העלבת עובד ציבור

העלבת עובד ציבור היא עבירה המופיעה בסעיף 288 לחוק העונשין. סעיף זה משקף את גישתו של המחוקק, לפיה עובד הציבור, המשרת את הציבור, חשוף יותר מאחרים לביקורת על מעשיו, ולכן זקוק להגנה מיוחדת מפני גלישתה של הביקורת להעלבה, ולא די לו בהגנה הניתנת לכלל התושבים, למשל באמצעות דיני לשון הרע. שאלת ההצדקה להגנה מיוחדת זו, ובפרט שאלת התנגשותה עם חופש הביטוי, עולה מפעם לפעם לדיון ציבורי, בפרט כאשר נוצר הרושם להפעלה בלתי מידתית של הגנה זו. חברי כנסת הגישו לאורך השנים כמה הצעות חוק פרטיות לביטול סעיף זה בחוק העונשין.

החוק ואכיפתו
לשון החוק:החוק, כפי שנקבע עוד בימי המנדט הבריטי, כלל בעובדי הציבור שופטים, דיינים, חברי ועדות חקירה, בוררים וכל עובדי המדינה ורשויות מקומיות. השופטת דפנה ברק ארז הציגה את העמדה שגם מתנדב של המשמר האזרחי נחשב ל"עובד ציבור".

בשנים 2012–2014 הוגשו בכל שנה 1,255–1,620 כתבי אישום שכללו אישום על העלבת עובד ציבור. בין השנים 2018-2022 נפתחו במשטרת ישראל 2,370 תיקים בגין העלבת עובד ציבור, חלק גדול מאותם תיקים – 2,131 תיקים – נסגרו. רק במיעוט (10%) מן התיקים שנפתחו הוגש כתב אישוםד"ר נורית יכימוביץ-כהן, נתונים על שלוש עבירות: הפרעה לשוטר במילוי תפקידו, העלבת עובד ציבור והפרעה לעובד ציבור, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 11 במאי 2023.. כ-70% מן המתלוננים על עבירת העלבת עובד הציבור הם שוטריםדיון סוער על הצ"ח לביטול עבירת העלבת עובד ציבור מפכ"ל המשטרה הציג באופן חריג בוועדת החוקה התנגדות לעמדת הממשלה, באתר הכנסת, 15 ביוני 2022.. ברוב המקרים, הורשעו אנשים בהעלבת עובד ציבור על דברים שהטיחו בעובד פנים מול פנים. כתבי אישום על העלבת עובד ציבור הוגשו גם על פרסום מאמר באינטרנט בגנות הרב הצבאי הראשי והעלבת שוטר בעמוד פייסבוק שלו. בין האנשים שהורשעו בהעלבת עובד ציבור נכללים צ'רלי ביטון ואבי כהן.

פסיקות בית המשפט העליון
בית המשפט העליון דן בשאלה איזה עלבון נדרש כדי להרשיע אדם בעבירה זו וקבע בהרכב מורחב ש"השאלה המרכזית העומדת על הפרק היא שאלת האיזון בין חופש הביטוי מחד לבין ההגנה על תפקודו התקין של המנהל הציבורי מאידך". השופט סלים ג'ובראן הבחין בין עלבונות כלליים שהם פחות חמורים מגידופים אישיים, הנוגעים לתכונותיו הפרטיות של עובד ציבור זה או אחר, ונוגעים לליבת כבודו. כן הוא הבחין בין עלבונות שנאמרו בלהט הרגע לבין עלבונות שנאמרו בתכנון מראש, הנחשבים לחמורים יותר. בבית המשפט העליון גם הובעה העמדה שככל שהעובד יותר בכיר, הוא זכאי פחות להגנה של סעיף העלבת עובד ציבור.

לאחר ההתנתקות הגישה פרקליטות המדינה כתב אישום נגד אליצור סגל על מאמר שכתב באתר אינטרנט, נגד הרב הצבאי הראשי. סגל הורשע בבית משפט השלום, וההרשעה אושרה במחוזי. בבית המשפט העליון המליצו השופטים לפרקליטות לחזור בה מהאישום ולאחר שהפרקליטות סירבה, זוכה סגל פה אחד על ידי הרכב מורחב של תשעה שופטים, שקבעו כי חופש הדיבור במקרה של אמירה פוליטית גובר כמעט תמיד על חוק העלבת עובד ציבור.

 ביקורת על העבירה 
על העבירה נמתחה ביקורת מלומדים בשל המגבלות שהיא מטילה על חופש הביטוי ועל היכולת לבקר את השלטון. פרופ' יואב ספיר, שחקר את הנושא, הצביע גם על דפוסי אכיפה בעייתיים. כך למשל, ברוב המקרים העבירה נאכפת כאשר המתלונן הוא שוטר, כאשר ההעלבה היא קללות גנריות וכאשר ההעלבה היא תגובה בלהט הרגע לאירוע שהתרחש בסמוך. 

 קישורים חיצוניים 
הגשת כתבי אישום בעבירות של העלבת עובד ציבור וזילות בית המשפט, הנחיה 4.1103 של היועץ המשפטי לממשלה, 3 ביולי 2002, עדכון פברואר 2006.

 ראם שגב, העלבת עובד ציבור - הערות על פסק דין אונגרפלד, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה





 יואב ספיר, הפללתה של הקללה: ניתוח ריאליסטי של העלבת עובד ציבור, עיוני משפט מח(2), 2025.



 הערות שוליים 

קטגוריה:חוק העונשין
קטגוריה:חופש הביטוי בישראל
קטגוריה:עבירות הטרדה