דוד שיץ

דוד שיץ (5 באוגוסט 1941 – 14 ביולי 2017) היה סופר, תסריטאי ומפיק ישראלי.

ביוגרפיה
דוד שיץ נולד בברלין בשם דיטמר-אינגברט מילנר-באואר-שיץ (Schütz), לאם יהודייה (ליגיאה בראון) ולאב נוצרי (ורודולף באואר), שהיה נשוי לאישה אחרת ובעל משפחה. שישה שבועות לאחר לידתו גילה חבר במפלגה הנאצית לאמו, אם לארבעה ילדים משלושה אבות נוצרים, כי עליה להימלט על נפשה בשל פשיטה שתוכננה על הכפר שגרו בו. היא מסרה את שיץ ואת אחיו ושתי אחיותיו לשכנה נוצרייה בכפר, נמלטה לעיירת גבול בין גרמניה לצ'כוסלובקיה וניהלה בה עם אביו של שיץ מפעל תפירה בזהות בדויה.

בשנות חייו הראשונות לא ידע שיץ שמוצאו יהודי וכך גם אחיו ושתי אחיותיו. ב-1946 חזרה האם לגור בברלין והעבירה את ילדיה, למעט בתה הבכורה, לבית היתומים היהודי בעיר. במוסד זה גילה שיץ לראשונה שהוא יהודי. שנתיים לאחר־מכן עלה לישראל עם אחיו הגדול אפרים, במסגרת עליית הנוער. את מרבית שנות נעוריו העביר בכפר הנוער ניצנים וחוויותיו שם סיפקו השראה לכתיבתו. לאחר שירות בחיל התותחנים למד לתואר בוגר בהיסטוריה ובפילוסופיה, באוניברסיטה העברית, ולתואר מוסמך בהיסטוריה. את עבודת המאסטר שלו על בלדווין הרביעי כתב תחת הדרכתו של פרופסור יהושע פראוור. במהלך כתיבת עבודת דוקטורט החליט לשנות את ייעודו המקצועי ולהפוך להיות סופר. ב-1968 החל לערוך, בשיתוף לאה דובב, את "אגוז" כתב עת לספרות ועיון.

ספרו הראשון והאוטוביוגרפי, "העשב והחול", פורסם בשנת 1978, בגיל 37. העלילה מתמקדת במשפחה גרמנית שבה הבן ננטש על ידי אימו. הספר הפך לרב־מכר ותורגם לצרפתית (L'herbe et le sable : roman) ולגרמנית.

לאחר הפסקה של כשבע שנים בסוף שנות השמונים והתשעים פרסם שיץ תשעה ספרים נוספים, ביניהם "שושן לבן, שושן אדום" (1988) ו"עד עולם אחכה" (1987). הרומן "שושן לבן שושן אדום" הוא הרביעי מבין ספריו של שיץ, ובעולם הספרות הישראלית יש הרואים בו יצירה בעלת ערך סגולי מיוחד, המעיד על עושר של הישגים אמנותיים. הרומן מגולל את קורותיה של קבוצה המונה שישה ילדים אשר ניצלו משואת יהודי אירופה, והגיעו לישראל בתחילת שנת 1948. לאחר שהות קצרה במחנה עולים הם מובאים למושב ומתפזרים בו בין כמה משפחות מאמצות. שיץ מתאר את פרשת חייהם של הילדים בשלוש שנות שהותם במושב ולאחר מכן, כמו בתמונת פסיפס, כצרור של מסלולי חיים שבורים. הרומן מביע עמדה אירונית, חשדנית, עוינת וזועמת כלפי המפעל הציוני, ולא חוסך ביקורת, לגלוג ועיצוב סטריאוטיפי שלו כממסד קולט. מבחינה זו, ברובד החברתי-אידאולוגי, אפשר לתפוס רומן זה כפרודיה חתרנית על האפוס הציוני כולו: העלייה, יישוב הארץ, מלחמת העצמאות, הקמת המדינה וגיבוש דמותה בשנותיה הראשונות. דרך ארגונו של הרומן מבוססת על עקרון הקליידוסקופ: מערכת מסועפת של השתקפויות, הכפלות והאצלות שנשזרות למעשה אמנותי מורכב ומרשים. שיץ זכה בפרסים ספרותיים רבים וספריו תורגמו למספר שפות.

בנוסף לפעילותו הספרותית הפיק שיץ במהלך השנים סרטים רבים, ושימש כמפיק וכסמנכ"ל שירות הסרטים הישראלי. בשנת 1989 היה בין צוות מייסדי בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ושימש בו כמורה לתסריט.

