נוצרים בישראל

שמאל|ממוזער|250px|כנסייה פרנציסקנית על הר האושר
שמאל|ממוזער|250px|מנזר מר סבא במדבר יהודה, שריד לנצרות הקדומה ביותר שצמחה בארץ ישראל
ממוזער|טקסט=ערבים נוצרים בלבוש מסורתי בעת תהלוכת חג מולד בנצרת, 1986, אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית|ערבים נוצרים בלבוש מסורתי בעת תהלוכת חג מולד בנצרת, 1986, אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
שמאל|ממוזער|250px|כנסייה ובית ספר לטיניים בכפר יפיע בגליל
שמאל|ממוזער|250px|נזירים פרנציסקנים
250px|ממוזער|שמאל|הנשיא יצחק בן-צבי בפגישה עם ראשי הכנסיות הנוצריות בישראל, 1958
250px|ממוזער|נשיא המדינה ראובן ריבלין ושר הפנים מארחים את מנהיגי הקהילה הנוצרית בקבלת הפנים המסורתית לציון ראש השנה האזרחית, דצמבר 2017
הנוצרים בישראל הם תושבי ישראל בני הדת הנוצרית, לפלגיה השונים.

בסוף שנת 2025 נאמד מספר הנוצרים בישראל בכ-184.2 אלף, כ-1.9% מכלל האוכלוסייה הישראלית, מתוכם כ-78.7% ערבים-נוצרים. מרבית הנותרים הם נוצרים שהיגרו לישראל עם בני משפחתם היהודים. בנוסף קיים בישראל גם מספר מועט של מהגרי עבודה נוצרים, וכן חברי סגל כנסייתי קבוע, ובני עמים המגדירים עצמם כלא ערבים כמו הארמנים.

 חלוקה לקבוצות 
את הנוצרים בארץ ישראל ניתן לחלק לשלוש קבוצות עיקריות:
 "קדומים", כלומר שייכים לעדות קדומות – צאצאי קהילות נוצריות שחיו באזור לפני הכיבוש הערבי של ארץ ישראל במאה ה-7 לספירה, רובם משתייכים לכנסיות מונופיזיטיות ואורתודוקסים (ראו בהמשך).
 "בינוניים", רובם קתולים – מתנצרים מקרב האוכלוסייה המקומית לאחר מסעי הצלב וחברי סגל כנסייתי קבוע (כגון נזירים).
 "חדשים" – נוצרים שהיגרו לארץ ישראל מסיבות שאינן קשורות לדת, וצאצאיהם, אם הצאצאים נוצרים (לדוגמה, נוצרים הנשואים ליהודים שעלו מתוקף חוק השבות, ארמנים שהיגרו לירושלים בעקבות הסכסוך עם טורקיה, חיילי צד"ל ובני משפחותיהם) ומתנצרים שהתנצרו במאה ה-19 ובמאה ה-20 לכנסיות הפרוטסטנטיות.

 היסטוריה 
ראשית הדת הנוצרית הייתה בארץ ישראל, וקבוצות נוצריות חיות בה כאלפיים שנה, חלקן עוד לפני שנת 324, עת נקבעה הנצרות כדתה הרשמית של האימפריה הביזנטית (למשל הכנסייה הסורית, הכנסייה הקופטית ועוד כנסיות וכתות השייכות לכנסיות המזרחיות). מהמאה הרביעית לאחר ההכרזה על הדת הנוצרית כעל הדת הרשמית של האימפריה ועד המאה ה-13 בתקופת הכיבוש הממלוכי, היו הנוצרים לרוב בארץ ישראל.

 מוצאם האתני של הנוצרים בישראל 
רוב הנוצרים בישראל הם צאצאי הפיניקים שהשתלטו על הגליל המערבי לאחר נפילת ממלכת ישראל בשלהי המאה ה-8 לפנה"ס, וסורים-ארמים שהיגרו לארץ בתקופה הרומית והביזנטית, שאליהם נוספו המרונים, אף הם ממוצא סורי-ארמי, במאה ה-18. עוד נכללו קבוצות קטנות כיהודים ושומרונים שהתנצרו, ושרידי מתיישבים ממוצא הלניסטי. הצלבנים (מאות 11–13 לסה"נ) יִישבו בגליל המערבי מתיישבים קתולים מהמערב, אבל ערב הכיבוש הממלוכי רבים ברחו ורוב אלו שנותרו נרצחו. בגליל נותרה בעיקר האוכלוסייה המקומית הנוצרית, שהייתה ממוצא פיניקי.

