מועדון קרב (סרט)

מועדון קרב (באנגלית: Fight Club) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג דרמה - מותחן פסיכולוגי שיצא לאקרנים בשנת 1999 וזכה עם השנים למעמד של סרט פולחן. זהו סיפור דרמטי וטעון על אדם חסר שם שמחפש משמעות בעולם מנוכר. הסרט נחשב שנוי במחלוקת בזמנו, אך בהמשך קיבל הערכה מחודשת בזכות המסר הביקורתי והסגנון יוצא הדופן שלו.

הסרט בבימויו של דייוויד פינצ'ר ובכיכובם של בראד פיט, אדוארד נורטון והלנה בונהם קרטר מבוסס על הרומן בעל אותו שם מאת צ'אק פלאניוק שיצא לאור בשנת 1996. הסיפור מתמקד בדמותו של המספר, גבר ממעמד הביניים העובד בעבודה משרדית שגרתית המתמודד עם הפרעות שינה, מה שמוביל אותו למשבר זהות ולתחושת חוסר סיפוק. הוא פוגש במהלך חייו את טיילר דרדן – דמות כריזמטית ונועזת. יחד הם מקימים את "מועדון קרב", קבוצה מחתרתית של גברים הנפגשים למאבקים פיזיים כאמצעי לשחרור מהלחצים היומיומיים והתמודדות עם רגשותיהם העמוקים.

הסרט מותח ביקורת חריפה על תרבות הצריכה המודרנית, האובדן של זהות אישית והגבריות בעולם התאגידים. דרך דמותו של טיילר דרדן, הסרט מדגיש את הניכור שהחברה הקפיטליסטית גורמת לפרטים בתוכה, ואת החיפוש אחר משמעות עמוקה יותר לחיים. הסרט עורר דיון ציבורי רחב. חלק מהצופים נבהלו מהאלימות שבו, ואחרים התלהבו מהמסרים המרדניים שהוא מציג.

הסרט הכניס בקופות 101 מיליון דולר אל מול תקציב של 65 מיליון דולר, אף על פי שהכנסותיו בקופות לא עמדו בציפיות של אולפני המאה ה-20, הוא הפך לאחת מיצירות התרבות החשובות של סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. הסרט זכה לביקורות מגוונות, חלקן שיבחו את הקונספט החדשני והבימוי של פינצ'ר, בעוד שאחרים גינו את רמות האלימות ואת מה שראו כהאדרה של רעיונות אנרכיסטיים.

 עלילה 
העלילה עוקבת אחר המספר חסר השם (אדוארד נורטון) אדם חסר משפחה העובד בתאגיד יצרנית רכב וסובל מבדידות, דיכאון ואינסומניה. הוא פונה אל הרופא שלו על מנת לקבל מרשם לכדורי שינה אך זה מסרב וממליץ לו להתעמל או לנסות רפואה אלטרנטיבית. כאשר המספר טוען שהוא סובל, הרופא מבטל אותו ואומר לו בחצי הומור ללכת לקבוצת תמיכה סרטן האשכים על מנת שיראה אנשים שבאמת סובלים. המספר מחליט ללכת לקבוצת התמיכה וכאשר הוא שומע את הסיפורים הוא מתחיל לבכות במפגשים והבכי מאפשר לו לישון בלילה. מה שגורם לו להצטרף לקבוצות תמיכה נוספות.

המספר מפתח תלות רגשית בקבוצות תמיכה, שם הוא פוגש את מרלה סינגר (הלנה בונהם קרטר), דמות צבעונית ולא צפויה הסובלת מבעיות פסיכולוגיות כמו הפרעת אישיות גבולית.

בעקבות פגישה גורלית עם טיילר דרדן (בראד פיט), דמות כריזמטית ואנרכיסטית המייצגת אלטר אגו שלו, הם מקימים מועדון מחתרתי הנקרא "מועדון קרב". המועדון מציע לחבריו דרך להשתחרר מהמוסכמות החברתיות באמצעות אלימות פיזית ומרד בקפיטליזם ובחיי צרכנות ריקניים. הדמות של טיילר משקפת גם ניהיליזם ותפיסה של תורתו של ניטשה לפיה יש לשחרר את עצמך מהגבולות של המוסר המסורתי. במהלך סצנות רבות, טיילר דרדן עוטה משקפי שמש המיועדים לרוב לסובלים מנדודי שינה, אשר חוסמים אור כחול, המפחית את כמות המלטונין שהגוף מייצר כרמז על הקשר בין המספר לטיילר.

לאחר שמרלה לוקחת מנת יתר של קסאנקס היא ניצלת על ידי דרדן ובעקבות כך מתפתחת בין השניים מערכת יחסים מינית. דרדן מבקש מהמספר שלא ידבר לעולם עם מרלה עליו. תחת הדרכתו של דרדן, מועדון הקרב הופך ל"פרויקט מהומה" (Project Mayhem), אשר מתמסר לביצוע פעולות ונדליזם אנטי-קפיטליסטיות הרסניות ברחבי העיר. מועדוני הקרב הופכים לרשת עבור "פרויקט מהומה", ואילו המספר נותר מחוץ לפעילות הפרויקט. לאחר ויכוח, דרדן נעלם מחייו של המספר ולאחר שבוב (מגולם על ידי מיט לוף), חבר ב"פרויקט מהומה", נהרג בעת ביצוע משימה, המספר מנסה לעצור את פעילות הפרויקט. בהמשך המספר מגלה כי מועדון הקרב גדל ונוספו לו סניפים רבים בכל ערי ארצות הברית, בהם החברים מזהים אותו כטיילר דרדן.

בהמשך הסרט הוא מבין, בעקבות שיחה עם מרלה, כי טיילר דרדן הוא למעשה האלטר אגו שלו עצמו אשר נוצר כתוצאה מאוטוסוגסטיה בעקבות רצונו להשתנות. דרדן מופיע בפניו ומסביר לו כי הוא שולט בגופו בזמנים מסוימים בחייו - כשהוא ישן, וכשהוא מדמיין שהוא נמצא עם דרדן, אך בעצם עושה את מה שדרדן עושה.

הסרט נוגע בנושאים כמו פסיכואנליזה, זהות מגדרית, וגבריות בעולם המודרני. במהלך העלילה, מתגלה שהמספר סובל מדיסוציאציה חמורה, וטיילר הוא למעשה היבט סכיזופרני של נפשו. כאן עולה הדיון על אלטר אגו והפרדת התודעה מהגוף.