במכון "הקשרים" שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב הקימו בנותיו ארכיון המכיל את כתבי המקור של ספריו ומידע רב לגבי יצירתו הספרותית והקולנועית.

לדוד שיץ נולדו שתי בנות מאשתו הראשונה ציפי שיץ, ובת מחמוטל פרת.

ב-14 ביולי 2017 נפטר שיץ בגיל 76 לאחר מחלה ממושכת, והובא למנוחות בבית העלמין האלטרנטיבי מנוחה מכובדת בגבעת ברנר .

ספריו
 העשב והחול (תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ח 1978) (תורגם לצרפתית ולגרמנית)
 ההזדמנות האחרונה (תל אביב: ספרית פועלים, 1980) (קובץ סיפורים)
 עד עולם אחכה (תל אביב: זמורה ביתן, 1987)
 שושן לבן, שושן אדום (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1988) (תורגם לגרמנית)
 אבישג (תל אביב: עם עובד, 1989) (תורגם לגרמנית)
 יומן הזהב (ירושלים: דומינו, 1991) <סיפור לבני הנעורים> (תורגם לגרמנית)
 שבע נשים (ירושלים: כתר, 1995)
 כמו נחל (תל אביב: ידיעות אחרונות ספרי חמד, 1997)
 שעת החתולים (חבל מודיעין: דביר, 2016) (קובץ סיפורים)

 L'herbe et le sable: roman / David Schütz ; traduit de l'hébreu par Liliane Servier (Paris: Hachette, 1981)
 Gras und Sand: Roman / aus dem Hebräischen von Judith Brüll-Assan und Ruth Achlama (Hildesheim: Claassen, 1992)
 Das goldene Tagebuch / aus dem Hebräischen von Mirjam Pressler (Frankfurt/Main: Ali-Baba-Verlag, 1993)
 Trilogie des Abschieds: Roman / David Schütz ; aus dem Hebräischen von Barbara Linner (Hildesheim: Classen, 1993)
 Avischag: Roman / aus dem Hebräischen von Mirjam Pressler (Hildesheim: Claassen, 1996)
 Das Herz der Wassermelone: deutsch-israelische Erfahrungen / aus dem Hebräischen von Pavel C. Goldenberg. Mit einem Nachwort von Wolf Biermann (Hildesheim: Claassen, 1995) <לא הופיע בעברית>.

פרסים בהם זכה
 פרס אקו"ם, לסיפור קצר, 1978
 פרס גלי צה"ל, 1979
 פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים על-שם לוי אשכול, 1981
 פרס ברנשטיין, 1988
 פרס ירושלים לספרות על שם ש"י עגנון
 פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים על-שם לוי אשכול, 1994

לקריאה נוספת
 שרי בן-בנימין. שני פניה של האשה: על המיניות והאימהות ביצירתו של דוד שיץ (תל אביב, 1994) - עבודת גמר לתואר "מוסמך", אוניברסיטת תל אביב, 1994
 אבנר הולצמן. הזיכרון כקלידוסקופ: עיון בספרו של דויד שיץ "שושן לבן, שושן אדום". עלי שיח, חוב' 26 (אביב תשמ"ט 1989), עמ' 69–76 <נוסח מעודכן חזר ונדפס בספרו אהבות ציון: פנים בספרות העברית החדשה (ירושלים: כרמל, תשס"ו 2006), עמ' 588–596
 שרה הלפרין, על יצירתו של דוד שיץ. מחקרים בספרות ישראל: מוגשים לאברהם הולץ / בעריכת צביה בן-יוסף גינור (ניו יורק: בית המדרש לרבנים באמריקה, תשס"ג), עמ' 287–297
 תמר סתר, תו החלוף של דוד שיץ - חייו ויצירתו (רעננה : הוצאת למדא - האוניברסיטה הפתוחה, 2023)

קישורים חיצוניים

 ארכיון דוד שיץ באוניברסיטת בן-גוריון






  - ריאיון
  - ריאיון

 על שיץ בכתבתו של סרנה, בבלוג של סרנה




 תמר סתר, תו החלוף של דוד שיץ, הוצאת למדא - האוניברסיטה הפתוחה (2023)

הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:זוכי פרס ברנשטיין
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:ילדים בשואה: גרמניה
קטגוריה:ניצולי השואה: גרמניה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:שירות הסרטים הישראלי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית קברות אלטרנטיבי בגבעת ברנר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017