שבעים הזקנים

שִׁבְעִים הַזְּקֵנִים הוא כינוי לשתי קבוצות, האחת של משה רבנו והשנייה של תלמידי יהושע בן נון. לא ברור מהם היחסים בין שתי הקבוצות, והאם הן מהוות המשך זו לזו. בנוסף לשתי קבוצות אלה, מופיעים במסורת היהודית מספרים קרובים מאוד של "זקנים": שבעים ושניים זקנים בעניין תרגום השבעים, וכן חברי הסנהדרין, שעל פי ההלכה מנו שבעים ואחד תלמידי חכמים.

 זקני משה 

על זקנים אלה לא ידוע הרבה. בחטא המתאווים, משה טוען שאינו יכול לשאת את משא עם ישראל לבדו, ועל כן ה' מצווה אותו: .
ה' האציל מרוח הנבואה של משה על שבעים הזקנים והם התנבאו: , אם כי כנראה באופן זמני חד-פעמי.

מטרת שבעים איש אלה הייתה לסייע למשה בהנהגת עם ישראל.
על פי חז"ל, זקנים אלה למדו את התורה מפיהם של משה ואהרן, ואחר כך לימדו אותה לבני ישראל.

במדרש אספה מפורטים שמותיהם של שבעים הזקנים, בהם בצלאל בן אורי וחלק מנשיאי השבטים. לפי חז"ל, שבעים הזקנים הללו נבחרו מכל שבטי ישראל: כל שבט שלח שישה מועמדים, ומתוך 72 המועמדים נבחרו 70 בהגרלה: . זו דוגמה לתהליך הנקרא סורטיציה.

 זקני יהושע 

הזקנים הללו מוזכרים בפסוק  ובפסוק 
במשנה נאמר על הזקנים הללו: 

על פי המשנה, יהושע לאחר מותו מסר את התורה לאותם הזקנים, והם היוו חוליה בשרשרת מסירת התורה לדורות הבאים. מהראשונים שבהם היה עתניאל בן קנז ומהאחרונים שבהם היה עלי הכהן.

 זקני שיבת ציון 

המלבי"ם, בפירושו לספר נחמיה, מנמק כי נחמיה בן חכליה הציב שבעים איש לסנהדרין גדולה ושמותיהם מוזכרים בתוך השמונים ושלשה שמות -ונחמיה בכללם ובראשם.

 הערות שוליים  

קטגוריה:אישים בספר במדבר
קטגוריה:בתי דין (יהדות)