 יוונים אורתודוקסים 
הכנסייה המרכזית של האימפריה הביזנטית המשיכה להתקיים ככנסייה היוונית-אורתודוקסית (בערבית נקראת רוּם אורתודכס וחבריה נקראים רוּמים), והיוותה את הכנסייה המרכזית של תושבי הארץ לפני התקופה הצלבנית ולאחר הסתלקותם של הצלבנים. לכנסייה נכסים רבים, שליטה על כנסיית הקבר בירושלים, שטחי אדמה נרחבים, מבני ציבור, כנסיות ומנזרים. הכמורה תמיד יוונית, במיוחד בדרגות הגבוהות; התפילה מתקיימת ביוונית בעוד שבני העדה דוברי ערבית; רק דרג הכמורה הנמוך הוא מבין בני הארץ, דוברי הערבית. על מבני הכנסיות ומבני הציבור השייכים לפטריארכיה היוונית אורתודוקסית מונף דגל יוון והם מסומלים בסמל הטאפוס.

במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 הייתה רוסיה פטרון עז כוח של הכנסייה היוונית אורתודוקסית בארץ ישראל ועל רקע זה פרצה אף מלחמת קרים. הרוסים ניהלו תנועת צליינות רחבת היקף ובנו כנסיות רבות, נפרדות מהכנסיות היווניות אורתודוקסיות, שיועדו לאוכלוסייה המקומית, לדוגמה, זו שבמגרש הרוסים. עם מהפכת אוקטובר ירד כוחה של רוסיה כפטרון כנסייתי. הכנסיות שהוקמו בארץ ישראל התחלקו לאחר 1948 בין חסות "הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית הלבנה" (בשטחי יהודה ושומרון) לבין חסות הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית האדומה (בשטחי מדינת ישראל).

 מונופיזיטים 
שאר הנוצרים ה"קדומים" משתייכים לכנסיות מונופיזיטיות שונות, קטנות במספרן, שרוב חבריהן מתרכזים בעיר העתיקה בירושלים. הם אינם ערבים ושומרים על מסורת ארוכה של מאות רבות של שנים. בהן הכנסייה הסורית, הכנסייה הקופטית, הכנסייה האשורית, חבשים, וארמנים השוהים בירושלים דורות רבים (בניגוד לארמנים שהיגרו לירושלים בתקופת מלחמת העולם הראשונה).

 בינוניים 
כיבוש ארץ ישראל על ידי הצלבנים הביא אליה נוצרים קתולים, שנקראים בלבנט "לטינים". בראשם מסדרים כגון הפרנציסקנים ("שומרי ארץ הקודש"), שהותירו בארץ סגל נזירים קבוע. הצלבנים הותירו בארץ שכבת מתיישבים מבני המסדרים שנטמעו באוכלוסייה המקומית ונותרו גם לאחר תבוסת הצלבנים. הם היוו את התשתית לגרעין של לטינים-בני הארץ, שכיום מרוכזים ברובם בגליל, חיפה, נצרת, רמלה ובית לחם. תופעה נוספת שהתרקמה במהלך השנים היא הופעתן של כנסיות "מאוחדות", פלגים של כנסיות עתיקות מקומיות ("מזרחיות") שקיבלו על עצמן את עול האפיפיור ומספר מנהגים קתולים, אך מבלי לוותר על סממנים מקוריים. כך ניתן למצוא בישראל ארמנים-קתולים, סורים-קתולים, קופטים-קתולים ואשורים-קתולים ("כלדיים"). החשובה שבכנסיות המאוחדות, הגדולה שבהן (כמחצית מהערבים הנוצרים בישראל משתייכים אליה) והייחודית היא הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית. הכמורה בכנסייה זו, לעומת הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, היא ערבית-מקומית. התפילות מתקיימות בערבית. מעוזה הוא במרחב עכו–שפרעם וסביבותיהן, בכפרי הגליל, בירושלים, רמאללה, בית לחם ומרחב רמלה.

