משה די לאון

הרב משה בן שם טוב די לאון (רמד"ל; כנראה 1240, ה'א' ללוח העברי – ה'ס"ה, 1305) היה מקובל ספרדי שהפיץ לראשונה את ספר הזוהר, החיבור הנפוץ ביותר בתורת הקבלה. חיבור זה יוחס על ידו לתנא רבי שמעון בר יוחאי. טענה זו הייתה בסיס לפולמוס בדורו ובדורות שאחריו, בין הוגים, רבנים וחוקרים שראו ברמד"ל עצמו את מחברו האמיתי של הספר, לבין אלו ששללו את האפשרות כי די ליאון חיבר את הזוהר לבדו. החל מהמאה ה-16 התקבל ייחוסו של הזוהר לרשב"י בעולם היהודי וזו התפיסה הנפוצה כיום ביהדות האורתודוקסית, אך מרבית החוקרים כיום סבורים כי הוא נכתב סמוך לפרסומו, על ידי קבוצת כותבים שרמד"ל הוא אחד מהם.

חייו
שנת לידתו, שאינה ידועה בוודאות, הוערכה על ידי גרשום שלום. ככל הנראה נולד בעיר לאון, ומכאן שמו (ייתכן גם שנולד בגוודלחרה והשם בא לו בירושה מאביו). בין השנים ה'מ"ו (1286) ועד ה'נ"ג (1293), חי ופעל בעיר גוודלחרה, הנקראת בכתביו בשמה הערבי "ואד אל-חג'ארה". לאחר מכן עבר לעיר ואיאדוליד, ולאחר מכן לאווילה. הוא נפטר בפתאומיות בארבלו בדרך לביתו.

די לאון למד אצל מקובלים נודעים בספרד, כרבי טודרוס בן יוסף אבולעפיה ורבי יוסף ג'יקטיליה, וכתב מספר חיבורים בקבלה. בין חיבוריו נדפסו: "הנפש החכמה", "שקל הקודש", "ספר הרמון", "משכן העדות", "אור זרוע", "שושן עדות", "עשר ספירות", "יסוד המרכבה", "משכיות כסף" ו"שו"ת בענייני קבלה"באתר הספרייה הלאומית. חיבוריו "תפוחי זהב", "ספר הפרדס", "משל הקדמוני" לא נמצאו.

בהמשך חייו נודע כמגלה ספר הזוהר (שנכתב לדבריו על ידי רבי שמעון בר יוחאי במאה השנייה לספירה), וכמעתיק כתב היד שלו. בנוסף, עשה נפשות בקהילות ספרד ללימוד הספר בקרב חוגי מקובלים.

רמד"ל וספר הזוהר

לפי עדותו של החכם הארץ-ישראלי יצחק דמן עכו, שהסתמך על עדות של אשתו של די לאון, (ונדפסה במהדורה ראשונה ואחרונה של 'ספר יוחסין' לרבי אברהם זכות), ספר הזוהר לא "התגלה" על ידי משה די לאון, ולא הועתק על ידו, אלא נכתב "ממוחו ומליבו". וכך אמרה אשת ר' משה, לדברי ר' יצחק דמן עכו:

עם זאת, מספריו המאוחרים של ר' יצחק ניכר כי בסופו של דבר השתכנע בקדמותו של ספר הזוהר. אין לדעת מה הניע אותו להשתכנע בכך, הואיל והאיגרת בה תיאר את פרטי מסעו לספרד נקטעת בדיוק בשלב שבו עומד ר' יצחק לתאר זאת.

במשך מאות השנים שחלפו צבר הספר קדושה רבה, ובמיוחד לאחר הדפסתו במאה ה-16, כמעט בלא ערעור על מקורו הקדום. עם זאת, רבים מהמלומדים היהודים (ביניהם בולט ר' אליהו דלמדיגו בספרו "בחינת הדת") הסכימו לראות את משה די לאון כמקבץ תעודות נפרדות שונות בהן התפרסם החיבור הקדום. רבי יעקב עמדן בספרו "מטפחת ספרים" (אלטונא תקכ"ח), ערער על קדמותם של חלקים מספר הזוהר כחלק ממאבקו בשבתאות ואף טען כי ייתכן ונתחברו חלקים מהזוהר על ידי רבי משה די לאון או על ידי אדם אחר מבני דורו.

במאה ה-19, עקב הקריאה הביקורתית של ספרי יסוד יהודיים של תנועת ההשכלה היהודית, עלה שוב שמו של די לאון כמחברו המקורי של הספר. ההיסטוריון צבי גרץ, שתיעב את הקבלה, קרא לדי לאון "פטפטן עלוב, זייפן ורמאי חסר מצפון".

