מרקם

שמאל|ממוזער|200px|פלסטיק בועות
מרקם או טקסטורה (texture) הוא מכלול המאפיינים הקשורים לתחושות העולות במישוש או בראייה מפני השטח של אובייקט ומהאופן בו חלקיקי החומר מסודרים על שטח האובייקט. לרוב, נובע המרקם מצורות זעירות וצפופות המסודרות על פני השטח וניתן לגעת בהן או לראות אותן ואת הצללים שנוצרים מצורות אלו.
למעשה, לכל אובייקט או חומר יש מרקם משלו בין אם הוא טבעי או מלאכותי. מרקמו של חומר מלאכותי, המעובד ביד אדם, תלוי באופן עיבודו, כמו בכלים שסייעו לתהליך העיבוד, וכן במטרה לשמה הוא מעובד. כך למרקם תפקיד חשוב בתפקיד שהאובייקט ממלא.

מרקם תלת־ממדי נתפס בחוש הראייה ובחוש המישוש. המונח מרקם מתייחס לעיתים לפני שטח דו־ממדיים הצבועים בתבניות חזרתיות. מרקמים דו־ממדיים נקראים מרקמים מדומים והם מחקים מרקמים תלת־ממדיים טבעיים ויוצרים אשליה של מרקם, למשל פורמייקה המחקה מרקם של עץ. מרקם זה כמו מרקמים אחרים יתואר לרוב במאפיינים הנוגעים לחוש המישוש, כמו רך, עדין וחלק לעומת קשה, גס ומחוספס. חוש המישוש אינו פועל במרקמים דו־ממדיים, אלא רק חוש הראייה.

 באמנות החזותית 
שמאל|ממוזער|200px|מקטע מציורו של וינסנט ואן גוך, שדה חיטה עם עורבים, המדגימה את מרקם ציוריו
שמאל|ממוזער|200px|"הנער מפיום", המאה ה-2 לספירה. ציור הנותן ביטוי למרקם הלוח עליו צויר הציור

בציור, כשמתייחסים למרקם, הכוונה היא לתחושה שנוצרת על בד הציור. המרקם ישתנה בהתאם לסוג הצבע, לכלים בהם הניחו את הצבע, לאופן הנחת הצבע ולחומרים נוספים שהונחו על הבד, ובהתאם יהווה מרכיב משמעותי בסגנון האישי של האמן. הגירוי של שני החושים, הראייה והמישוש מעצים את החוויה האמנותית.

טכניקות אומנותיות מסוימות יוצרות מרקם חלק או כמעט חלק לחלוטין. למשל, בטכניקת הטמפרה, הידועה עוד מהעת העתיקה, הניחו שכבות דקות מאוד של צבע בשל זמן הייבוש המהיר של הצבע העשוי מחלמון ביצה. עם ייבושן, מקבל הציור מרקם שטוח ואחיד. מרקם דומה מתקבל גם משימוש בצבעי מים, כיוון שהצבע נספג בדף הציור.
לעומת זאת, שימוש בצבעי שמן, יוצר מרקם גס בו ניתן להבחין בין משיחת מכחול אחת לשנייה. עם זאת, המרקם של צבעי השמן תלוי גם במידת דילול הצבע ובאופן הנחתו.
טכניקה כמו הקולאז' יכולה ליצור מרקמים גסים מאוד וכן מרקמים חלקים מאוד בהתאם לאופן יצירתם. האמן משתמש בפיסות עיתון, נייר או אריג לכדי יצירת תמונה דו-ממדית. לעיתים חומרים אלו הם בעלי מרקם משלהם, ולעיתים אופן קריעתם, גזירתם והדבקתם יוצר את מאפייני המרקם.
התבליט הוא טכניקה המשתמשת במרקם החומר ככלי עיקרי שהיא נעשית על ידי גריעת החומר ושינוי פני השטח שלו. טכניקות נוספות שיוצרות מרקמים מובחנים הם: הטבעות, מריחות, הדבקות, יציקות, חריטות ועוד.

לעיתים, מרקם הציור מושפע מהמצע עליו צויר. הדבר בולט במיוחד בטכניקות ציור שיוצרות מרקם חלק, על גבי משטחים מחוספסים. ציור בצבעי מים, או הדפס על גבי קנבס מעניק לציור את מרקם הקנווס העשוי מיריעת בד ארוגה בשתי-וערב, ולכן מרקמו לרוב מחוספס.