לאורך הסרט ישנו עיסוק משמעותי בדינמיקה קבוצתית ובמערכות יחסים, תוך שהוא בוחן את השפעת טראומה ואת הקשר בין תאגידים לעיצוב התנהגותם של אנשים. המספר נאבק בפער בין המציאות לבין מה שתופס כאמיתות חייו, מה שמוביל לכך שהצופה נחשף לעלילה מנקודת מבטו של מספר בלתי מהימן. לאורך הסיפור, האירועים מוצגים דרך עיניו של המספר באופן חלקי ומעוות, מה שמקשה להבחין בין אמת להזיה. רק לקראת הסיום מתגלה לצופה האמת המלאה, וחושפת את המאבק הפנימי של הדמות הראשית בינו לבין האלטר-אגו שלו, טיילר דרדן, ובכך מעניקה משמעות חדשה לאירועים שהוצגו במהלך הסרט.

הסרט, המשלב אלמנטים של פוסטמודרניזם, סוריאליזם, ופרדוקסים, מסתיים בפיצוץ של בניין משרדים – סמל להתמוטטות המבנה הכלכלי והמעמד החברתי המודרני. דרך ההרס והכאוס, הסרט מותיר את הצופה עם שאלות מהותיות על פסיכולוגיה, פילוסופיה, ומערכת הערכים המניעה את העולם המודרני.

 צוות השחקנים 
 אדוארד נורטון מגלם את המספר - מתאם החזרות של יצרנית רכב. שמו של המספר לא נאמר במפורש בסרט. במהלך הסרט, מאמץ המספר כינויים שונים לצורך מאוד מסוים, בזמן שהוא משתתף בקבוצות תמיכה כדי להילחם בנדודי השינה שלו.
 בראד פיט מגלם את טיילר דרדן - מוכר סבונים שהמספר פוגש באחת מנסיעות העסקים שלו. הוא והמספר הופכים לחברים טובים ופותחים מועדון קרב מחתרתי, שאותו טיילר הופך בסופו של דבר לארגון טרור אנרכיסטי שנקרא "פרויקט מהומה".
 הלנה בונהם קרטר מגלמת את מרלה סינגר - אישה ניהיליסטית שהקריין פוגש בזמן שהיא הולכת לקבוצות תמיכה. לה ולטיילר יש מערכת יחסים מינית לאורך כל הסרט.
 מיט לוף מגלם את רוברט "בוב" פאולסון - אדם שהקריין פוגש בקבוצת תמיכה לסרטן האשכים. מאוחר יותר הוא מצטרף למועדון קרב והופך לחבר ב"פרויקט מהומה" על מנת למצוא סיפוק.
 ג'ארד לטו מגלם את פני מלאך - מגויס צעיר למועדון קרב וחבר ב"פרויקט מהומה".
 זאק גרנייה מגלם את ריצ'רד צ'סלר - הבוס של המספר בעבודתו בחברה שממנה המספר מנסה להשתחרר.
 הולט מק'קלני מגלם את המכונאי - חבר בפרויקט מהומה שמבצע משימות סודיות ומפחידות למען טיילר דירדן.
 איון ביילי מגלם את ריקי - אחד מחברי מועדון הקרב.

 הפקה 
 פיתוח הסרט 
בשנת 1996, הסופר צ'אק פלאניוק הוציא לאור את הרומן "מועדון קרב". פלאניוק הגה את הרעיון לספר לאחר שחטף מכות בטיול מחנאות. כשהוא חזר לעבודה, עם חבלות גלויות, אף אחד מעמיתיו לעבודה לא שאל אותו מה קרה. במקום זאת, שאלו אותו שאלות בנאליות כמו 'איך היה סוף השבוע שלך?' הוא הבין שזה מפני שלא היה להם מספיק אכפת ממנו כדי לרצות לתקשר איתו.

לפני פרסום הספר, גרסה מוקדמת שלו הגיעה למפיק קווין מק'ורמיק, אשר שלח אותה לבחינה באולפני פוקס. הבוחן דחה את הרעיון לעבד את הספר לסרט. מק'ורמיק העביר את הגרסה המוקדמת גם למפיקים לורנס בנדר וארט לינסון, אך גם הם דחו את הפרויקט.

המפיקים ג'וש דונן ורוס בל זיהו את הפוטנציאל בספר והתעניינו בעיבודו לקולנוע. כדי לאמוד את אורכו של הסרט, הם ארגנו קריאה של התסריט עם שחקנים, אשר נמשכה שש שעות.

בעקבות כך הם השמיטו קטעים מהתסריט המקורי והשתמשו בתסריט המקוצר להקלטת הדיאלוגים. רוס בל שלח את ההקלטה לראש מחלקת פוקס 2000 , אשר האזינה להקלטה והחליטה לרכוש את הזכויות על הספר "מועדון קרב" מפלאניוק עבור סכום של 10,000 דולר.

זיסקין שקלה בתחילה לשכור את באק הנרי לכתיבת העיבוד הקולנועי לאחר שמצאה דמיון בין "מועדון קרב" לבין הסרט "הבוגר" משנת 1967, אותו עיבד הנרי. עם זאת, כאשר התסריטאי ג'ים אולס פנה לדונן ובל בבקשה לכתוב את התסריט, העדיפו המפיקים לבחור בו על פני הנרי. רוס בל פנה לארבעה במאים בבקשה לביים את הסרט כאשר המועדף עליו היה פיטר ג'קסון, אולם ג'קסון היה עסוק בצילומי הסרט "רוחות רפאים" בניו זילנד. גם הבמאים בריאן סינגר ודני בויל קיבלו את הספר אך לא הביעו מספיק עניין להתחייב לפרויקט.

הבמאי דייוויד פינצ'ר קרא את הספר עוד לפני שזיסקין רכשה את הזכויות עליו ואף ניסה בעצמו לרכוש אותן. הוא נפגש עם זיסקין לשוחח על בימוי הסרט, ולאחר השיחה החליט לביים את הסרט, אף על פי שהיסס בהתחלה בעקבות חוויה שלילית שחווה עם אולפני המאה ה-20 בהפקת הסרט "הנוסע השמיני 3".

לאחר שפינצ'ר לקח על עצמו את בימוי הסרט המפיק ארט לינסון ראה את הפונטציאל והחליט להיכנס לצוות המפיקים.

