אלישבע מיכאלי

שמאל|ממוזער|250px|אלישבע מיכאלי. צילום מתוך הסרט "שרית" (1974)
אלישבע מיכאלי (17 ביוני 1928 – 2 בינואר 2009) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע ישראלית.

ביוגרפיה
מיכאלי נולדה וגדלה בתל אביב. 

ב-1946, בהיותה בת 18, נישאה ל, ונולד להם בן בשם גיורא. משאלי נהרג ב-9 באוקטובר 1948 במהלך מלחמת העצמאות, ומאז מיכאלי גידלה לבדה את בנם. מיכאלי הופיעה במלחמה במסגרת הלהקה הצבאית "הכרמל".

את קריירת המשחק שלה החלה בתיאטרון "אהל". משם החלה להופיע בתיאטרון הבימה בשנת 1955, ובשנת 1959 ביצעה את התפקיד הראשי של הגברת הזקנה ב"ביקור הגברת הזקנה". בשנת 1960 צורפה לקולקטיב השחקנים שם, אולם עזבה את הבימה בשנת 1965, מכיוון שסירבה לשחק בתפקידים שוליים. היא יצאה לדרך עצמאית ועבדה כפרילנסר וכך הופיעה במרבית התיאטראות בישראל. בין השאר הופיעה כאנטואנט ב"החולה המדומה", בתפקיד ראשי ב"אדם הוא אדם", ב"שלוש אחיות" בתיאטרון חיפה (1967), ב"האב" (1968), כ"נעמי" ב"לילה במאי" וכטקלה ב"נושים". לאחר שמצאה את עצמה מקבלת תפקידים שאינם לרוחה כדי להתפרנס, כמו התפקיד של נעמי בלילה במאי, פתחה בשנת 1971 חנות עתיקות בלונדון מיניסטור בתל אביב כדי שתוכל להתפרנס ממנה ולקבל רק תפקידים שהיא אוהבת, אולם ההצעות לתפקידים הדלדלו ומאמצע שנות ה-70 כמעט ולא קבלה הצעות מתיאטראות. בסוף שנות ה-70 היא סגרה את החנות מסיבות כלכליות וחייתה מקצבת אלמנת המלחמה שלה. בשנת 1982 חזרה לבמה בקאמרי בתפקיד  ברונקה בהצגה על פי ספרו של עמוס עוז "מקום אחר". לאחר מכן הופיעה ב"גירושים מאוחרים", ואז נותרה ללא הצעות במשך חמש שנים עד ששבה לבמה בשנת 1988 בהצגה "לכודים ברשת" בתיאטרון באר שבע.

בין המחזות הרבים בהם שיחקה: "הביקור", "מקצועה של גברת וורן", "הבט אחורה בזעם", "הדגן הוא ירוק", "נפוליאון בניו אורליאנס", "אלדוראדו", "נשות וינדזור העליזות" ו"סיפור משפחתי". 

בשנת 1962 העלתה עם אחותה הצעירה מיקי (מרים; 1931-1964) את "זהירות נשים", תוכנית פזמונים, במועדון הלילה "עומר כאיים" ביפו..

היא שיחקה גם בסרטי קולנוע רבים: "אבן על כל מיל", "משפחת שמחון", "הבו בנות לאילת", "עליזה מזרחי", "שמונה בעקבות אחד", "הבלש האמיץ שוורץ", "אני אוהב אותך רוזה", "שני קונילמל", "צ'רלי וחצי", "שרית", "ארבינקא", "משפחת צנעני", "תעלת בלאומילך", "יהושע יהושע", "קיץ אצל אריקה", "ג'ירפות", "הירושה", "מסוכנת", "צדק מוחלט" ו"סיפורי בית קפה" (2003), עליו הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.

מיכאלי התגוררה שנים רבות בחיפה במרכז הכרמל ועבדה בתיאטרון חיפה, ולאחר מכן עברה ליפו. בשנת 1998 עזבה את ישראל ועברה להתגורר בפלורידה שבארצות הברית, לאחר שהתאכזבה מכך שהתיאטראות הפסיקו להציע לה תפקידים. בשנת 2002 העתיקה את מגוריה לווינה שבאוסטריה. בשנים האחרונות לחייה חזרה לישראל ותחילה התגוררה בדאלית אל-כרמל, וכשחלה התדרדרות במצבה עברה לחיפה, קרוב לבנה.

מיכאלי נפטרה ב-2 בינואר 2009 לאחר מאבק במחלת הסרטן, והייתה בת 80 במותה. היא ציוותה לשרוף את גופתה ולפזר את אפרה בים.

ב-6 בפברואר 2009, חודש לאחר מותה, נערך לזכרה ערב מחווה בתיאטרון הקאמרי בתל אביב, בשיתוף פעולה בין התיאטרון המארח לתיאטרון הבימה, ובהשתתפות שחקנים ואנשי תיאטרון רבים. 

 הוקרה 
על תפקידה בהצגת הבימה "ביקור הגברת הזקנה" (1960) זכתה בפרס שחקנית השנה.
על תפקידה בסרטה של דליה הגר, "קיץ אצל אריקה" (1991), זכתה בפרס המשחק בפסטיבל לקולנוע צעיר. ב-2003 הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "סיפורי בית קפה".

ב"אלבום התיאטרון", שראה אור בשנת 1965 ובו תמונותיהם של אמני הבמה באותה עת, שצולמו על ידי פטר מרום, וליד כל תמונה דבריו של האמן בכתב ידו המבטאים את הגיגיו, כתבה מיכאלי:

 קישורים חיצוניים 





הערות שוליים

קטגוריה:נשות היישוב ילידות הארץ
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראליות שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שגווייתם נשרפה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2009
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009