מחודדים; הוא אינו נשיר, וממוקם מתחת לכותרת ובצמידות אליה. עלי הגביע פרושים או כפופים לאחור.

הכותרת סימטרית רדיאלית, דמוית קערה, ובעלת 5 עד 10 עלי כותרת; מספרם משתנה. עלי הכותרת חלקים ומבריקים בצִדם העליון, דמויי ביצה הפוכה עד דמויי יתד, וחסרי קשקש צוף (חסרי צופן). בסוג נורית מצויה לרוב גומת צוף בבסיס עלי הכותרת, המוגנת על-ידי קשקש; אולם בנורית אסיה הקשקש חסר והגומה חשופה. אורך עלי הכותרת 2 עד 4 ס״מ ורוחבם 1 עד 1.5 ס״מ. צבע הכותרת אדום מבריק, ולעיתים רחוקות צהוב (פרטים בודדים באוכלוסיות אדומות-כותרת).

האבקנים שחורים, מרובים ומפורדים. צבע האבקה חום כהה.

השחלה עילית, מורכבת מעלי שחלה רבים מפורדים שאינם מאוחים שכל אחד מהם בעל ביצית אחת זקופה. המצעית (הציר) קרחת ומתארכת עם הבשלת הפרי.

הפרי הוא פרי מקובץ מאורך, המורכב ממספר רב של פרודות חד-זרעיות קטנות ובעלות מקור. הפרי המקובץ גלילי ודמוי שיבולת באורך 2 עד 4 ס״מ.

הפרודות חד-זרעיות, באורך 2 עד 3 מ״מ, דחוסות, קרומיות, דמויות ביצה–מעוגלות, ובעלות מקור כפוף שאורכו כמחצית מגוף הזירעון והוא גלגולו של עמוד השחלה. עמוד השחלה של הפרודות משתייר לאחר ההבשלה.

 שימושים 
מנורית אסיה טופחו זנים תרבותיים בעלי פרחים גדולים במגוון צבעים, מרובי עלי כותרת (פרחים "ממולאים"), השומרים על הברק האופייני בצִדם העליון של עלי הכותרת. נורית אסיה היא צמח אור מלא, עמיד בקרה, בשרב ובגיר, אך רגיש למליחות. גדל היטב במרבית אזורי ישראל ובמגוון סוגי קרקע. הריבוי נעשה באמצעות זרעים או באמצעות חלוקה בעונת הקיץ.

 שימור 
250px|ממוזער|נורית אסיה צהובה בדרך נוף כרמל
נורית אסיה היא פרח מוגן בישראל.

הכרה
ב-1 במרץ 2023, Canada Post, מנהלת הדואר של קנדה, הנפיק בול דואר המתאר Ranunculus asiaticus. הבול הונפק בחוברות ובגלילים וכגיליון למזכרת.

 ראו גם 
 כלנית מצויה
 פרג אגסני

 קישורים חיצוניים 

 נורית אסיה - אגדות ומידע מפורט מתוך האתר טיולים בארץ מגדיר צמחים

 הערות שוליים 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:נוריתיים
קטגוריה:ארץ ישראל: נוריתיים
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים אדומים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
ja:ラナンキュラス