 ליהוק 
ממוזער|391x391 פיקסלים|כוכבי הסרט הלנה בונהם קרטר (מימין) בראד פיט (באמצע) ואדוארד נורטון (משמאל)
המפיק רוס בל נפגש עם השחקן ראסל קרואו כדי לדון במועמדותו לתפקיד טיילר דרדן. המפיק ארט לינסון, שהצטרף לפרויקט בשלב מאוחר יותר, נפגש עם השחקן בראד פיט בנוגע לאותו תפקיד. לינסון, שהיה המפיק הוותיק מבין השניים, השפיע על ההחלטה של האולפן לבחור בפיט במקום בקרואו. פיט חיפש פרויקט חדש לאחר הכישלון המסחרי שחווה עם "לפגוש את ג'ו בלאק", והאולפן האמין ש"מועדון קרב" יזכה להצלחה גדולה יותר עם כוכב ידוע. האולפן חתם עם פיט על חוזה בסך 17.5 מיליון דולר.

לתפקיד "המספר" חסר השם האולפן חיפש "כוכב בעל שם" בין השמות שעלו היו מאט דיימון ושון פן, במטרה לשפר את הפוטנציאל המסחרי של הסרט.

עם זאת, פינצ'ר העדיף את אדוארד נורטון בהתבסס על הופעתו בסרט לארי פלינט: האיש והסקנדל מ-1996. באותה תקופה, אולפנים אחרים פנו לנורטון לתפקידים ראשיים בסרטים מתהווים כמו "הכישרון של מר ריפלי" ו"איש על הירח". אולפני המאה ה-20 הציעו לנורטון 2.5 מיליון דולר עבור השתתפותו ב"מועדון קרב", אך הוא לא יכול היה לקבל את ההצעה מיד בשל התחייבות קודמת לסרטי פרמאונט. כדי לפתור את המצב, נורטון חתם על הסכם עם פרמאונט, בו התחייב להופיע באחד מהסרטים העתידיים שלהם תמורת משכורת מופחתת. נורטון מילא מאוחר יותר את ההתחייבות הזו עם תפקידו בסרט "הג'וב האיטלקי" משנת 2003.

בינואר 1998 הודיעו אולפני המאה ה-20 כי בראד פיט ואדוארד נורטון לוהקו לסרט. השחקנים התכוננו לצילומים על ידי שיעורים באיגרוף, טאקוונדו, גראפלינג וייצור סבון. בראד פיט אכן בחר באופן יזום ללכת לרופא שיניים כדי לשבור חלקים משיניו הקדמיות כהכנה לתפקידו בסרט. הוא עשה זאת כדי להבטיח שהדמות שלו, טיילר דרדן, תיראה יותר אותנטית ומתאימה לתדמית של לוחם במועדוני קרב מחתרתיים. לאחר סיום הצילומים, הוא חזר לרופא השיניים כדי לשקם את השיניים שנפגעו.

בחירתו הראשונה של פינצ'ר לתפקיד מרלה סינגר הייתה ג'נין גרופלו. בעוד שפינצ'ר טען בתחילה שהיא דחתה את התפקיד בשל תוכן הסרט המיני, גארופלו חשפה בראיון בשנת 2020 שהיא הסכימה לתפקיד אך הודחה ממנו כי נורטון סבר שהיא אינה מתאימה לתפקיד.

לאחר מכן פינצ'ר הציע את התפקיד לג'וליה לואי-דרייפוס. יוצרי הסרט שקלו גם את קורטני לאב ווינונה ריידר כמועמדות מוקדמות לתפקיד. לאב טענה שהיא לוהקה לתפקיד מרלה סינגר, אך פוטרה לאחר שדחתה הצעה מפיט להשתתף בסרט על בעלה המנוח, קורט קוביין. האולפן רצה ללהק את ריס וית'רספון, אך פינצ'ר חש שהיא צעירה מדי לתפקיד. שרה מישל גלר דחתה את התפקיד בשל לוח זמנים עמוס עם סדרת הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים". בסופו של דבר, פינצ'ר בחר להעניק את התפקיד להלנה בונהם קרטר, בהתבסס על הופעתה בסרט כנפי היונה משנת 1997.

 כתיבה 

ג'ים אולס החל בעבודה על טיוטה ראשונית של התסריט שבה לא נכללה קריינות רקע בשל התפיסה הרווחת בתעשייה באותה תקופה כי מדובר בטכניקה מיושנת ושחוקה. עם הצטרפותו של דייוויד פינצ'ר לפרויקט הוא טען כי הסרט חייב לכלול קריינות שכן לדעתו ההומור נבע מקולו של המספר.

פינצ'ר ואולס עבדו על עיבוד מחדש של התסריט במשך כשבעה חודשים, ובשנת 1997 הגישו טיוטה שלישית אשר כללה שינויים בסדר העלילה והסרת מספר אלמנטים מרכזיים. כאשר בראד פיט לוהק לתפקיד טיילר דרדן, הוא הביע דאגה כי אופי הדמות שלו הוא חד-ממדי וחסר מעוף.

בעקבות זאת, פנה פינצ'ר לבמאי והתסריטאי קמרון קרואו, שהציע להוסיף לדמות יותר עמימות. בנוסף פינצ'ר שכר את התסריטאי אנדרו קווין ווקר איתו שיתף פעולה בסרט שבעה חטאים כדי לסייע בעיבוד, והזמין את בראד פיט ואדאורד נורטון לעזור בשכתוב התסריט. במהלך כשנה הם יצרו חמש גרסאות שונות של התסריט.
ממוזער|הבמאי דייוויד פינצ'ר (2012)
צ'אק פלאניוק מחבר הרומן המקורי שיבח את עיבוד הסרט על נאמנותו למקור, והעריך את העובדה שהעלילה בסרט הייתה יותר ממוקדת ומעובדת מזו שבספר. הוא נזכר כיצד התסריטאים התלבטו האם קהל הצופים יקבל את הטוויסט העלילתי מהספר. פינצ'ר תמך בהכללת הטוויסט, וטען ש"אם הם קיבלו הכל עד לשלב זה, הם יקבלו גם את זה. אם הם עדיין באולם הקולנוע, הם יישארו איתו."

הרומן של פלאניוק הכיל אלמנטים הומוארוטיים, אותם בחר פינצ'ר לשמר גם בעיבוד הקולנועי על מנת לעורר תחושת אי-נוחות בקרב הקהל ולהדגיש את ההפתעות בעלילה. סצנת האמבטיה שבה טיילר דרדן מתרחץ ליד המספר ממחישה את השפעת רעיונותיו של טיילר על המספר. השורה "אני תוהה אם אישה אחרת היא באמת התשובה שאנחנו צריכים" נועדה להציע אחריות אישית ולא הומוסקסואליות, כלומר השורה מציעה שהדמות צריכה להתמודד עם האתגרים והבעיות שלה בצורה ישירה וללא תלות בגורמים חיצוניים כמו מערכת יחסים רומנטית, מה שמבטא את הרעיון של אחריות אישית.Fight Club DVD commentary featuring David Fincher, Brad Pitt, Edward Norton and Helena Bonham Carter, [2000], 20th Century Fox. דוגמה נוספת היא הסצנה בתחילת הסרט שבה טיילר דרדן מכניס את קנה האקדח לפיו של המספר.

