מספנות ישראל

ממוזער|טקסט=פועלים במספנות, 1969|עבודה במספנות, 1969
מספנות ישראל בע"מ היא המספנה הגדולה בישראל, ונוסף על כך היא מפעילה נמל פרטי, עוסקת ביבוא מלט ומספקת שירותי תובלה. מתקני החברה ומשרדיה ממוקמים בחלקו המזרחי של נמל הקישון בחיפה, על שטח של 335 דונם שנחכר מחברת נמלי ישראל. לרשות החברה רציף באורך של 900 מטרים עם מים בעומק של 12 מטרים. חברת האם של המספנה, חברת "תעשיות מספנות ישראל בע"מ", היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות ב.

היסטוריה
הקמת המספנות
ב-1956 הקים מנכ"ל משרד הביטחון, שמעון פרס, ועדה שתדון בדרכים להקמת מספנה לבנייה ותיקון אניות בארץ. ראש מספן הציוד בחיל הים, אלוף-משנה אברהם זכאי, שלמד הנדסת אוניות במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, מונה כיועץ טכני של הפרויקט. הוועדה הגישה ביולי 1956 סיכום והמלצות על הדרך שבה יש לנקוט להקמת המספנה. את המימון להקמת המספנות תכננו לקבל במסגרת הסכם השילומים מגרמניה המערבית. ביולי 1957 נשלח זכאי לביקור במספנות באירופה כדי לברר וללמוד נושאים הקשורים להקמת המספנות. ב-2 בדצמבר 1957 סיים זכאי את תפקידו במספן הציוד ומונה למנהל הטכני של צוות ההקמה. זכאי ערך הכנות להקמת המספנות כולל ניתוח כלכלי.

חברת מספנות ישראל הוקמה באופן רשמי בשנת 1959 כחברה ממשלתית, כאשר ישראל ליברטובסקי מונה למנהל המספנה הראשון (ושימש בתפקיד עד 1981). ליברטובסקי יצא לסיור לימודי באירופה עם צוות ההקמה, ביקר במספר מספנות וביקש הצעות לסיוע בהקמתה. במקביל משלחת מיפן הגישה הצעה להקים את המספנות עבור מדינת ישראל. לאחר שנבדקו מספר הצעות, במרץ 1959 התקבלה ההצעה של מספנת דה-סכלדה (De Schelde) ההולנדית לספק את הידע לבנייתה, לאחר משא ומתן של מספר חודשים אישרה ועדת השרים לכלכלה את ההסכם שנחתם באוגוסט 1959. עלות ההקמה הוערכה בכ-40 מיליון ל"י, היא תוכננה להעסיק כ-2,000 עובדים ונועדה לבנות ולתחזק כלי שיט אזרחיים. בפברואר 1960 הוגשו התוכניות לאישור, והחלו בהכנת המכרזים. באוגוסט 1960, הסכימה הולנד לתת הלוואה להקמת המספנה ופורסם מכרז להקמת הרציפים. בנובמבר 1960, נחתם חוזה עם חברת בריטית להקמת מבני המספנה. חברת סולל בונה זכתה בחוזה לחפירת המעגנה של המספנה. טקס הנחת אבן הפינה למספנה נערך ב-26 בינואר 1961 בנוכחות שגריר הולנד בישראל.

הקמת המספנה לוותה בסכסוך עם חברת "הימה", שהוקמה על ידי ישראל קירשטיין שהיה אדריכל ימי מוכר עוד בימי המנדט, והייתה בבעלות משותפת של סולל בונה וצים. "הימה" הפעילה כבר מספנה קטנה בצידו השני של נמל הקישון ועסקה בהרחבתם באותה עת. תחילה דובר ש"הימה" תפעיל ותנהל גם את מספנות ישראל, בשותפות שווה עם ממשלת ישראל, אך לבסוף ממשלת ישראל החזיקה במלוא הבעלות ואף הוחלט להעביר את המבדוק הקיים בנמל חיפה לחזקת מספנות ישראל. פתרון נוסף שהוצע היה למזג את שתי החברות. ביוני 1962 אושר מיזוג "הימה" "מספנות ישראל", והסכם המיזוג נחתם בספטמבר 1962.

