דרום סיני

דרום סיני (ערבית: جنوب سيناء, תעתיק:  גנוּבּ סינאא) הוא אחד מהמחוזות של מצרים. המחוז נמצא בדרום חצי האי סיני ועיר הבירה שלו היא א-טור. גבול המחוז נמתח מצפון מפרץ סואץ במערב ועד טאבה שעל חוף מפרץ אילת במזרח.

שטח המחוז הוא 33,140 קמ"ר ומספר תושביו עומד על 149,335 (2006).

בין הערים והיישובים  במחוז ניתן למנות את:
א-טור
שארם א-שייח'
דהב
נואיבה
טאבה
אבו רודס
ראס סודר

שמורות ופארקים לאומיים
חלק גדול משטחו של מחוז דרום סיני מוגן על ידי שמורות טבע ועל ידי פארק לאומי אחד:
שמורת טאבה - מצויה ממערב לטאבה וכוללת את חלקו הצפוני של ההר הגבוה ואת חלקה המזרחי של רמת א-תיה
שמורת אבו גאלום - כוללת את קו החוף שמדרום לטאבה ועד צפונית לדהב, כולל החלק הימי שלאורך החוף.
שמורת סנטה קתרינה - כוללת את רוב רכס ההר הגבוה שבדרום סיני
שמורת נבק - כוללת את השטח היבשתי ואת הרצועה הימית שמדרום לדהב ועד לנבק שמצפון לשארם א-שייח'.
פארק לאומי ראס מוחמד - כולל את אזור ראס מוחמד כולל הרצועה הימית מאזור ראס מוחמד ועד שארם א-שייח, כולל מצרי טיראן והאי טיראן.

מוקדי המשיכה התיירותיים במחוז כוללים את אזורי תיירות החוף במפרץ אילת ובמפרץ סואץ ואת אזור ההר הגבוה ומנזר סנטה קתרינה הנמצא בליבו.

תקופת שלטון ישראל בדרום סיני

אזור דרום סיני נכבש על ידי ישראל בסוף 1956, במלחמת סיני, והוחזר למצרים לאחר מספר חודשים. ב-1967, במלחמת ששת הימים, כבשה ישראל שנית את האזור ושלטה בחלקו המערבי עד 1980 ובמזרחי עד 1982. בעת השלטון הישראלי, עד 1982, היה המרחב נתון לממשל צבאי. מפקדת האזור שכנה באופירה, ליד מפקדת כוחות צה"ל - מפקדת מרש"ל (מרחב שלמה). בשנות השלטון הישראלי הוקמו באזור מספר יישובים אזרחיים: אופירה, נביעות, די זהב ושלהבת והוא היווה יעד תיירותי מבוקש לישראלים. אם בתיירות חופים לאורך מפרץ אילת ואם בטיולים לאזור ההר הגבוה, שם גם הוקם ב-1972 בית ספר שדה ליד מנזר סנטה קתרינה - "צוקי דוד", על שם סגן .

לקריאה נוספת
זאב משל, דרום סיני, שהל"י-שירותי הוצאה לאור ישראליים בע"מ, 1971

קישורים חיצוניים


האתר הרשמי של המחוז
סקר נרחב על דרום סיני מטעם המשרד לענייני הסביבה במצרים 

הערות שוליים

קטגוריה:מצרים: מחוזות
קטגוריה:סיני: גאוגרפיה