המספר מוצא גאולה בסוף הסרט על ידי דחיית הדיאלקטיקה של טיילר דרדן, מהלך המבדיל את הסיום מהגרסה הספרותית שבו המספר נשלח לאשפוז במוסד לחולי נפש.

נורטון השווה את הגאולה בסרט לזו שבסרט "הבוגר", כאשר ציין ששני הגיבורים מוצאים איזון בין שני צדדים מנוגדים של זהותם. פינצ'ר סבר שהרומן מקדיש יותר מדי תשומת לב לטיילר דרדן, ושינה את הסיום כדי להרחיק את הסיפור מהדמות ונימק זאת "רציתי שאנשים יאהבו את טיילר, אבל גם שירגישו בנוח עם תבוסתו."

 בימוי והפקה 
מנהלי הסטודיו, ביל מק'ניק ולאורה זיסקין הקציבו בהתחלה תקציב של 23 מיליון דולר להפקת הסרט אך עם תחילת ההפקה התקציב גדל ל-50 מיליון דולר. חצי מהסכום מומן על ידי חברת ההפקות ניו ריג'נסי, אך כאשר הגיעו לימי הצילום התקציב טיפס ל-67 מיליון דולר. ראש חברת ניו ריג'נסי והמפיק בפועל של הסרט, ארנון מילצ'ן, דרש מפינצ'ר להוריד את העלויות לפחות ב-5 מיליון דולר. פינצ'ר סירב, ולכן מילצ'ן איים על מק'ניק בכך שנסיגת המימון של ניו ריג'נסי. כדי להשיב את תמיכתו של מילצ'ן, שלח מק'ניק לו קלטות של צילומים יומיים מהסרט. לאחר שצפה בשלושה שבועות של צילומים, השיב מילצ'ן את המימון של ניו ריג'נסי להפקה. התקציב הסופי של ההפקה נע בין 63 ל-65 מיליון דולר.

הקרבות בסרט תוכננו ובוימו בצורה מדויקת מאוד, והשחקנים נדרשו להשקיע מאמץ מלא כדי להבטיח שהסצנות יראו ריאליסטיות, כולל רגעים שבהם איבדו את הנשימה כתוצאה מהמכות. המאפרת ג'ולי פירס, שעבדה עם פינצ'ר בסרט "המשחק" מ-1997,צפתה באמנויות לחימה משולבות וקרבות אגרוף בשידורי שלם וצפה כדי לאפר את השחקנים בצורה מדויקת. היא עיצבה לאחד הניצבים אוזן שנראה כאילו חסרה לה סחוס, בהשראת הקרב שבו מייק טייסון נשך חלק מאוזנו של איוונדר הוליפילד. מאפרים השתמשו בשתי שיטות ליצירת זיעה על פי דרישה: ריסוס מים מינרליים מעל שכבת וזלין, ושימוש במים טהורים ליצירת "זיעה רטובה". מיט לוף, ששיחק את דמותו של בוב בעל החזה גדול, לבש רתמת שומן במשקל 40 קילוגרם שנתנה לו חזה מאסיבי. בנוסף, הוא השתמש בהגבהה לנעליים בגובה של 20 סנטימטרים בסצנות עם אדוארד נורטון, כדי להיות גבוה יותר ממנו.

הצילומים נמשכו 138 ימים, מיולי עד דצמבר 1998, שבמהלכם צילם פינצ'ר יותר מ-1,500 סלילי פילם, פי שלושה מהממוצע לסרט הוליוודי. מיקומי הצילומים היו בלוס אנג'לס ובסביבותיה, וכן באולפנים שנבנו ב. מעצב ההפקה, , בנה יותר מ-70 סטים שונים. חזית הבית של טיילר דרדן נבנתה ב בעוד החלק הפנימי של הבית נבנה על במת סאונד במיקום האולפן. הפנים עוצב במראה מתפורר כדי לשקף את העולם המפורק של הדמויות. דירתה של מרלה סינגר עוצבה על בסיס צילומים של דירות במרכז העיר לוס אנג'לס. בסך הכל, ההפקה כללה 300 סצנות, 200 אתרי צילום, ואפקטים מיוחדים מורכבים. פינצ'ר השווה את "מועדון קרב" לסרטו הבא, "החדר" (2002), ואמר: "הרגשתי שאני מבלה את כל זמני בצפייה במשאיות מועמסות ונפרקות כדי שאוכל לצלם שלוש שורות דיאלוג. הייתה יותר מדי תחבורה בכל זה."

 צילום 

לצילום הסרט פינצ'ר שכר את שירותיו של הצלם . אביו  היה הצלם של פינצ'ר בסרט "הנוסע השמיני 3" משנת 1992, אך נאלץ לעזוב את ההפקה באמצע הדרך בשל מחלת פרקינסון. פינצ'ר חקר סגנונות חזותיים שבהם השתמש בסרטיו הקודמים "שבעה חטאים" ו"המשחק", שבמהלכם השתמש בטכניקות כמו תאורה כהה וצללים מודגשים, צבעים עשירים וקונטרסטים חדים, כדי ליצור אווירה מתוחה וקודרת, ולהדגיש את המסתורין והדרמה.
ממוזער|280x280 פיקסלים|הלנה בונהם קרטר מגלמת את דמותה של מרלה מאופרת באיפור אופלסנטי.
פינצ'ר וקרוננוות' אימצו סגנון חזותי מרהיב, כשהם בחרו להציג את הדמויות כ"מבריקות במקצת". הסצנות שבהן המספר מופיע ללא טיילר דרדן היו בעלות מראה פשוט וריאליסטי. לעומת זאת, הסצנות שבהן טיילר מופיע תוארו על ידי פינצ'ר כ"היפר-ריאליות במובן הרוס ומתפורר—מטאפורה חזותית למה שהמספר נכנס אליו". היוצרים השתמשו בצבעים כבדים בתלבושות, באיפור ובעיצוב האמנותי. הלנה בונהם קרטר השתמשה באיפור אופלסנטי - איפור שמאפייניו כוללים גוונים רב-צבעוניים וזוהר המשתנה בהתאם לזווית האור כדי להציג את דמותה הניהיליסטית הרומנטית במראה של "מכורה לסמים". המראה היה בהשראת הסרט "אמריקן גרפיטי" משנת 1973.