הפעלת המספנות
במהלך שנת 1962 נחתמו החוזים הראשונים לבניית ספינות במספנה, שתי ספינות משא עבור צים ושלוש ספינות מתוך הזמנה של תריסר עבור חברת הספנות "סלע", כקבלן משנה של מספנה הולנדית. התוצרת הראשונה שייצא מהמספנה כללה דוברות עבור מפעלי ים המלח ונחתת עבור חיל הים. טקס מסירת הנחתת (כלי השיט הראשון שהמספנה בנתה), אח"י עציון גבר פ-51, נערך ב-24 בינואר 1963, בנוכחות מפקד חיל הים יוחאי בן-נון, סגן שר הביטחון שמעון פרס ושר התחבורה ישראל בר-יהודה. פרויקט נוסף שביצעה ב-1963 היה פירוק אוניית נוסעים ישנה של צים. טקס השקת האונייה "אסתר", האנייה הראשונה שנבנתה במספנות, נערך ב-7 באפריל 1964. "אסתר" הייתה אוניית משא, במעמס של כ-3,000 טון, שנבנתה עובר צים אולם לאחר שלוש שנות פעילות המספנה לא עמדה בציפיות וחברת צים סרבה למסור עבודות תחזוקה ותיקונים למספנה, עקב המחיר הגבוה והתפוקה הנמוכה. גם ההזמנה של חברת הספנות "סלע" בוטלה. עם זאת, בדצמבר 1965, הושקה "חנה", אוניית משא שנייה שנבנתה עובר צים. בינואר 1966 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת על המספנות, שעיקרו היה ביקורת על הניצול חלקי של כושר הייצור ועל הפסדים צבורים של עשרה מיליון ל"י.

בשנים 1968–1970 הפכה המספנה רווחית לראשונה. בין כלי השיט שבנתה באותן שנים היו שש גוררות עבור רשות הנמלים, שתי דוברות תדלוק עבור חברת "פי גלילות", מחפר צף למפעלי ים המלח ומבדוק צף עבור יוון.
ממוזער|שמאל|250px|בימת המכובדים בטקס השקת אח"י מולדת, 22 במרץ 1979. מימין לשמאל: גב' מרים איתן, משה ורטמן, אלוף זאב אלמוג, רא"ל רפאל איתן, מנכ"ל מספנות ישראל - ישראל ליברטובסקי, שר התחבורה - חיים לנדאו, ראש העיר חיפה - אריה גוראל.
בשנות ה-70 נבנו במספנה אוניות קטנות, כלי שיט צבאיים (ובהם ספינות טילים מדגם "סער 4") בהובלתו של חיים שחל ומבדוקים. לשיא פעילתה הגיעה החברה באמצע שנות ה-70, אז העסיקה כ-1,000 עובדים. בנוסף לתחום הימי עסקה החברה גם בעבודות מתכת שונות בנצלה את מתקניה ואת כוח האדם המיומן שלה.

המשבר בחברה
בתחילת שנות ה-80 נקלעה החברה לקשיים כלכליים לאחר שהיקף ההזמנות מישראל ומחוצה לה ירד בשיעור ניכר, החברה לא מצאה פתרון למצב זה וספגה הפסדים כבדים. רק ב-1984 הכינה החברה הצעה לתוכנית הבראה תלת שנתית ששני הצעדים המרכזיים בה היו צמצום כוח האדם וקבלת תמיכה ממשלתית לבניית אוניות. בפועל צומצם כוח האדם במידה חלקית, לא הגיעו הזמנות חדשות לבניית אוניות ולחברה היו קשיי נזילות שהלכו וגברו. למרות זאת הזרימה הממשלה כספים בסכומים ניכרים לשם מימון פעולותיה השוטפות של החברה.