מאוחר יותר פלשו לארץ ישראל נושאי הצלב והקימו בה את ממלכת ירושלים הצלבנית. הממלכה לא החזירה את הנוצרים להיות רוב בארץ, אך היא תגברה את מספרם והוסיפה להם את בני הדת הנוצרית הקתולית.

במאה ה-19 לקחו על עצמן מעצמות המערב צרפת ובמידה פחותה מעט גם בתי המלוכה של איטליה, ספרד וגרמניה חסות על ה"לטינים", הקימו מבני פאר (כנסיות, סמינרים, מנזרים, בתי מלון לצליינים ועוד) בכל רחבי הארץ, אך במיוחד בירושלים, בית לחם וסביב הכנרת. כך הפכה כת זו משולית יחסית לאורתודוקסים לבעלת עוצמה, דבר שהתבטא בדרישות לחֲזָקָה על מקומות קדושים, למשל בכנסיית הקבר ובכנסיית המולד בבית לחם.

מוסדות שונים ורבים של מדינות המערב הקתולי מחזיקים סגל הוראה, נזירים וכמרים בישראל. חלקם מעורים בחיי התרבות, החברה והאקדמיה והבולט שבהם היה הפרופסור מרסל דיבואה.

 חדשים 
 פרוטסטנטים 
הנוצרים ה"חדשים" (החל מהמאה ה-19) מתחלקים למקומיים (ערבים וגם יהודים) שהתנצרו עקב פעילות המיסיון האנגליקני-פרוטסטנטי שפעל בארץ ישראל בקרב אוכלוסיות עניות. אין לכנסיות הפרוטסטנטיות חלק בכנסיית הקבר (את מקום קברו של ישו הם מזהים במקום זאת בגן הקבר) או במאחזי הכתות העתיקות אך יש להן מוסדות רבים, מוסדות מחקר ולימוד ובעבר גם בתי חולים, בתי יתומים ומוסדות צדקה. הפרוטסטנטים פעלו בעיקר בירושלים וביפו ובמושבות הגרמניות שנבנו במאה ה-19 ברחבי הארץ והותירו אוכלוסייה מתנצרת מקומית.

 מהגרים 
המהגרים נחלקים לקבוצות משנה רבות. בהם ארמנים שהיגרו לירושלים עקב שואת הארמנים ומתגוררים ברובע הארמני בירושלים וביפו, נוצרים שהם בני זוג של יהודים שעלו לארץ, ומהגרי עבודה מהפיליפינים, מארצות אפריקה וממזרח אירופה שהקימו בישראל קהילות, כנסיות ומוסדות דת, ומהווים חלק ממרקם החיים הנוצרי-ישראלי.

בישראל יש גם עובדים זרים נוצרים כמו מהגרי עבודה ממזרח אירופה, מרומניה ומההפיליפינים. כמו כן ישנם גם חיילי ואנשי כוחות או"ם והצלב האדום ודיפלומטים המתגוררים בישראל.

 מגמות דמוגרפיות היסטוריות 
בתקופה הביזנטית, בעקבות מבצע ניצור שנערך בתיאום בין הכנסייה לבין השלטון הנוצרי-ביזנטי, והתנצרות מרצון או מאונס של האוכלוסייה הסורית-ארמית, הפיניקית וההלנסטית, הפכה ארץ ישראל לבעלת רוב נוצרי ומיעוט יהודי ושומרוני. מתוך כשלושה מיליון תושבי הארץ, מנו הנוצרים למעלה משני מיליון. הקבוצה הנוצרית הייתה מורכבת מעילית ממוצא הלניסטי ששפתה ותרבותה יוונית, ושכבה נמוכה של סורים-ארמים שרובם שמרו על שפתם ותרבותם הארמית.

בתקופת הכיבוש הערבי-מוסלמי, גם לאחר בריחה המונית של נוצרים לתחומי האימפריה הביזנטית ומעשי טבח שבוצעו בנותרים, עדיין היו רוב תושבי הארץ נוצרים-מזרחיים, בעיקר סורים דוברי ארמית. כ-275,000 מתוך אוכלוסייה של כ-500,000 נפש.