הצוות ניצל הן את האור הטבעי והן את התאורה המעשית. פינצ'ר חיפש גישות שונות לסידורי התאורה; לדוגמה, הוא בחר במספר מיקומים עירוניים כדי לנצל את אפקטי אורות העיר ברקע השוטים. הצוות השתמש גם בתאורת פלואורסצנט במיקומים מעשיים אחרים כדי לשמור על אלמנט של מציאות ולתאורה של הפרוטזות שתיארו את פציעות הדמויות. מצד שני, פינצ'ר גם דאג שהסצנות לא יהיו מוארות חזק מדי, כדי שעיני הדמויות יהיו פחות נראות, בהשפעת הטכניקה של הצלם .

הסרט צולם בעיקר בשעות הלילה וכאשר צולם בשעות היום פינצ'ר שם דגש על כך שזה יהיה במיקומים מוצלים. הצוות צייד את מרתף הבר במנורות עבודה זולות כדי ליצור זוהר ברקע. פינצ'ר נמנע מצילום סצנות הקרב המוקדמות במרתף עם עבודת מצלמה מעוצבת, והעדיף למקם את המצלמה במצב קבוע. בסצנות הקרב המאוחרות יותר, פינצ'ר העביר את המצלמה מנקודת המבט של צופה מרוחק לזו של הלוחם.

הסצנות עם טיילר דרדן צולמו בצורה שנועדה להסתיר את העובדה שהדמות היא הקרנה מנטלית של המספר חסר השם. טיילר לא צולם בשוטים זוגיים עם קבוצת אנשים, וגם לא הוצג בשוטים מעבר לכתף בסצנות שבהן טיילר נותן למספר רעיונות ספציפיים כדי לתמרן אותו. בסצנות לפני שהמספר פוגש את טיילר, הכניסו היוצרים את נוכחותו של טיילר בפריימים בודדים להעברת מסר תת-ספי. טיילר מופיע ברקע ומחוץ לפוקוס, כמו "שד קטן על הכתף". פינצ'ר הסביר את הפריימים התת-מודעים באומרו: "הגיבור שלנו יוצר את טיילר דרדן במוחו, ולכן בנקודה זו הוא קיים רק בשוליים של תודעת המספר".

 אפקטים חזותיים 
דייוויד פינצ'ר שכר את , מומחה לאפקטים חזותיים שעבד עמו בעבר על הסרט "המשחק", כדי להוביל את עבודת האפקטים החזותיים בסרט "מועדון קרב". האוג פיזר את צוות האמנים והמומחים בין צוותים שונים כאשר כל צוות התמקד בסוג מסוים של אפקטים חזותיים: מידול ממוחשב, אנימציה, קומפוזיציה וסריקה. האוג הסביר שהם בחרו את המומחים הטובים ביותר לכל תחום, ותיאמו ביניהם כדי לוודא שהעבודה תבוצע בצורה מיטבית, ללא ניצול של נקודות החולשה של המתקנים.שמאל|ממוזער|250px|הפתיח של הסרטסצנת הפתיחה של הסרט, באורך 90 שניות, מציגה את המוח של המספר ברמה מיקרוסקופית. המצלמה נעה פנימה והחוצה, כשהיא מתחילה במרכז הפחד של המספר ועוקבת אחר תהליכי המחשבה שלו. סצנה זו, שתוכננה בחלקה על ידי פינצ'ר, זכתה לתקציב נפרד מהסרט כולו ואושרה על ידי האולפן בינואר 1999. לצורך הסצנה, שכר פינצ'ר שירותיו של , שזכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.

בנוסף, הסרט כולל אפקטים חזותיים נוספים כמו סצנה מוקדמת שבה המצלמה חולפת על פני רחובות העיר ומתמקדת בציוד ההרסני של "פרויקט מהומה". סצנת הסיום, שבה נהרסים משרדי חברות כרטיסי האשראי, עוצבה על ידי ריצ'רד ביילי מחברת Image Savant, שעמל על הסצנה במשך למעלה מ-14 חודשים.

במהלך הסרט, ישנה סצנה שבה טיילר דרדן מסב את תשומת לב הצופים לסימן המעבר המכונה "כוויית סיגריה". סצנה זו מסמלת נקודת מפנה עלילתית, שבה המציאות מתחילה להתעוות ולהפוך על פניה. פינצ'ר הסביר שהכוונה הייתה להעניק לצופים תחושה של שינוי דרמטי במבנה הסרט, כאילו המקרין החמיץ את המעבר בין הסצנות, וכעת הצופים צריכים לראות את הסרט מזווית חדשה לחלוטין.

 פסקול 
דייוויד פינצ'ר חשש שלהקות שכבר צברו ניסיון בכתיבת פסקול מקורי לא יצליחו להביא את החיבור הנכון בין הנושאים השונים של הסרט ולכן חיפש להקה שלא התנסתה בתחום הקולנועי בעבר. תחילה פנה פינצ'ר ללהקת רדיוהד, אך הסולן תום יורק סירב להצעה משום שהלהקה הייתה בתקופת התאוששות לאחר קידום האלבום שלהם "OK Computer" מ-1997. בעקבות זאת, פינצ'ר פנה לצמד המפיקים Dust Brothers, שיצרו פסקול ייחודי בסגנון פוסט-מודרני, שכלל לופים של תופים, אפקטים אלקטרוניים, ודגימות ממוחשבות. , אחד מחברי הדאסט בראדרז, הסביר שפינצ'ר ביקש ליצור "משהו פורץ דרך" בכל היבט של הסרט, ופסקול לא שגרתי תרם להשגת המטרה הזו.

השיר "Where Is My Mind?" של להקת פיקסיז מלווה את רגע השיא של הסרט ואת כתוביות הסיום.

 יציאה לאקרנים 
 שיווק 
ממוזער|בר מעוצב מאביזרים ויצירות אמנות מקוריות של מועדון קרב כולל הסבון המפורסם.הצילומים הסתיימו בדצמבר 1998, ופינצ'ר ערך את החומר המצולם בתחילת 1999 כדי להכין את 'מועדון קרב' להקרנה מול הנהלת האולפנים. התגובה לסרט לא הייתה חיובית, וההנהלה חששה כי לא יהיה לסרט קהל יעד מתאים. הסרט היה מתוכנן במקור לצאת ביולי 1999, אך שחרורו נדחה תחילה ל-6 באוגוסט 1999, ולאחר מכן נדחה שוב לסתיו, בטענה ללוח זמנים עמוס בקיץ ולתהליך פוסט-פרודקשן מזורז. מחוץ לאולפן ייחסו את העיכובים לטבח בתיכון קולומביין שהתרחש מוקדם יותר באותה שנה.