ב-12 בינואר 1986, עקב ההחמרה במצבה של החברה, החליטה האספה הכללית של בעלי המניות לפנות אל בית המשפט בבקשה לפירוק החברה ולמינוי כונס הנכסים הרשמי למפרק זמני. בית המשפט נעתר לבקשת בעלי המניות ומינה את כונס הנכסים הרשמי למפרק הזמני של החברה.

במרץ 1986 מינה בית המשפט, על פי בקשת המפרק הזמני (ביוזמת שרי האוצר והתחבורה), את אלוף (מיל') זאב אלמוג למנהל המיוחד של החברה. אלמוג שימש בתפקידו זה עד למכירת החברה באפריל 1995. לפני מינוי המפרק הזמני הועסקו בחברה כ-650 עובדים, וביוני 1994 נותרו בחברה כ-240 עובדים. פעילות המספנה במסגרת של פירוק זמני נמשכה כתשע שנים, שבמהלכן פותחו ונבנו במספנה שני דגמי כלי-שיט משוכללים: סטי"ל סער 4.5 נירית שנקלט בחיל הים, וספינת משמר מהירה (דגם "שלדג"), שנקלטה בחיל הים, נרכשה על ידי ציים זרים ויוצרה בדגמים אחדים במשך עשרות שנים. הצי השישי האמריקאי ביצע בתקופה זו במספנה תיקונים באניותיו בשיעור שהגיע לחמישים אחוזים מהיקף התיקונים שלו בים התיכון, והשקיע כספים ניכרים בפיתוח נתיב הכניסה הימית למספנה ובאמצעי תשתית אחרים. לקראת הפרטת המספנה הגיע אלמוג להסכם עם רשות הנמלים לייעוד שטח של המספנה לנמל, רציפים ושטחי אחסנה.

מבקר המדינה ציין בדו"ח ביקורת שבתקופת הפירוק הזמני "חל שיפור במצבה הכספי, אולם החברה לא הצליחה להיחלץ מבעיותיה הכספיות הבסיסיות, שחלקן נגררו עוד מהתקופה שלפני מינוי המפרק הזמני – מחסור בהון עצמי, קשיים בתזרים המזומנים, חוסר איזון בין מצבת כוח האדם לתעסוקה, ורווחיות נמוכה ואף הפסדים בעבודות שביצעה."

במאי 1993 הוכרז על תוכנית להפריט את החברה, שמסגרתה מדינת ישראל תכסה את חובתיה בסך 75 מיליון דולר. בנובמבר 1993 אישרה ממשלת ישראל את ההפרטה, ותהליך המכירה התמשך עד אפריל 1995. עם מכירת החברה פרש זאב אלמוג מניהולה.

הפרטה
שמאל|ממוזער|280px|מבדוק צף וספינות שהובאו מחוץ לישראל במספנות ישראל

באפריל 1995 נמכרה החברה לקבוצה של משקיעים פרטיים, בראשות סמי קצב, שלמה שמלצר ושלומי פוגל, תמורת 40.5 מיליון ש"ח. עם מכירת המספנה לקחה עליה המדינה את חלק הארי של חובות המספנה והתחייבויותיה. העלות למדינה של כיסוי התחייבויות המספנה בניכוי התמורה שהתקבלה, הסתכמה ב-628 מיליון ש"ח בקירוב. הקונים התחייבו "להביא לכך שבהפעלת החברה יישמר יעודה כמספנה", אך לא נקבע משך הזמן שבו חלה התחייבות זאת.

בשנים 2002–2004 בנתה מספנות ישראל שלושה סטי"לים עבור משמר החופים היווני תמורת 100 מיליון דולר. הספינות נקנו כדי לשדרג את יכולות משמר החופים היווני להתמודד עם איומי טרור ועם חדירות מהים, ושימשו לאבטחת האולימפיאדה שנערכה ביוון בשנת 2004.