בתקופה הצלבנית מנתה אוכלוסיית הארץ כ-500,000 תושבים, רובם הגדול נוצרים. הפרנקים מנו כ-120,000 והנוצרים המזרחיים מנו כ-250,000 נפש. הכיבוש הצלבני לא הביא להגירה מסיבית של נוצרים קתולים מאירופה והפרנקים שהיו המעמד השליט בארץ נשארו מיעוט כובש.

בתקופת הכיבוש הממלוכי כמעט כל הפרנקים נטבחו או ברחו. הנוצרים שנותרו בארץ היו ממוצא סורי-ארמי או פיניקי, ומיעוטם נוצרים ממוצא מערבי, שרידי משפחות מהתקופה הביזנטית. השלטון הממלוכי ראה בנוצרים אויבי האסלאם, התנכל להם ואף אסלם בכפייה. בשלהי הכיבוש הממלוכי, ראשית המאה ה-16, מנו הנוצרים כ-21,000 נפש מתוך סה"כ 123,000 תושבי הארץ.

בעת הכיבוש העות'מאני מנתה האוכלוסייה הנוצרית בארץ כ-12,000–13,000 נפש, רובם יוונים-אורתודוקסים. הם היוו כ-10% מכלל האוכלוסייה. עד סוף המאה ה-18 הגיע מספרם לכ-20,000 נפש.

באמצע המאה ה-19 הגיעו לארץ קבוצות של נוצרים מארצות הברית ומאירופה שבאו בעיקר מתוך מניעים דתיים. הקבוצות האמריקאיות לא החזיקו מעמד זמן רב וחזרו לארצות הברית לאחר כשנה. הקבוצה הגרמנית, הטמפלרים, הקימה שכונות ומושבות חקלאיות ותרמה תרומה נכבדה לפיתוח הכלכלי של הארץ. חלקם גורשו מהארץ בידי הבריטים בעת מלחמת העולם השנייה ואחרוני הטמפלרים גורשו במלחמת העצמאות. הטמפלרים מנו כ-3,000 נפש והאמריקאים כ-2,000.

במפקד שנעשה על ידי שלטונות המנדט בשנת 1921 עמד מספר הנוצרים על 71,400 והם היוו כ-10% מהאוכלוסייה הכללית. בשנת 1931 מספרם עלה ל-100,000 והם היוו כ-9% מהאוכלוסייה.

באמצע שנות ה-40, הקהילות הנוצריות הגדולות ביותר היו בערים ירושלים (כ-20,000, 48% מכלל הערבים), חיפה (כ-15,000, 43% מכלל הערבים) ויפו (כ-10,000, 23% מכלל הערבים). בארבע עיירות הנוצרים היוו רוב מוחלט: נצרת, רמאללה, בית לחם ובית ג'אלא. רק כ-20% מכלל הנוצרים גרו בכפרים. כבר בתקופה זו, אחוז הנוצרים בכפרים הלך ופחת, ובמספר כפרים ועיירות שבעבר היה בהם רוב נוצרי, הנוצרים כבר הפכו למיעוט.

מספר הנוצרים בארץ ישראל המשיך לעלות ל-148,000 ערב מלחמת העצמאות. עקב המלחמה, רבים מהערבים הנוצרים עזבו את הארץ וכ-34,000 נשארו בשטח מדינת ישראל.

 דמוגרפיה 

כאמור כ-34 אלף נוצרים נותרו במדינת ישראל בשנת 1948, לאחר שרבים מהם נמלטו מהמדינה בזמן מלחמת העצמאות. עקב המלחמה גדל חלקם היחסי של הנוצרים בקרב ערביי ישראל, לעומת המצב בימי המנדט הבריטי, והם היוו כ-20% מהם (לעומת כ-10% בשלהי תקופת המנדט). בשלושת האזורים העירוניים בהם התרכזה אוכלוסייה ערבית, נצרת, שפרעם וחיפה הם הפכו לרוב, לאור עזיבתם הכמעט מלאה של המעמדות העשירים של האוכלוסייה המוסלמית שם. עקב שיעורי ילודה נמוכים ביחס לאוכלוסייה הערבית מוסלמית, ירד משקלם של הערבים הנוצרים בקרב האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל ונכון לשנת 2023 הוא עומד על 6.9%]

