בית יעקב (שכונה)

שכונת בית יעקב היא שכונה קטנה בירושלים, שנוסדה בשנת 1877, והיא התשיעית במניין השכונות היהודיות מחוץ לחומות העיר העתיקה. השכונה נושקת לרחוב יפו, לרחוב אבישר, ולשוק מחנה יהודה. כיום היא חלק מנחלאות.

רקע היסטורי
שכונת בית יעקב היא השכונה התשיעית שהוקמה מחוץ לחומות, בירושלים המערבית, והאחרונה שנוסדה בירושלים לפני העלייה הראשונה. מיקום היסטורי זה, על התפר שבין "היישוב הישן" לתחילת ה"יישוב החדש" וההתעוררות הציונית לא נעשה במכוון אבל מחדד את ההבדלים וקווי הדמיון בין זרמים אלו בתולדות יישוב ארץ ישראל בכלל וירושלים בפרט.

בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19 הרחיב היישוב הישן את גבולותיו מעבר לחומות העיר העתיקה - עד אז גבול המחיה המסורתי של תושבי ירושלים. כך נוסדו שכונות חדשות, וירושלים שמחוץ לחומות קרמה עור וגידים. תנופת בנייה והתפשטות זו מאופיינת בייסוד מוסדות ציבוריים ותרבותיים חדשים, פעילות אינטנסיבית זו צומחת על רקע הנחיצות הכלכלית, הצפיפות והמחסור בתחומי המחיה המסורתיים. לתנופה זו משמעות דתית משיחית ברוח חזון יישוב ארץ-ישראל כפי שבא לידי ביטוי בספרי התקנות של השכונות החדשות מחוץ לחומה, אך גם בחזון זה מוטמע ומוטבע רצון להקים מסגרת חיים על בסיס ההלכה.

מפעל הקמת השכונות מחוץ לחומות העיר העתיקה בסוף המאה ה-19 התמקד והתאפיין בהרחבת תחומי "הישן" כלומר תהליך הדומה יותר לאבולוציה של גוף חי, ולא רק סוג חדש של אורגניזם עירוני. דוגמה בולטת להשקפה זו ניתן לראות  ביוסף ריבלין, מפעילי פלג "הפרושים" האשכנזי. בכתביו הוא מציין במפורש כי ייסוד השכונות מחוץ לחומות ירושלים הוא כחלק מתהליך גאולה.

שנות השבעים של המאה ה-19 רואות את המפגש בין היישוב הישן עם העולים החדשים של העלייה הראשונה. קווי הדמיון בין שתי התנועות שעיקרן רצון ליישב את ארץ ישראל עומדים בצל הגורם הרעיוני המפריד -  היסודות הלאומיים הרדיקליים ומשנתחזקה אידאולוגיה זו והתבגרה לכלל תנועה לאומית מודרנית בשנות התשעים של המאה ה-19 נפערה תהום בין היישוב הישן הדתי-אורתודוקסי ליישוב החדש הלאומי-ציוני.

ייסוד השכונה
תחילתה של השכונה בשנת תרל"ה (1875), אז קנו חברי "הרחבת הבונים" את האדמה ותכננו להקים בה שבעים בתים. אולם קשיים כספיים מנעו מהם מלהתחיל בבנייה, ורק שנתיים מאוחר יותר, בשנת תרל"ז (1877), נמצא הפתרון. ארבעה אנשים תרמו מכספם ומזמנם: רבי משה גראף, רבי יוסף ריבלין, רבי שמואל הומינר ור' יעקב בלומנטל אשר בנה בשכונה כמה ממוסדות הציבור: מקוואות, בורות מים ותנורים. בית יעקב נוסדה על ידי חברת משתכנים בהנהלת רבי משה גראף, אחד מהממונים ועסקני כולל הורדנא של עדת הפרושים האשכנזית וחבר הוועד של מאה שערים. בין המייסדים היה גם יחיאל צבי צימרינסקי. השכונה נקראה בית יעקב על שם 70 הבתים שרצו המייסדים לבנות בה. על פי הפסוק

(בראשית מו, כז).

פנחס גרייבסקי מציין בספרו  ספר היישוב מחוץ לחומת העיר תולדות השכונות ומייסדיהן מראשית היווסדן משנת הכת"ר עד היום (תרצ"ט), כי חלקת הקרקע עליה הוקמה השכונה היא בת 44,000 אמות מרובעות, ונרכשה במחיר 500 נפולאונים זהב. את האדמה גאל מידי ערביי ליפתא ר' בן ציון ליאון, והוא מכר את השטח בתרל"ה ל"הרחבת הבונים", שהחלו לבנות את השכונה שנתיים מאוחר יותר.

תוכנית הבנייה אופיינית לשכונות חצר ירושלמיות של אותם זמנים. חצר רחבת ידיים, ובמרכזה בור מים תת-קרקעי ששימש לאספקת מים לתושבים. בשכונה מוסדות ציבוריים כגון בית מרחץ, מחסן לקמח, מאפיה, בית הכנסת "בית יהודה", ותלמוד תורה. מסביב לחצר הוקמו בתי מגורים, בדרך כלל בני קומה אחת, שכניסותיהם פונות לחצר המרכזית.

הרב משה נחמיה כהניו בספרו מספר:

גרייבסקי כותב בספרו:

 בית יעקב הייתה מתחילתה השכונה היהודית המרוחקת ביותר מן העיר העתיקה וכך הפכה למעין "נושאת דגל" של ירושלים היהודית החדשה.