באפריל 2004 נערכה מספנות ישראל להנפקה לפי שווי חברה של 400 מיליון ש"ח, אך ההנפקה לא יצאה לפועל והיא נשארה חברה פרטית.

הנפקה בבורסה
בספטמבר 2020 השלימה חברת "תעשיות מספנות ישראל בע"מ" הנפקה ראשונה לציבור. במסגרתה נרשמו מניות החברה למסחר בבורסה והחברה הפכה לחברה ציבורית. החברה גייסה 340 מיליון שקל לפי שווי שוק של 1.7 מיליארד שקל. חברת "תעשיות מספנות ישראל בע"מ" הוקמה בספטמבר 2019, כחברת החזקות של "מספנות ישראל בע"מ", "נמל מספנות ישראל בע"מ" וחברת "סימנט אי.אס. בע"מ" (חברת יבוא המלט).

ביוני 2021 חתמה המספנה על הסכם עם משרד הביטחון למכירה של כלי שיט מבצעיים לחיל הים, לראשונה זה 15 שנה. על פי ההסכם, המשרד ירכוש מהחברה ארבע ספינות מדגם שלדג סימן 5 בהיקף של 96 מיליון שקל.

 מנהלי המספנות 
בהנהלת המספנות עומד מהנדס האחראי על התפקוד השוטף של המספנות
 מפקדי המספן  שם ||תקופת התפקיד ||ביצועים עיקריים||תמונה ישראל ליברטובסקי  1958 עד 1981  שמאל|150pxמיכאל כהן 1981 עד מרץ 1986   זאב אלמוג מרץ 1986 עד אפריל 1995   סמי קצב  אפריל 1995 עד 1996  בעלים ומנהל  דב נרדימון  1996 עד 1998   ישי הרמתי  1998 עד 2000  שמאל|150px אהוד גבעון  2000   יגאל רינגרט  2000 עד 2002   אבי שחף  פברואר 2002 עד אפריל 2018  שמאל|150pxאיתן צוקר  אפריל 2018 - נוכחי  

מוצרים ושירותים
שרותי תיקון אוניות
למספנות ישראל הסכמים עם מדינות וחברות ספנות שונות, בכלל זה חיל הים הישראלי, הצי השישי של ארצות הברית, מנו ספנות, קצא"א, חברות הנמל בישראל, נמל חדרה וחברות ספנות בישראל ובעולם. לצורך זה מפעילה החברה מבדוק צף בכושר הרמה של 4,500 טון.