המספר המוחלט של הנוצרים בישראל נמצא במגמת עליה. לאחר 1985 עלה מספרם למעל 100 אלף איש. ועבר את 150 אלף איש לאחר שנת 2010.  נכון לשנת 2025 חיו במדינת ישראל כ-184 אלף נוצרים, המהווים כ־1.9% מאוכלוסיית המדינה. כי 78.7% מהנוצרים בישראל הם ערבים נוצרים.
 הרכב הגילים של כלל האוכלוסייה הנוצרית שונה מזה של האוכלוסייה המוסלמית, ודומה יותר להרכב הגילים של האוכלוסייה היהודית. אחוז הצעירים בגיל 0–19 עומד על 29.6%, נמוך מזה של האוכלוסייה המוסלמית (48.7%), ואף מזה של האוכלוסייה היהודית (33.6%). אחוז בני ה-65 ומעלה בקרב כלל הנוצרים עומד על 10.3% נכון לסוף שנת 2012 (לשם השוואה – 12.2% בקרב היהודים ו-3.6% בקרב המוסלמים).
 בשנת 2023 מספר הילדים שאישה נוצרייה צפויה ללדת במהלך חייה עמד על 1.8 ילדים לאישה.
 בשנת 2020 נולדו 2,239 ילדים לנשים נוצריות, מהם 1,797 (כ-80%) לנוצריות-ערביות, בהשוואה לשנת 2009 שבה נולדו 2,514 ילדים לנשים נוצריות, 2,009 מהם לערביות-נוצריות.

 גאוגרפיה ויישובים 
רוב הנוצרים הערבים מתגוררים במחוז הצפון ובמחוז חיפה (70.2% ו-13.6%, בהתאמה). 39.0% מהנוצרים שאינם ערבים מתגוררים במחוז תל אביב ובמחוז המרכז, 36.3% במחוז הצפון ובמחוז חיפה.

נכון לשנת 2023, היישובים עם האוכלוסייה הנוצרית הערבית הגדולה ביותר הם: נצרת (21.1 אלף), חיפה (16.7 אלף), ירושלים (12.9 אלף) ושפרעם (10.5 אלף).

רשימת יישובים עם אוכלוסייה נוצרית ערבית משמעותית:
ממוזער|upright|התפלגות גאוגרפית של האוכלוסייה הנוצרית דוברת ערבית בישראל לפי אזור סטטיסטי.|left
ממוזער|upright|התפלגות גאוגרפית של האוכלוסייה הנוצרית שאינה דוברת ערבית בישראל לפי אזור סטטיסטי.|right
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2020, הערבים הנוצרים בישראל גרים ביישובים הבאים:
שםשם בערביתהאוכלוסייה הערבית ביישובמתוכה אחוז הנוצריםמספר התושבים הנוצריםאחוז מהאוכלוסייה הערבית-נוצרית במדינה כולהחבל ארץנצרתالناصرة75,23925.1%18,90010.26%הגליל התחתוןחיפהحيفا40,00046.8%18,80010.21%הכרמלירושליםالقدس405,0003.2%13,1007.27%הרי יהודהנוף הגלילنوف هچليل17,60062%10,5005.82%הגליל התחתוןשפרעםشفاعمرو43,92022.7%10,0005.43%הגליל התחתוןאעבליןإعبلين13,93040.7%5,5002.99%הגליל התחתוןכפר יאסיףكفر ياسيف10,56751.4%5,4353.01%מישור החוףמע'ארالمغار24,31218.6%5,2002.88%הגליל התחתוןרמלהالرملة18,69519.2%4,2002.33%מישור החוףעיילבוןعيلبون5,72570.1%4,0802.26%הגליל התחתוןראמהالرامة8,37548.4%40552.25%הגליל העליוןתל אביב-יפוتل أَبيب-يافا21,58016.3%3,5201.95%מישור החוףיפיעيافة الناصرة19,04815.4%2,9401.63%הגליל התחתוןפסוטהفسوطه3,40099.8%3,3921.88%הגליל העליוןמעיליאمعليا3,26199.8%3,2551.83%הגליל העליוןריינהالرينة19,10913.3%2,3541.31%הגליל התחתוןמעלות-תרשיחאمعالوت ترشيحا4,87048.8%2,7101.5%הגליל העליוןכפר כנאكفر كنا25,5008.9%2,2501.25%הגליל התחתוןאבו סנאןأبو سنان14,27715.2%2,1701.2%הגליל העליוןגוש חלבالجش3,11863%1,9641.09%הגליל העליוןעספיאعسفيا12,44013.6%1,6900.94%הכרמלסח'ניןسخنين32,1685.1%1,6400.91%הגליל התחתוןטורעאןطرعان15,11710.5%1,6000.89%הגליל התחתוןג'דיידה-מכרجديدة-مكر21,3086.6%1,5300.85%מישור החוףעכוعكا16,1718.1%1,3300.74%מישור החוףפקיעיןالبقيعة6,16019.7%1,2000.67%הגליל העליוןדיר חנאدير حنا10,4719.6%1,0400.58%הגליל התחתוןלודاللد24,1433.1%7500.42%מישור החוףבענהالبعنة8,4207.4%6200.34%הגליל העליוןכרמיאלكرميئيل1,68723.3%4000.22%הגליל העליוןעראבהعرابة26,2131.2%3100.17%הגליל התחתוןכסרא-סמיעكسرى-سميع8,9633.5%3100.17%הגליל העליוןאילתإيلات2,38212.4%2950.17%הערבהחורפישحرفيش6,4893%1950.11%הגליל העליוןראס אל-עיןراس العين39745%-48%1830.1%הגליל התחתוןכפר ורדיםكفر فراديم22555%1250.07%הגליל העליוןמוקייבלהمقيبلة4,1332.7%-3%1200.07%עמק יזרעאלמזרעהالمَزْرَعَة3,9702.7%1100.07%הגליל המערבי
הערה: שני היישובים האחרונים ברשימה הם כפרים בתוך מועצות אזוריות. הנתונים הדמוגרפיים למעלה מתייחסים לכפר לבדו, ואילו אלו שלמטה מתייחסים לכל המועצה האזורית.

