אפוד

במקרא, אֵפוֹד (רבים: אֲפוֹדִים) הוא פריט לבוש שהיה אחד משמונת בגדי הכהונה של הכהן הגדול. אפודים היוו חלק חשוב בפולחן הדתי בתקופת התנ"ך.

צורת האפוד של הכהן הגדול
בתורה מתואר האפוד  מפרשי המקרא התלבטו בהבנת הפסוקים. ההנחה המקובלת היא שהאפוד היה מעין בגד מרובע, דמוי סינר ארוך, שכיסה את חלקו התחתון של גוף הכהן, מגובה המתניים ועד לעקב. על פי רש"י היה האפוד סינר אחורי, שכיסה רק את חלקו האחורי של גוף הכהן הגדול. על פי רשב"ם היה האפוד סינר שהקיף גם את חלקו הקדמי של גוף הכהן, מעין חצאית.

בחלקו העליון של האפוד נתפר "חשב האפוד" מעין חגורה, שיוצאת אל חלקו הקדמי של הכהן ונקשרת כדי להחזיק את האפוד. בפינות החשב היו שתי טבעות זהב שנקשרו בפתילי תכלת לחלקו התחתון של החושן. מהחשב יצאו "כתפות האפוד". לדעת רש"י, הכתפות היו שתי רצועות שיצאו במקביל לקצוות רחבו של האפוד והגיעו עד לכתפיו של הכהן, שם הן התחברו לשרשראות הזהב של החושן. לדעת רשב"ם, כתפות האפוד היו רצועה של בד שכיסתה את גבו של הכהן, והתחברה למעלה לשרשראות החושן.

על פי פרשנות אחרת, שמקורה בכתבי יוסף בן מתתיהו, לא היה האפוד סינר אלא מעין אפודה במשמעה המודרני, דהיינו פריט לבוש מעין חולצה פתוחה מצידיה, שכתפותיה מחברות את שני חלקיה, וה'חשב' (החגורה) קושרת אותה לגוף.

האפוד היה ארוג מחוטים הטוויים מזהב (הזהב רוקע לטס דקיק ונחתך לחוטים), תכלת, ארגמן, תולעת שני ושש
על החלק של הכתפות שהונח על הכתפיים היו משובצות שתי אבני שוהם שעליהן חקוקים שמות שבטי ישראל, ועליהן נאמר במקרא: "ונשא אהרן את שמות בני ישראל על שתי כתפיו לזיכרון".

החושן חובר לאפוד בטבעות. 
בכמה מקומות במקרא נקרא החושן בשם "אפוד". כנראה מפני שהם זוהו כפריט לבוש אחד.

אפודים נוספים
במקרא מתוארים כוהנים רגילים כ'לובשי אפוד בד'. גם בתיאורי עבודה זרה מתואר האפוד כפריט פולחן דתי המשמש לניבוי עתידות.

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

קטגוריה:ביגוד
קטגוריה:פרשת תצוה
קטגוריה:זהב במקרא