מנהל השיווק של חברת פוקס סרצ'לייט פיקטורס עמד בפני אתגרים בשיווק הסרט, ובשלב מסוים שקלו לשווקו כסרט אמנותי. הם סברו שהסרט פונה בעיקר לגברים בשל האלימות שבו, והאמינו שגם נוכחותו של בראד פיט לא תמשוך קהל נשי. מחקרי עומק הראו שהסרט מושך בעיקר בני נוער. פינצ'ר סירב לאפשר לפוסטרים ולקדימונים להתמקד בפיט ועודד את האולפן לשכור את חברת הפרסום Wieden+Kennedy לגיבוש תוכנית שיווקית. החברה הציעה להשתמש בסבון ורוד עם הכיתוב "Fight Club" כתמונת השיווק המרכזית של הסרט; ההצעה נחשבה ל"בדיחה גרועה" על ידי הנהלת האולפנים. פינצ'ר גם הוציא שני קדימונים מוקדמים בצורת הודעות שירות פומבי מזויפות שהוצגו על ידי פיט ונורטון, אך האולפן לא סבר שהקדימונים שיווקו את הסרט כראוי. במקום זאת, האולפן מימן קמפיין גדול בהיקף של 20 מיליון דולר, שכלל מסיבות עיתונאים, פוסטרים, שלטי חוצות, וקדימונים לטלוויזיה שהתמקדו בסצנות הקרב מהסרט. האולפן פרסם את הסרט בערוצי הכבלים במהלך שידורי הפדרציה העולמית להיאבקות (WWF), דבר שפינצ'ר מחה עליו, מתוך אמונה שמיקום זה יוצר הקשר שגוי לסרט.

 הקרנה 
האולפן ערך את הקרנת הבכורה העולמית של "מועדון קרב" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-56 בוונציה ב-10 בספטמבר 1999. לקראת יציאתו לאקרנים בארצות הברית, שכר האולפן את חברת מחקר כדי לבצע תחזית לגבי הכנסות צפויות, החברה חזתה שהסרט יכניס בין 13 ל-15 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו. ב־15 באוקטובר 1999 הסרט יצא לראשונה בארצות הברית ובקנדה והכניס 11 מיליון דולר ב-1,963 בתי קולנוע במהלך סוף השבוע הראשון. הוא דורג במקום הראשון בקופות באותו סוף שבוע, כשהוא גובר על הסרטים סיכון כפול והסיפור שלנו שיצאו גם הם באותו סוף שבוע. על פי סקרי קהל של CinemaScore הסרט קיבל ציון ממוצע של "B−" בסולם של A+ עד F. אחוז הגברים בקהל היה 61% לעומת 39% נשים; 58% מהקהל היה מתחת לגיל 21. למרות מיקומו בראש הקופות, הכנסות הפתיחה של הסרט נפלו מציפיות האולפן. בסוף השבוע השני, הכנסות הסרט ירדו ב-42.6%, והסתכמו ב-6.3 מיליון דולר. במהלך הצגת בכורה הוא הכניס 37 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-63.8 מיליון דולר בשאר העולם, בסך כולל של 100.9 מיליון דולר ברחבי העולם. עם שחרורים חוזרים, ההכנסות העולמיות של הסרט עלו ל-101.2 מיליון דולר.

המועצה הבריטית לסיווג סרטים (BBFC) בחנה את "מועדון קרב" לקראת יציאתו בבריטניה ב-12 בנובמבר 1999, והסירה שתי סצנות שכללו "התרגשות מופרזת של הכאת פניו של גבר חסר הגנה עד לריסוק". המועצה העניקה לסרט דירוג +18, שהגביל את הצפייה בו לקהל בוגר בלבד בבריטניה. ה-BBFC לא צנזר מעבר לכך, לאחר שבחנה ודחתה טענות כי הסרט מכיל "מידע מדריך ומסוכן" ויכול "לעודד התנהגות אנטי-חברתית". הוועדה קבעה: "הסרט בכללותו הוא - בצורה ברורה - ביקורתי ופרודי בחדות כלפי הפשיזם החובבני שהוא מציג חלקית. הנושא המרכזי של גבריות מוגזמת (והתנהגות אנטי-חברתית שנובעת ממנה) נדחה באופן חד משמעי על ידי הדמות המרכזית בסצנות הסיום." הסצנות שהוסרו הוחזרו במהדורת DVD שיצאה בבריטניה במרץ 2007. בפברואר 2024 לרגל ציון 25 שנה ליציאת "מועדון קרב" הסרט חזר לבתי הקולנוע בבריטניה להקרנה מיוחדת בעקבות כך הוריד ה-BBFC את הגבלת הגיל של הסרט מ-18 ל-15.

 מדיה ביתית 
דייוויד פינצ'ר פיקח באופן אישי על עיצוב אריזת ה-DVD של הסרט והיה בין הבמאים הראשונים שלקחו חלק במעבר סרטיהם למדיה ביתית. הסרט יצא ב-DVD ב-6 ביוני 2000, בשתי גרסאות: גרסה עם דיסק אחד וגרסה מיוחדת עם שני דיסקים. דיסק הסרט כלל ארבעה מסלולי פרשנות (commentary tracks) , בעוד הדיסק הנוסף כלל קטעים מאחורי הקלעים, סצנות שנמחקו, קדימונים, הודעות שירות לצופים, וידאו קליפ לשיר "This is Your Life", קטעי פרסום לאינטרנט, גלריות תמונות, ביוגרפיות של השחקנים, סטוריבורדס, וחומרי פרסום.