ריכוזים קטנים יותר של אוכלוסייה נוצרית (למטה ממאה איש) קיימים גם בעין קנייא (0.5%), ירכא (0.2%), מ"א מרום הגליל (0.18%), מ"א מטה אשר (0.16%), מ"א מטה יהודה (0.13%), מ"א עמק יזרעאל (0.06%), מ"א רמת הנגב (0.05%), מצפה רמון (0.03%), ומ"א זבולון (0.03%).

השכלה
השכלתם של הנוצרים הייתה תמיד גבוהה יותר והפער החברתי-כלכלי בינם לבין המוסלמים היה גדול ואף העמיק. האוכלוסייה הנוצרית היא אחת האוכלוסיות המשכילות ביותר בישראל. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה משנת 2010, אחוז הזכאים לתעודת בגרות במגזר הערבי-נוצרי הוא גבוה (70%), ויותר גבוה מאחוז הזכאות בזרם הממלכתי-דתי (65.9%) ומאחוז הזכאות בזרם הממלכתי (64.5%), כמו כן שיעור העומדים בסף הנדרש ללימודים באוניברסיטאות (78%) גבוה יותר מבשאר המגזרים. עוד עולה מהנתונים כי בקרב האוכלוסייה הערבית-נוצרית, מספר לומדי הרפואה גדול פי שלושה מכלל האוכלוסייה, וכי אחוז הנשים הערביות-נוצריות הלומדות באקדמיה גבוה בהרבה מבמגזרים האחרים, ומספר הערבים נוצרים העומדים בסף הנדרש ללימודים באוניברסיטאות גבוה יותר מכלל המגזרים.

אחוז המועמדים הערבים הנוצרים באוניברסיטאות הוא 17.0% ו-14.4% במכללות, ולימודי משפטים נפוצים יותר בקרב הנוצרים. גם במקצועות המתמטיקה ומדעי המחשב נרשמו שיעורי סטודנטים גבוהים יותר בקרב הנוצרים.

רבים מהתלמידים הערבים-נוצרים לומדים בבתי ספר כנסייתיים. חלק מבתי ספר אלה נחשבים לבתי ספר עם אחוזי הצטיינות גבוהים.