כלי שיט צבאיים
שמאל|ממוזער|250px|ספינת טילים מדגם סער 4
שמאל|ממוזער|250px|אח"י חץ, ספינת טילים מדגם סער 4.5 נירית
 ספינות טילים מדגם סער 4 - עשרה ספינות נבנו בשנים 1970–1980 עבור חיל הים הישראלי ושישה עבור דרום-אפריקה.
 ספינות טילים מדגם סער 4.5 - עשרה ספינות נבנו בשנים 1980–2003 עבור חיל הים הישראלי.
 ספינות משמר חופים
 זיוונית - דגם של ספינת סער קטנת ממדים מסוג סנפירית, "אח"י שלומית" (1983), שיוצר כאבטיפוס עבור חיל הים הישראלי, על בסיס תכנון של ספינה שנבנתה בארצות הברית, אך בעקבות כישלון האבטיפוס לא הוזמנו יחידות נוספות.
 ספינות שלדג - בשנים 2009–2011 יצרה ומסרה מספנות ישראל ספינות שלדג לניגריה, רומניה וגינאה המשוונית. בשנים 2013–2018 מסרו מספנות ישראל שישה שלדגים סימן 5 לאזרבייג'ן. בשנת 2018 מסרו מספנות ישראל ארבעה שלדגים סימן 2 למשמר החופים של ארגנטינה – ספינות אלה מפטרלות בנהר פרנה על גבול ארגנטינה – פרגוואי.
 סער 72 - במאי 2013 הציעה מספנות ישראל ספינת טילים חדשה - סער 72 בדחי של כ-800 טון. המספנות העריכו שהקורבטה תתאים לצורכי חיל הים הישראלי ולקוחות אחרים. אך ההצעה לא נענתה בחיוב. ראש הממשלה, בנימין נתניהו, החליט לרכוש בגרמניה ארבע קורבטות בדחי של כ-2,000 טון לחיל הים שזכו לכינוי סער 6. 
 סער 62 - בשנים 2013–2018 מספנות ישראל ייצרה שש ספינות סיור  של 62 מטר, בתכנון מבוסס על סער 4.5 נירית, לאזרבייג'ן. ב-15 בדצמבר 2017 נמסרה ספינה ראשונה מדגם סער 62 לקפריסין. בסוף שנת 2019 מסרה מספנות ישראל ספינת סיור באורך 62 מטר, בעלת מבנה עילי חדשני, לחיל הים של הונדורס. הספינה הפליגה ממספנות ישראל בחיפה להונדורס – מרחק 7,300 מייל ימי.
 הקורבטות מסדרת רשף - בנובמבר 2019 חתם משרד הביטחון על חוזה עם מספנות ישראל, לתכנון הדור הבא של סטי"לים לחיל הים, שיחליפו את הספינות סער 4.5 נירית המתיישנות, ובניית מבדוק צף  לתחזוקה של ספינות חיל הים הישראלי. בדצמבר 2024 נחתם הסכם לייצור 5 ספינות מדגם רשף.
 נחתתות - בשנות ה-60 נבנו במספנות ישראל שש נחתות טנקים בשתי סדרות עבור חיל הים הישראלי. נבנה כלי יחיד באורך של 30 מ' ואחרי שנתיים זוג נוסף. בסדרה שנייה נבנו שלוש נחתות טנקים באורך 60 מ'. במרץ 2022 חתמה על עסקה לאספקת שתי נחתות למדינה באפריקה.

כלי שיט אזרחיים
 אוניות צובר - בשנות-60 וה-70 ייצרה החברה מספר אוניות צובר, בין השאר עבור חברת "צים". באוגוסט 2008 השיקה חברת מספנות ישראל, לראשונה מזה 30 שנים, אוניית צובר חדשה באורך של 90 מטרים ובדוחק של 4,750 טונות. האוניה היא מהגדולות ביותר שנבנו בישראל לצרכים מסחריים וללקוח בינלאומי. האונייה שהושקה הייתה הראשונה מתוך סדרה של ארבע אוניות שהמספנה בנתה. באוגוסט 2012 השיקה מספנות ישראל אוניית צובר חמישית עבור אותו לקוח.
 גוררות - במשך השנים ייצרה החברה מספר גוררות, בין השאר עבור משרד התחבורה ותחנת הכוח באשקלון.
 דוברות
 סירות רב תכליתיות
תשתיות מתכת
 מבני פלדה גדולים
 חלקים למנופים לפריקת מכולות ומנופי רציף
 מכלי התפלה ומכלי לחץ
 מתקנים לשימוש בגז טבעי
 שרוולים לנמל התעופה בן-גוריון
 המזח בנמל חדרה