ב-1851 פרסם אהרן ילינק מחקר מקורי מדעי ראשון בתולדות הקבלה. במאמר זה השווה ילינק את ספר "הנפש החכמה" של די לאון למאמרים בספר הזוהר, והראה תוך שימוש בבלשנות עברית וארמית כי סביר מאוד שדי לאון כתב את ספר הזוהר כיצירה מקורית. הוא סייג את דבריו וציין כי ייתכן שדי לאון עמד בראש קבוצת כותבים, או שעסק הן בקיבוץ תעודות קדומות שונות והן בכתיבה מקורית.

אחד המתנגדים הבולטים למחקר זה היה רבי דוד לוריא, שחיבר חיבור בשם "קדמות ספר הזוהר", בו ניסה להתמודד עם הטענות לפיהן די לאון הוא שחיבר את ספר הזוהר.

גרשום שלום עסק רבות במחקר ספר הזוהר, ובפרט בבירור מחברו המקורי. תוצאות מחקרו הפתיעו אף אותו עצמו, כאשר גילה שכל מאמרי הזוהר טבועים בלשון האופיינית לכתביו של משה די לאון. על אף הסתייגותו הראשונית, קבע לבסוף שלום שלדעתו משה די לאון הוא מחבר יחיד, מקורי ובודד של הספר הקדוש. בעמדה זו הוסיף להחזיק לאורך שנות פעילותו המחקרית ומרבית החוקרים האקדמאיים שבאו בעקבותיו קיבלו את הכרעתו, גם אם בשינויים מסוימים. עם זאת, בשנים האחרונות גברה הביקורת כנגד אבחנתו של גרשום שלום. חוקרי קבלה עכשוויים, כגון יהודה ליבס ורונית מרוז, טוענים כי כתיבת הזוהר נעשתה על ידי קבוצת מקובלים במאות ה-13 וה-14, שכללה גם את רבי משה די לאון, תוך שימוש בטקסטים שהקדומים שבהם היו מהמאה ה-11.

ספריו של הרב משה די לאון
  נקרא גם "ספר המשקל". הודפס בידי אבא בומסלא
 ספר שקל הקודש, לונדון 1911
 ספר משכן העדות - מהד' אבישי בר-אשר, לוס אנג'לס תשע"ד
 שושן עדות
 ספר הרימון, מהדורת צילום: Atlanta, Go. Scholars Press, 1988
 אסי פרבר-גינת (מהדירה) ודניאל אברמס (עורך), פירוש המרכבה, מהדורת פקסימיליה לוס אנג’לס : CHERUB PRESS, תשנ"ח 1998
 משכיות כסף
 אור זרוע

כתבי יד
ספר השערים, מהדורת צילום, ספריית הבודלינה,
 תפוחי זהב (חיבור אבוד)
 ספר פרדס (חיבור אבוד)

ספרים מיוחסים לדי לאון
 ספר השם, עוסק בעיקר בפירוש קבלי לעשר הספירות, שמותיהם וכינוייהם. וכן דן בתפילות, בברכות, סוד כוונת שמע ישראל, פרוש סוד הקדיש, ברכת הכהנים וסוד הברכות.
קיימים ממנו גם קטעי סודות המפרשים את טעמי המצוות אשר שרדו במספר כתבי יד, רבי משה כלץ הכניסם בהערותיו לספר המוסר.

ראו גם
 חיבור ספר הזוהר
 ספר האשכול

לקריאה נוספת
 ישעיה תשבי, משנת הזוהר, מוסד ביאליק תשל"א, כרך א', פרקי המבוא
 גרשום שלום, האם חיבר ר' משה די ליאון את ספר הזוהר, מדעי היהדות חלק א', האוניברסיטה העברית בירושלים - המכון למדעי היהדות, תרפ"ו
 גרשום שלום, שני קונטרסים לר’ משה די-ליאון, קובץ על יד ח' (תשל"ו) 325-384
 גרשום שלום, תעודה חדשה לתולדות ראשית הקבלה, מחקרי קבלה א' (תשנ"ח) 7-38
 רונית מרוז (עורכת), תעודה כא-כב: חידושי זוהר, מחקרים חדשים בספרות הזוהר, הוצאת אוניברסיטת תל אביב
 בועז הוס, כזוהר הרקיע - פרקים בתולדות התקבלות הזוהר ובהבניית ערכו הסמלי, מוסד ביאליק, תשס"ח

קישורים חיצוניים




 יהודה ליבס, שנת פטירתו של ר' משה די ליאון  
 יהודה ליבס, הזוהר של שלום  
 ביוגרפיה 
 זאב גלילי, מי כתב את הזוהר הקדוש ומי כתב את מחזות שקספיר, באתר "היגיון בשיגעון"

יוסף רוזנבום -"מי היה מחבר ספר הזוהר? ומתי חיבר אותו ? מגזין "יקום תרבות " דצמבר 2024 

 הערות שוליים 

קטגוריה:ראשוני המקובלים בימי הביניים
קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:יהודי ספרד במאה ה-13
קטגוריה:נפטרים ב-1305