בתחילת שנת הלימודים 2015–2016, שבתו תלמדי בתי הספר הכנסייתיים ומוריהם, כמחאה על חלוקה תקציבית לא הוגנת בין בתי הספר השונים בארץ, ועל הקיצוץ בתקציב בבתי הספר הכנסייתים בפרט. כ-33,000 תלמידים וכ-3,000 מורים שבתו במשך כ-4 שבועות מתאריך ה-1.9.2015. לאור האשמות מצד השובתים לממשלת ישראל על חלוקה גזענית ולא שוויונית של תקציבים לבתי הספר, הגיב שר החינוך, נפתלי בנט, בהתייחסות לסוגיה ואמר בדיון פגרה בכנסת: "אני שר החינוך של כל ילדי מדינת ישראל, כולם באותה המידה. אין שום תעדוף בין דת, גזע, מין או נטייה מינית. לא מדובר כאן על אפליה על רקע דת או גזע, אלא על העדפה של בתי ספר ציבוריים על פני בתי ספר לא רשמיים. זה תקף גם אצל יהודים, חרדים, דתיים וגם בציונות הדתית. בדיוק את אותה מכה שאתם חטפתם, חטפו גם בתי ספר מהציונות הדתית, או אנתרופוסופיים, או הריאלי". המאבק שניהלו תלמידי בתי הספר הכנסייתים ונציגיהם הוא מאבק חלוקה על רקע אפליה תקציבית בין המגזרים השונים בישראל. כמו כן, לאות הזדהות עם אותם בתי הספר, בתאריך ה-20.9.15 שבתו רבים מהתיכונים בארץ, המשתייכים לארגון המורים, עד השעה 10:00. השביתה הסתיימה לאחר פשרה שהושגה בין משרד החינוך לנציגי בתי הספר הכנסייתיים.

 פוליטיקה 
האוכלוסייה הנוצרית בישראל חיה מאז ומתמיד לצד האוכלוסייה המוסלמית. לאחר קום המדינה, רוב הערבים הנוצרים הזדהו עם הלאומיות הפלסטינית. רבים מהערבים הנוצרים, בדגש על בני הכנסיות האורתודוקסיות מזדהים עם המפלגה הקומוניסטית הישראלית. לצד זאת, ישנם נוצרים שאימצו רעיונות ציונייים כמו פעיל ההסברה הישראלי יוסף חדאד.

בשנות המדינה הראשונות צברו הערבים הנוצרים כוח מעבר למשקלם הדמוגרפי. רבים מחברי הכנסת הערבים היו נוצרים, כדוגמת תופיק טובי ממק"י ואמין-סלים ג'רג'ורה מהרשימה הדמוקרטית של נצרת שהייתה מקורבת למפא"י. מצב זה השתנה רק בשנות ה-70 של המאה העשרים.

רוב הנוצרים דוברי הערבית בישראל מצביעים למפלגות הערביות החילוניות, חד"ש ובל"ד. כרבע מהמצביעים הנוצרים בוחרים במפלגות ציוניות, בעיקר במרצ. בדומה לאוכלוסייה המוסלמית בישראל שיעור ההצבעה בקרב הנוצרים בישראל נמוך כאשר הנוצרים מהווים כ-1.78% מבעלי זכות הבחירה אך רק כ-0.76% מכלל הבוחרים. מאז שנות ה-70 חברי כנסת נוצרים נבחרים לרוב דרך הרשימות הערביות החילוניות. הבולטים שביניהם, עזמי בשארה (יו"ר בל"ד), עאידה תומא סלימאן (חד"ש), באסל גטאס (בל"ד), מטאנס שחאדה (יו"ר בל"ד) וחנא סוויד (חד"ש).

תרבות
בחג המולד הנוצרים חוגגים ומקיימים טקסים, בעיקר בבית לחם, נצרת וירושלים. בכנסייה הקתולית שליד כנסיית המולד הנוצרים מקיימים חגיגה דתית המעוררת התעניינות רבה בציבור. עד שנת 1994 הוא היה משודר על ידי רשות השידור הישראלית. מאז הועבר השליטה בעיר לרשות הפלסטינית. סיבות נוספות להתעניינות של שאר האוכלוסייה היא השפעת התרבות המערבית. לפי מחקר משנת 2017 רוב הנוצרים בישראל מגדירים עצמם כערבים (96%).