פינצ'ר ראה בעבודה על ה-DVD הזדמנות להשלים את חזונו עבור הסרט. ג'ולי מרקל, סגנית נשיא לפיתוח יצירתי באולפני מאה ה-20, ציינה שהאריזה של ה-DVD משקפת את חזונו של פינצ'ר: "הסרט נועד לגרום לצופים לשאול שאלות. האריזה, בהרחבה, מנסה לשקף חוויה שאותה יש לחוות באופן אישי. ככל שתביט בה יותר, תמצא בה יותר." האריזה המיוחדת של מהדורת הדיסקים נראתה כמו עטיפת קרטון חומה, כששם הסרט "Fight Club" מופיע באלכסון על החזית והאריזה נראתה קשורה בחוט. מרקל הוסיפה: "רצינו שהאריזה תהיה פשוטה מבחוץ, כך שתיווצר דיכוטומיה בין הפשטות של עטיפת הקרטון לחומרה והכאוס שבפנים"

מהדורת ה-DVD המיוחדת זכתה בפרסים של איגוד המבקרים הקולנועיים באינטרנט לשנת 2000 עבור "ה-DVD הטוב ביותר", "הפרשנות הטובה ביותר ב-DVD", ו"התכונות המיוחדות הטובות ביותר ב-DVD". מגזין אנטרטיינמנט ויקלי דירג את המהדורה בעלת שני הדיסקים במקום הראשון ברשימת "50 תקליטורי ה-DVD החיוניים לשנת 2001", תוך שהוא משבח את התוכן והאיכות הטכנית של התמונה והסאונד. הסרט מכר יותר מ-6 מיליון עותקים ב-DVD ובווידאו בעשור הראשון ליציאתו, מה שהפך אותו לאחד ממוצרי המדיה הביתית הנמכרים ביותר בהיסטוריה של האולפן, בנוסף להכנסות של למעלה מ-55 מיליון דולר מהשכרות DVD ווידאו. למרות הביצועים החלשים של הסרט בקופות בארצות הברית ובקנדה, הביצועים הטובים יותר בשאר העולם וההצלחה הגדולה במכירות ה-DVD, הסרט הניב רווח של 10 מיליון דולר לאולפן.

מהדורת הלייזרדיסק של הסרט יצאה לאור רק ביפן ב-26 במאי 2000 וכללה עטיפה שונה, וכן אחד מהפסקולים המעטים שיצאו בפורמט Dolby Digital Surround EX על לייזרדיסק.

בגרסה שהופצה בסין באינטרנט על ידי טנסנט, הצנזורה הסינית הסירה את סצנות הפיצוצים בסיום הסרט והחליפה את הסיום במסר לפיו "פרויקט חבלה" סוכל, וטיילר דרדן נעצר על ידי הרשויות ונשלח לבית חולים פסיכיאטרי עד שנת 2012, בהתאם לסיום המקורי של הספר "מועדון קרב". מספר שבועות לאחר מכן, טנסנט הוציאה לאור גרסה מחודשת של הסרט שהחזירה 11 מתוך 12 הדקות שנחתכו במקור.

צ'אק פלאניוק ציין שהגרסה המצונזרת משקפת בצורה נאמנה יותר את הסוף של הספר בהשוואה לסיום שהוצג בסרט בגרסתו המקורית.

 ביקורת 
גארי קרודוס מכתבי המגזין "Cineaste" סיכם את התגובות בזמנו ואמר: "מבקרים רבים שיבחו את 'מועדון קרב', וכינו אותו כאחד הסרטים המרתקים, המקוריים והמחשבתיים של השנה." לצד השבחים, קרודוס ציין גם את הביקורת השלילית שהתמקדה בגרפיות המופרזת של סצנות הקרב, שלטענת המבקרים, מהוות "גלוריפיקציה חסרת מחשבה של אכזריות", שעלולה לעודד צעירים רגישים להקים מועדוני קרב בחיים האמיתיים.

הסרט עורר דיונים נרחבים בקרב המבקרים כבר בהקרנת הבכורה שלו בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-56 בוונציה, כאשר הדעות עליו היו קוטביות. עיתונים דיווחו כי "רבים אהבו ושנאו אותו באותה מידה." חלק מהמבקרים הביעו חשש שהסרט יעודד התנהגות חיקוי, בדומה לתגובות שהתעוררו לאחר יציאת הסרט התפוז המכני בבריטניה כשלושה עשורים קודם לכן. עם יציאת הסרט לבתי הקולנוע, הטיימס דיווח שהסרט נגע בעצב הרגיש של הפסיכולוגיה הגברית, ועורר דיון בעיתונים ברחבי העולם. אף שהיוצרים טענו ש"מועדון קרב" הוא "תיאור מדויק של גברים בשנות ה-90", חלק מהמבקרים תיארו אותו כ"בלתי אחראי ומזעזע."

כריסטופר גודווין מהעיתון האוסטרלי האוסטרליאן טען ש'מועדון קרב' הוא אחד העיסוקים המשמעותיים ביותר של המיינסטרים ההוליוודי באלימות מאז 'התפוז המכני' של סטנלי קובריק.

ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס שיבחה את הבימוי והעריכה של פינצ'ר. היא כתבה כי הסרט נושא מסר על "הגבריות המודרנית", ואם לא יצפו בו בקפידה, ניתן לפרשו כתמיכה באלימות ובניהיליזם.

מבקר הקולנוע רוג'ר איברט משיקגו סאן-טיימס נתן לסרט ציון של שני כוכבים מתוך ארבעה, תיאר אותו כ"תחושה עוצמתית וקשוחה", אך גם כ"מסע רכבת הרים שמתחפש לפילוסופיה", עם התחלה מבטיחה שמובילה לשלב שני המתפתה לתחושות גבריות, וסיום שלדבריו היה "תעלול." מאוחר יותר, איברט הודה שהסרט היה "אהוב על רובם, אך לא עליי."

ג'יי קאר מהבוסטון גלוב סבר שהסרט מתחיל ב"באז מדהים ויצירתי", אך בסופו של דבר הופך ל"מגוחך בצורה נפיצה." דייוויד אנסן מניוזוויק תיאר את הסרט כ"ערבוב פרוע של טכניקה מבריקה, פילוסופיה ילדותית, סאטירה נוקבת ועומס חושי", וטען שהסיום היה יומרני מדי.

בביקורת באתר עין הדג נכתב כי הסרט מציע אידאולוגיה מגוחכת וילדותית, המשתמשת באמצעים צרכניים להעברת מסרים נגד תרבות הצריכה, וכי הטכניקה של פינצ'ר מצוינת אך האידאולוגיה בעייתית.

יוני בינרט מ־ynet מתאר את הסרט כ"סכין נוטפת ארס" ו"הומור מרושע" המכוונים ללב הקפיטליזם, אך גם כיצירה המציעה תקווה רומנטית בסופה, עם זוג המחזיק ידיים מול חורבן העולם.

אתר הביקורות Metacritic בחן 36 מבקרים ודירג 24 ביקורות כחיוביות, 10 כמעורבות, ו-2 כשליליות. הוא העניק לסרט ציון כולל של 67 מתוך 100 בעוד אתר הביקורות Rotten Tomatoes סקר 185 מבקרים ודירג 148 ביקורות כחיוביות ו-37 כשליליות. מהביקורות שנבחנו התקבל ציון ממוצע של 7.4 מתוך 10, והסרט קיבל דירוג של 80%, כשהסיכום הביקורתי היה: "משחק משובח, בימוי מדהים, ועיצוב הפקה מורכב הופכים את 'מועדון קרב' לנסיעה מטורפת."