נמל מספנות ישראל

נמל מספנות ישראל החל לפעול בדצמבר 2003. לצורך הפעלת הנמל הוקמה חברת "נמל מספנות ישראל בע"מ" כחברת בת של "מספנות ישראל בע"מ". תחילה עסק בעיקר בשינוע של מטען כללי בתפזורת (לא במכולות), דוגמת ברזל לבניין. אך במשך השנים גדלה הפעילות לכולל גם:
 יבוא מלט - בשנת 2016 הוקמה בנמל תשתית ליבוא, אחסון והפצה של צמנט (חומר הגלם למלט) והחברה החלה לייבוא אותו, בשותפות עם קבוצת לאפארג' הצרפתית (ממפעל שלה ביוון). לצורך פעילות זו הוקמה חברת הבת "סימנט איי.אס בע"מ", שהצליחה תוך שנים ספורות לתפוס נתח של כ-25% משוק המלט בישראל. פעילות זו גדלה במהירות והחברה החל לייצר ולשווק מגוון של מוצרים נוספים לענף הבנייה, בהם: חומרי גמר ובידוד, דבקים, לוחות גבס, בלוקים וצבעים.
 שירותי תובלה ימיים - לצורך הוזלת עלות יבוא המלט החחלה החברה לרכוש אוניות מטען ולהוביל את המלט המיובא בעצמה, במקביל לפיתוח תחום השירותי תובלה עבור לקוחות אחרים. נכון לשנת 2021 היא מפעילה 12 אוניות מטען, מתוכם 3 אוניות ייעודיות להובלת מלט.
 שירותי תובלה ברכבת - בינואר 2025 הושלם חיבור הנמל לרשת מסילות הרכבת הארצית והוא החל לספק שירות תובלת מטענים באמצעות הרכבת.
 יבוא גרעינים - בינואר 2026 נחכנה בנמל ממגורה הוא החל לעסוק גם ביבוא גרעינים.
חקירות
במרץ 2018 עיכבה משטרת ישראל לחקירה באזהרה שלושה אנשים, בהם בכיר במספנות ישראל, בחשד לעבירות מתן שוחד לעובד ציבור זר והלבנת הון, במסגרת עסקה למכירת ספינות לניגריה.

לאחר כשנה של חקירות החליטה משטרת ישראל לסגור את התיק.

מקורות וקריאה נוספת
 מייק אלדר, שייטת 13: סיפורו של הקומנדו הימי, ספרית מעריב, 1993, עמ' 243, 272, 274, 464
 מייק אלדר, שייטת 11: הקרב על הצל"ש, הוצאת הד ארצי ספרית מעריב 1996, עמ' 34, 115, 119, 123, 166, 207, 280-279, 299, 200, 340–341
 דניאלה רן, בין ספינה לרציף: תולדות לשכת הספנות הישראלית 1982-1932, פרדס הוצאה לאור, 2008, עמ' 155, 157
 זאב אלמוג, הכוח הימי המודרני של ישראל, שפותח לאחר מלחמת יום הכיפורים, המכון לחקר מלחמות ישראל, 2018, פרק ז': מבט ממספנות ישראל, עמ' 267–305

 ראו גם 
 מספנת חיל הים
 מחצ"ד
 אברהם זכאי

 קישורים חיצוניים 



 אתר נמל מספנות ישראל





 מאיר שפיר ואריה דובלין, מספנות ישראל, "מערכות ים" 102–103, מרץ 1971, עמ' 49
 עמרי מישור וגיורא פלטרר מראיינים את ליברטובסקי, שמונה מאות חמשים טון של עוצמה, "בין גלים" מרץ 1977 עמ' 4
 מבט על מרחב נמל חיפה, מאתר חברת נמלי ישראל
 אריה קיזל, במספנות ישראל מגדילים אוניות, "בין גלים" 166 נובמבר 1985, עמ' 35
 דוח על הביקורת בחברת מספנות ישראל בע"מ בעת שהייתה בפירוק זמני, מבקר המדינה, 3 במרץ 1997
 תמונות מאוסף שדמון אלכס - מספנות ישראל בחיפה, מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה



 שלמה אשד, מפתחים לכם ספינה סער ס-72, "בין גלים", מאי 2016, עמ' 46

הערות שוליים

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
ישראל
קטגוריה:מפרץ חיפה
קטגוריה:ישראל: נמלים בים התיכון
קטגוריה:חיפה: תחבורה
קטגוריה:תעשיית נשק בישראל
קטגוריה:רובע המפרץ
קטגוריה:ישראל: חברות ממשלתיות שהופרטו
קטגוריה:קבוצת שלמה