בפברואר 2014 עבר לראשונה בכנסת חוק שנוי במחלוקת המבדיל בין אזרחי ישראל הנוצרים והמוסלמים. החוק, שהוצע על ידי ח"כ יריב לוין, מיועד להוסיף נציג נוצרי ונציג מוסלמי בוועדה המייעצת לנציבות שוויון הזדמנויות בתעסוקה.

 הנוצרים הארמיים 
שָׁאדי חלוּל, נוצרי ארמי ויו"ר העמותה הארמית נוצרית, הוביל מאבק למען הכרה בבני עדתו כארמים-נוצרים ולא כערבים-נוצרים.

בעקבות פעולתו של חלול, שכללה הפנייה של נציגי העדה הארמית למשרד הפנים, ב-16 בספטמבר 2014 הורה שר הפנים גדעון סער לאפשר לרשום מוצא ארמי תחת סעיף הלאום במסמכי מרשם אוכלוסין. ההחלטה נוגעת לחלק מהנוצרים החיים בישראל - כ-13 אלף מתוך כ-160 אלף.

 הנוצרים בצה"ל 
אף על פי שהחוק הישראלי לגבי שירות חובה בגיל 18 לא חל על הנוצרים בישראל, חלק זעיר מהם (בודדים עד כמה עשרות בשנה) מביעים רצון להתגייס לצה"ל. לדבריהם, הם מעוניינים לתרום למדינה ולקחת חלק בחברה הישראלית. הנוצרים מתגייסים ליחידות מעורבות, יחד עם היהודים, בניגוד לבדואים למשל, שלמענם קיימת יחידת גששים משלהם.

פוטנציאל הגיוס השנתי הממוצע בקרב אוכלוסיית הנוצרים בישראל מגיע לכ-1,400 מתגייסים בשנה. בעקבות פעילותו של מייסד פורום גיוס העדה הנוצרית - סא"ל במיל', איהאב שליאן. בשנת 2013 התגייסו כ-120 ערבים-נוצרים לצה"ל, במקום הבודדים שהתגייסו עד אז. בשנים 2014–2015 התגייסו כמאה נוצרים בשנה. ביוני 2017 נסגרה העמותה של נדאף לגיוס ערבים-נוצרים, לאחר שנתקלה בקשיים תקציביים ומסיבות אישיות של נדאף.

ראו גם
 ערבים נוצרים
 הכנסייה האורתודוקסית הרוסית
 ארמנים בישראל
 הגירה של נוצרים מהמזרח התיכון

 לקריאה נוספת 
אהרון לירון, בעקבות המשיח, פלגים נוצריים, ארץ ישראל ומדינת ישראל, צ'ריקובר מוציאים לאור, תל אביב, 2000
 יעקב שמעוני, ערביי ישראל, עם עובד, תש"ז. הפרק "הערבים הנוצרים בארץ-ישראל" עמודים 110 - 131
 שמואל אביצור, חיי יום יום בארץ ישראל במאה הי"ט, תל אביב, עם הספר, 1972, עמ' 128-122.
 רמי דגני ואלי שילר (עורכים), כנסיות, עדות ומסדרים נוצרים בישראל, אריאל כתב עת לידיעת ארץ ישראל 137 – 138, ירושלים, 1999
אמנון רמון, נצרות ונוצרים במדינת היהודים, מכון ירושלים לחקר ישראל, 2012.
 הרב חיים ויסברג, פסיפס: דתות ועדות בצה"ל, מערכות, נובמבר 2022.
 Peter W. L. Walker, Holy City, Holy Places? Christian Attitudes to Jerusalem and the Holy Land in the Fourth Century, Oxford 1990, IX + 438 pp

 קישורים חיצוניים 

 מרכז ירושלים ליחסי יהודים ונוצרים מרכז מידע (לא מיסיונרי) לנושא



 מעיין קרן רווה, התאולוגיה הנוצרית־פלסטינית: בין ההבטחה המקראית לשאיפה הלאומית, תיאוריה וביקורת, גיליון 62, סתיו 2025 (אתר מכון ון ליר)

היסטוריה


 הערות שוליים 

*
קטגוריה:ארץ ישראל: נצרות
קטגוריה:ישראל: קבוצות אתניות