 פרסים והישגים 
פרס מטעםפרס/מועמדותזוכה/מועמדהערותפרסי אוסקרמיקס הסאונד הטוב ביותרהפסיד לסרט "מטריקס"פרסי אמפיירהשחקנית הבריטית הטובה ביותרהלנה בונהם קרטראיגוד המבקרים הקולנועיים באינטרנטהסרט הטוב ביותראיגוד המבקרים הקולנועיים באינטרנטהבמאי הטוב ביותרדייוויד פינצ'ראיגוד המבקרים הקולנועיים באינטרנטהשחקן הטוב ביותראדוארד נורטוןאיגוד המבקרים הקולנועיים באינטרנטהעריכה הטובה ביותראיגוד המבקרים הקולנועיים באינטרנטהתסריט המעובד הטוב ביותרג'ים אולסאיגוד המבקרים הקולנועיים באינטרנטעשרת הסרטים הטובים ביותר לשנת 1999פרסי המוזיקה הבריטיתהפסקול הטוב ביותרDust Brothers; הפסידו לפסקול של "נוטינג היל"
שנהמגזיןרשימהתיאור2003מנס ג'ורנל50 סרטי הגברים הטובים בכל הזמניםנרשם במקום ה-20 ברשימת "50 סרטי הגברים הטובים בכל הזמנים".2004אמפיירהסרטים הטובים בכל הזמניםנבחר על ידי קוראי אמפייר כסרט השמיני הטוב ביותר בכל הזמנים.2006אמפיירהסרטים הטובים בכל הזמניםנבחר על ידי קוראי אמפייר כסרט העשירי הטוב ביותר בכל הזמנים.2007פרמייררשימת הציטוטים הגדולים ביותר בכל הזמניםהשורה של טיילר דרדן, "הכלל הראשון של מועדון קרב הוא שאתה לא מדבר על מועדון קרב" הגיעה למקום ה-27 במדד הציטוטים הגדולים ביותר בכל הזמנים2007טוטאל פילםהסרט הגדול ביותר של חיינוטוטאל פילם דירג את מועדון הקרב כ"הסרט הגדול ביותר של חיינו" במהלך יום השנה העשירי למגזין.2008אמפייר100 דמויות הסרט הגדולות ביותרקוראי האמפייר דירגו את טיילר דרדן במקום השמיני ברשימת 100 דמויות הסרט הגדולות ביותר.2008אמפייר500 הסרטים הגדולים בכל הזמניםהסרט מועדון קרב דורג במקום העשירי במדד "500 הסרטים הגדולים בכל הזמנים".

 השפעה תרבותית 
ממוזער|253x253 פיקסלים|גרפיטי של דמות "המספר" (אדוארד נורטון) ממועדון קרב, קטלוניה, ספרד.
הסרט "מועדון קרב" נחשב לאחד הסרטים המדוברים והמשפיעים ביותר של שנות ה-90. הוא זכה להכרה כפורץ דרך בקולנוע האמריקאי בזכות סגנונו הייחודי והחדשני, במיוחד בשימוש בטכנולוגיות קולנועיות מתקדמות. לאחר יציאתו לבתי הקולנוע, הפך הסרט לפופולרי יותר באמצעות המלצות מפה לאוזן, ובזכות מכירות ה-DVD שלו הוא הפך לסרט פולחן, שזוכה להערכה תמידית מצד קהל המעריצים שלו. הסרט גם תרם משמעותית לפרסומו הגלובלי של הסופר צ'אק פלאניוק, שכתב את הספר עליו מבוסס הסרט.

השפעת הסרט לא הוגבלה רק לתחום הקולנוע; בעקבות יציאתו דווח על הקמת מועדוני קרב אמיתיים בארצות הברית, כולל מועדון שנוסד בעמק הסיליקון בקרב אנשי תעשיית ההיי-טק, וגם מועדונים בקרב צעירים במספר מדינות בארצות הברית.

כמה מהמועדונים אף הובילו לפציעות ולמעצרים. הסרט גם השפיע על אנשים בודדים לבצע פעולות אלימות בהשראתו, כמו במקרה של  סטודנט במכללה שהטמין מטעני צינור בתיבות דואר ב-2002 קיבל השראה מהסרט. המטרה של הלדר הייתה ליצור דפוס סמיילי על מפת ארצות הברית, בדומה לסצנה במועדון הקרב שבה בניין מושחת כדי שיהיה לו סמיילי בחלקו החיצוני.

ביולי 2009, צעיר בן 17 שהקים מועדון קרב משלו במנהטן הואשם בפיצוץ פצצה תוצרת בית מחוץ לבית קפה של סטארבקס באפר איסט סייד. משטרת ניו יורק דיווחה כי החשוד ניסה לחקות את "פרויקט מהומה". הוא בחר בסטארבקס משום שדייוויד פינצ'ר החביא כוס קפה של סטארבקס בכל סצנה בסרט הוא עשה זאת כדי להדגיש שורה בסרט על כך שיום אחד יהיה 'כוכב הלכת סטארבקס', כלומר סטארבקס משתלטת על העולם.

הסרט השפיע גם על תנועות נוצריות אוונגליסטיות בארצות הברית, בעיקר בתחום של חניכות גברית. מספר כנסיות אימצו את נושא הסרט ובחרו לקרוא לקבוצות הבית שלהן "מועדוני קרב", במטרה להדגיש את ערכי הגבריות והמאבק הפנימי ברוח הסרט. כמו כן, יצאו משחקי וידאו בהשראת הסרט, אך אלה נכשלו מבחינה ביקורתית ומסחרית.

בספטמבר 2024 לרגל 25 שנה ליציאת הסרט הראשון ייצא סרטון לא רשמי שהוכן על ידי בינה מלאכותית בטכנולוגיית דיפ-פייק המציג כביכול טריילר לסרט מועדון קרב 2 בהשתתפות אדוארד נורטון ובראד פיט.

 לקריאה נוספת 





 קישורים חיצוניים 




 ביקורת על הסרט באתר "יעל מבקרת בקולנוע"
 ביקורות על הסרט באתר "עין הדג": "גרסת הקרב"







הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי סאטירה
קטגוריה:סרטי מותחן פסיכולוגיים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי דייוויד פינצ'ר
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי קומדיה שחורה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 1999
קטגוריה:סרטי 1999
קטגוריה:צ'אק פלאניוק
קטגוריה:סרטים על הפרעת זהות דיסוציאטיבית
קטגוריה:סרטים על צרכנות
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים אמריקאים