הקמת השכונה נתקלה, כאמור, בקשיים רבים. שבעים בתי אב קיבלו על עצמם להקים להם בית במקום, וכשנתיים לאחר שהתגבשה הקבוצה, הונחו היסודות לבתים הראשונים, אך בשנת הייסוד נבנו רק 15 בתים, ושאר החברים באגודת המתיישבים רכשו מגרשים בלבד. עד שנת 1881  עמדו בשכונה כעשרים בתים.

בגלל בידודה, נאלצו הגברים המעטים שבשכונה לארגן בשנותיה הראשונות שמירה בלילות, על מנת להדוף התנפלות ערבים תושבי הסביבה.

בספרו מספר ישעיהו פרס:

מבחינה טופוגרפית הייתה זו השכונה הגבוהה ביותר מבין שכונות העיר בראשית המאה ה-20, עובדה שהייתה בעלת חשיבות לקביעת מועדי היום ההלכתיים. למשל, חייא דוד הלוי שפיצר מדד משם את זמני זריחת השמש ושקיעתה לשם קביעת המועדים ההלכתיים בירושלים.

התמזגות בתוך מחנה יהודה
ליד שכונת בית יעקב נוסדה בשנת 1887 שכונת מחנה יהודה, וזו נתנה את שמה לשוק שפעל ממולה. שוק זה בלע את שכונת בית יעקב הקטנה.
תחילת השוק במגרש ריק אליו הביאו הפלאחים מהסביבה, בעיקר מהכפר ליפתא, את פרי שדותיהם לשדה הריק ולהציעה למכירה למתיישבים. ההסדר היה נוח לכול: תושבי בית יעקב ומחנה יהודה שמחו שנחסכה להם ההליכה לעיר העתיקה והפלאחים העניים מצאו מקור פרנסה במכירת פֵּרות, ירקות ומוצרים שונים.
משהתמסדה פעילות השוק הקימו מייסדי השכונה צריפים ואוהלים בשביל המוכרים ובהמשך התרכזו גם הרבה קצבים מוכרי בשר.  משהתרחבה פעילות השוק הוקמה בשכונה התחנה האחרונה של עגלות הנוסעים משער יפו וכן תחנה לעגלות נוסעים מירושלים ליפו.

במרוצת השנים נהפכו הסככות הארעיות למבני פח ועץ קבועים והשוק, שקיבל את הכינויים שוק מחנה יהודה או שוק חיים ולירו, היה לחלק מנופה של ירושלים ובדרך אגב בלע והשכיח את שם שכונת בית יעקב.

ב 1917 כאשר עמד הצבא האנגלי במבואות ירושלים העמיד הצבא הטורקי סוללה בת שישה עשר תותחים במגרש השוק . הדו-קרב הארטילרי החריד את התושבים המעטים שנשארו בשכונת בית יעקב, מחנה יהודה ושאר השכונות לאורך רחוב יפו. לקראת בוקר נסוג הצבא הטורקי והחל שלטון המנדט הבריטי.

בית הכנסת בית יהודה
שמאל|ממוזער|250px|בית הכנסת "בית יהודה", שכונת בית יעקב, ירושלים
ברחוב אבישר שוכן בית הכנסת של השכונה בשם "בית יהודה", ומתנהלת בו תפילה בנוסח אשכנז.

בית הכנסת נבנה בשנת תרל"ז (1877), על ידי קהילת הפרושים בני תלמידי הגר"א בוני ירושלים. שמו הוא 'בית יהודה' על שם הנדבן שתרם את הכסף להקמתו, ושמו מונצח גם על אבני ההקדשה הקבועות מעל הכניסה לעזרת הגברים. הוא מראשוני בתי הכנסת שנבנו מחוץ לחומות ירושלים העתיקה.

בשנת תרצ"ג (1933) הקים הרב אברהם יצחק הכהן קוק את "ישיבת תורת ירושלים" כמכינה לצעירים לישיבה המרכזית העולמית "מרכז הרב". לאחר פטירתו עברה הישיבה לשיכון קבע כאן, בבית הכנסת "בית יהודה". במעמד חנוכת הישיבה דאז השתתפו הרב יצחק הרצוג, הרב הראשי לארץ ישראל, הרב יעקב משה חרל"פ, ועוד מגדולי ירושלים.

כרבו של בית הכנסת וכרב השכונה שימש הרב אברהם אדלר במשך כארבעים שנה (תר"צ-תש"ל).

בבית הכנסת תלויים ארבעה ציורים  שצוירו על ידי האמן הירושלמי יצחק בק, לפני כמאה שנים ובהם מופיעים ארבעה אתרים מקודשים ליהדות בארץ ישראל.

על פי המסופר, בצד ארון הקודש של בית הכנסת, נבנה סליק ששימש להסתרת נשק בתקופת המנדט.

בית הכנסת פעיל עד היום, ומתקיימות בו תפילות ולימוד תורה במשך השנה.

גלריה

ראו גם

לקריאה נוספת
 י' בן אריה, עיר בראי תקופה, א-ב, יד בן צבי, ירושלים תשל"ז-תשל"ט.
 י' בן אריה, ירושלים במאה הי"ט, אוניברסיטה משודרת, תל אביב 1980.
 ד' קרויאנקר, אדריכלות בירושלים – תקופות וסגנונות 1860-1914, מכון ירושלים לחקר ישראל, ירושלים 1983
 י' גליס, שכונות בירושלים – פרשת בניינה והתפתחותה של ירושלים מחוץ לחומות ספרים ראשונים, ירושלים תשל"ג.
 א"ב ריבלין, ירושלים – תולדות היישוב העברי במאה הי"ט, הוצאת אלף, תשכ"ו
 שבתי זכריה, השכונה הוותיקה בית יעקב, תשנ"ח-1998. יצא לאור שוב במהדורה נרחבת ב-2004

הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: שכונות
קטגוריה:נחלאות
קטגוריה:שוק מחנה יהודה