פרנק-ריהל

פְרַנְק־רִיהל (בלועזית: Frank-Rühl) הוא הגופן העברי הנפוץ ביותר בדפוס. הגופן נוצר ב-1908 על ידי רפאל פרנק בשיתוף עם המדפיס אוטו ריהל במפעל היציקה C. F. Rühl. גרסה סופית פורסמה ב-1910. מרבית הספרים, העיתונים וכתבי העת וכן פסקי הדין של בתי המשפט בישראל משתמשים בפרנק-ריהל.

אופי האות
האות עוצבה מתוך מצוקה בסוגי אות בתקופה בה החלו להדפיס כתבים עבריים חילוניים רבים. הגופנים הקיימים (ובראשם גופן וילנא, ששימש להדפסת רוב הכתבים העבריים עד אז) שידרו אווירת בית מדרש, שממנה רצו הכותבים להימנע. האות עוצבה כך כדי שתתאים לדפוס מודרני ושהקורא יוכל "לרוץ" בקריאה בה בטקסטים ארוכים, מנוקדים ולא-מנוקדים.

עיצוב האות שואב ממסורת יהדות ספרד, שנטתה לקשט את האותיות בתגים מתונים ולא מצועצעים יתר על המידה. האות מבוססת על אות דפוס איטלקית ששימשה את המדפיס מהמאה ה-17, דניאל בומברג ורוח תנועת האר נובו. מודפסים באות מינים רבים של טקסטים מספרי שירה ועד עיתונים יומיים. שימוש באות שונה יוצר מיד מראה ייחודי, אף מבלי שהקורא מבין מדוע. למשל, ב-1987 שכר עיתון "מעריב" את המעצב הגרפי שמעון זנדהאוז לעצב מחדש את העיתון. זנדהאוז ניסה להיות מהפכני והשתמש באותיות נרקיס במקום בפרנק-ריהל. לעיתון הגיעו תגובות קוראים נזעמות, ובעקבותיהן חזר לפרנק-ריהל בתוך זמן קצר. עוד יוצא מן הכלל המדגיש את הכלל הוא סדרת ספרי "עם הספר", שאינם מודפסים בפרנק-ריהל ומראה הטקסט בהם מודרני מאוד, דבר המרתיע חלק מהמבקרים.

גרסאות דיגיטליות
לגופן קיימות מספר גרסאות דיגיטליות שנוצרו על ידי טיפוגרפים שונים מאז שנות ה-90. אחד הגופנים הממוחשבים הראשונים שנוצרו על בסיס עיצוב האות הוא של חברת "אוטולוג'יק", ששיווקה אותו למערכות העיתונים הגדולים אשר עושים בו שימוש עד היום. גרסה נוספת לגופן, אשר משווקת על ידי חברת "מסטרפונט", נפוצה כיום בספרות המודפסת ועושות בה שימוש מרבית הוצאות הספרים. הגרסה לגופן של חברת "פלרון" נפוצה בספרי קודש ותפילה (דוגמת סידור "רינת ישראל") ובפסקי דין, והיא הגרסה שמותקנת עם תוכנות אופיס במחשבים ביתיים. גרסאות פופולריות נוספות משווקות על ידי "הגילדה", "פונטביט" ועוד. בנוסף, גרסה חופשית לגופן מופיעה ב-Google Fonts במספר משקלים.

ביקורת
המעצב הגרפי שמעון זנדהאוז מונה בעיות בגופן: האות "שמנה" מדי ואינה קלילה, כפי שמתאפשר בטכנולוגיות מודרניות ויוצרת תחושה של עומס שחור על הדף. אין בגופן הבדל ברור מספיק בין טקסט רגיל למודגש. כמו כן, לטענתו היא מקובלת רק משום שהציבור רגיל בה ומתקשה לשנות הרגלים.

 בתרבות 
גופן פרנק-ריהל הוא הנפוץ ביותר בספרות המודפסת בישראל, שכן הוא בשימוש במרבית הספרים, העיתונים, כתבי העת וכן בפסקי הדין של בתי המשפט.

במאי 1945, עם התפרסמות הידיעות הלא-רשמיות בדבר מותו של אדולף היטלר, פרסם נתן אלתרמן בטורו השביעי בעיתון "דבר" את השיר "כותרת" שחיבר, ובו הוא מתאר את עבודתו של פועל הדפוס שחיבר את הכותרת על כניעת גרמניה הנאצית לפרסום. הוא מתאר את הכותרת בעל האותיות המרובעות, בהן מתאפיין הגופן, וכי ההיסטוריה ציפתה להן – ושבכל זאת, תמיד היא נכתבת בגופן פרנק-ריהל.

קישורים חיצוניים
 גופנים, שורות, גרפיקה וקריאה באתר של זאב גלילי
 שירי לב-ארי, על אותיות דפוס ופונטים עבריים

 רפאל פרנק, אותיות דפוס וגופנים, באתר של פרופ' סיון טולדו



 הערות שוליים 

קטגוריה:גופנים עבריים