טכניקות מסירה

טכניקות מסירה הן מושג מעולם ההדרכה והפרזנטציה. טכניקות אלה מחייבות מספר מיומנויות שיסייעו בהעברת ידע או מידע כלשהו באופן ברור ומעניין. ניתן למנות את טכניקות המסירה הבסיסיות ביותר בראשי התיבות "נ"ס קתימב"ה" שפירושן: ניסוח, סביבה, קול, תנועה, ידיים, מבט, בטחון והתלהבות/הופעה. מיומנויות אלו מתייחסות למעשה לדרך בה מדבר ומתנהג מעביר המצגת ללא כל קשר לתוכן הדברים שהוא אומר ולעזרים הפיזיים השונים שהוא נעזר בהם, כגון לוחות, מצגות וכיוצא באלה. טכניקות המסירה משמשות מדריכים, נואמים, מורים וכל מי שמעוניין להעביר מסר. 

מטרות טכניקות המסירה
מטרת העל של טכניקות המסירה היא לסייע למדריך להעביר את המסר שלו לקהל בצורה טובה וברורה יותר. מטרות נוספות הן לעורר עניין, להשיג תשומת לב המרבית של הקהל, שיתוף ושלהוב.

שימוש נכון ומתאים בטכניקות המסירה השונות מהווה אלמנט חשוב ממדד השליטה במכלול מיומנויות ההדרכה הקרוי אינטליגנציה הדרכתית.

טכניקות מסירה נפוצות

טכניקות המסירה הנפוצות והבסיסיות ביותר הן, כאמור, אלו המצוינות בראשי התיבות קתימב"ה שפירושן: קול, תנועה, ידיים, מבט, ביטחון והתלהבות. כל היבט בטכניקות המסירה מכיל מספר מישורים המסייעים להשגת מטרת העל.
 קול - עוצמת הקול של המדריך, טון, שטף הדיבור, ניסוח ודיוק הדקדוקי והתחבירי.
 תנועה - שימוש של המדריך במרחב ההדרכה ומיקומו בעת ההדרכה - מרחק מהקהל, מסתובב או עומד במקום אחד ועוד.
 ידיים - אופן השימוש בידיים להמחשה והבהרה.
 מבט - קשר העין של המדריך לקהל בעת ההדרכה.
 ביטחון - הביטחון העצמי שמשדר המדריך בעת ההדרכה ביטחון ביכולתו ,בקיאות בתכנים בתכנים והבנתם והאם משדר שהוא עומד מאחורי הדברים.
 התלהבות - מידת האנרגיה שמשקיע המדריך בעת העברת המסר- באיזו מידה הוא משלהב את הקהל, חש אותו ומצליח להעביר את המסר באופן מעניין ומרתק.
 ניסוח -  הצורה בה נאמרים הדברים, משלב הלשוני, תחביר, בהירות הדברים שהועברו לקהל ולהתאמה של צורת ההעברה לקהל.
סביבה - המיקום בו מועבר התוכן, המסר או ההדרכה. יש להתאים את הסביבה בה תועבר ההדרכה לאופי קהל היעד.

טיפים לשימוש נכון בטכניקות מסירה
לא די בשימוש בכל טכניקות המסירה באופן זהה ובכל מצב על-מנת להעביר את המסר בצורה טובה. שימוש מושכל בטכניקות המסירה יהיה שימוש שייקח בחשבון תנאים וגורמים נוספים כגון: קהל היעד, זמן ומיקום ההדרכה ועוד. בנוסף, טכניקות המסירה שלובות זו בזו וניתן לפרט את ההקשרים ביניהן גם בצורות נוספות:

קהל היעד - על הדובר להתאים בראש ובראשונה את שפתו ומינוחיו לגיל קהל היעד ולמאפיינים חשובים נוספים כגון רגישויות שונות למסורת או לתרבות, האווירה הכללית או מצב הרוח השוררים בקהל וכדומה. אם הדובר ישתמש בשפה גבוהה למשל, בעת מפגש עם ילדי גן לא יהיה בכך טעם כי קהל היעד לא יבין אותו (כאן היבט הקול מקבל משמעות נוספת מעבר לעוצמת הקול). גם מידת התנועה והשימוש בידיים יושפעו מאופי הקהל: קהל מבוגר יותר יגרור התנהלות מאופקת יותר של הדובר, שיוכל לפצות על כך בהרמת קולו ובהפגנת ביטחון בעוד שקהל צעיר ומשוחרר יותר יקבל בברכה תנועתיות רבה, המחשות והדגמות.

זמן ההדרכה - על הדובר להתאים את עוצמת הקול ושטף הדיבור לשעה הרלוונטית מבחינת הקהל (ולא השעה הפיזית). למשל: קהל עייף עלול להירדם אם הדובר יהיה איטי ועוצמת קולו נמוכה. משהשיג הדובר את תשומת הלב של הקהל מומלץ שישנה טון מדי פעם, ינמיך ויעלה את עוצמת קולו על מנת ליצור אפקט של בניית מתח, הפתעה וריכוז. ניתן לעורר קהל מנומנם על ידי הגברת תנועה ושימוש בידיים וכן על ידי שמירה רציפה של קשר עין עם כלל הצופים.

מיקום ההדרכה - היבט זה מכיל כפל משמעות: יש לתת את הדעת להקשר בו נושא המדריך את דבריו ויש להתייחס גם למרחב הפיזי הנתון העומד לרשותו בשטח ההדרכה. דרשה בבית תפילה קטן וסגור או מקום מכובד אחר תהיה שונה אלפי מונים מנאום בחירות בפארק בשטח פתוח (הסביבה, האווירה, וההקשר). בנוסף יהיה על הדובר לדבר חזק וברור יותר ככל שהמרחב וקהל המאזינים גדל. לרוב בתנאים אלו הוא גם ינוע פחות ויגביר את התלהבותו וביטחונו בטון דיבורו (הקשר המרחב הפיזי).

ראו גם
 כריזמה
 מרצה
 מתודיקה בהדרכה

 קישורים חיצוניים 
 אמנון כרמל, הדרכה נכונה - עשרת הדיברות לעמידה מול קהל

קטגוריה:הדרכה
קטגוריה:מצגת
קטגוריה:שכנוע