מרקם הציור נוצר גם בעקבות כלי הציור. חלק מכלי הציור יוצרים מרקמים ייחודיים להם באופן שניתן להבחין באמצעות המרקם אם הציור צויר על ידי מכחול, מרית ציירים, או השפרצת הצבע. לעומת זאת טכניקה כמו איירבראש, בה תרסיס הצבע מפיק שכבה דקיקה של חומר יוצרת מרקם חלק מאוד.

סוגי מרקמים באמנות:
מרקם אמיתי – מרקם חומרי שניתן לגעת בו ולחוש את הבליטות או השקעים או כל סידור אחר של חלקיקי החומר. בטכניקה של קולאז' נוכל להרגיש את שכבות הנייר ואופן חיתוכו, כך גם בטכניקה של פסיפס. בציור פסטל נחוש את השמנוניות של הצבע.
מרקם מדומה – יצירת אפקט חזותי ללא שינוי תחושת המרקם. הנחת צבעים זה בצד זה באופן שידמו את הצללים הנוצרים על ידי המרקם יוצרים אשליה של מרקם השונה מהמרקם האמיתי של החומר.
מרקם מופשט – מרקם שאינו תואם את האובייקט עצמו.

 המרקם בעיצוב
ממוזער|שמאל|200px|אריג טוויד
שמאל|ממוזער|200px|בד קורדורוי
בעיצוב, ובייחוד בעיצוב המוצר, באדריכלות, בעיצוב פנים ובעיצוב אופנה,
יש למרקם תפקידים שימושיים והוא נועד כדי ליצור בגד נעים יותר למגע, סוליה היוצרת חיכוך גבוה יותר עם המדרכה, או מרקמים אחרים הנותנים למוצר הגנה, מאפשרים לו להחליק, מונעים ממנו להחליק ועוד.

בתחום העיצוב משמש המרקם בתפקידים מגוונים:
 הסוואה – שימוש במרקמים מחוספסים שלא מחזירים אור, שימוש בבדים עמידים ליצירת מדים וחומרים עמידים ליצירת אמצעי לחימה.
 בטיחות המשתמש – שימוש בחומרים מחוספסים להעלאת מקדם החיכוך של המוצר, למשל בעיצוב צמיגים, בתכנון כביש, או בשיפור האחיזה בכלים שונים, ולחלופין שימוש בחומרים רכים על מנת להגן על המשתמש מפני חבלה כמו בצעצועים.
 בטיחות המוצר – בחירת מרקמים על מנת להגן על המוצר מפני נפילה, כמו בשימוש בפלסטיק בועות המיועד לשמור על המוצר בעת הובלתו.
 הבחנה בין חומרים או אובייקטים – שימוש במרקמים שונים יכול לסייע למשל לעיוורים בהתמצאות. תכנון גן לעיוורים יכול לכלול לדוגמה שבילים או מעקות שעשויים מחומרים שונים ונותנים מידע לעיוור.
 דקורציה – יצירת קירות, עמודים או אלמנטים מבניים אחרים בעלי מרקם ייחודי כמו קיר אבן, או ריצוף בחלוקי נחל.

לעיתים רבות ישתמש המעצב במרקם מדומה המחקה את המרקם טבעי על מנת להוזיל את עלויות הייצור או לשפר את אופן השימוש. למשל, חיקויי עור מסוימים יוצרים מרקם המזוהה אצל המשתמש עם החומר הטבעי אך עם זאת הוא רחיץ יותר ועמיד יותר.

 המרקם בטבע 
שמאל|ממוזער|200px|מרקם הנוצר ממאובנים של צמח על אבן גיר
בעלי החיים והצמחים בטבע סגלו לעצמם מרקמים שונים להם תפקידים מגוונים.
עורו של הפיל משמש אותו לצורכי הגנה, כמו גם הקליפה העבה של הפומלית.
פרוות בעלי החיים המכילה בתוכה אוויר יוצרות בידוד ומגנות מהקור.
מרקם העור של זוחלים שונים יוצר הסוואה, גם באמצעות הצבע וגם באמצעות תחושת המגע שהם משדרים שלעיתים מדמה אותם לאבנים או עלים.
צבעוניות כנף הפרפר נוצרת באמצעות מבנה מיוחד של קשקשים בגדלים שונים, סידור מיוחד של הקשקשים מאפשר את חדירת קרני האור בין הקשקשים. המרקם למעשה בולע חלק מקרני האור ולכן יוצר אשליה של צבעוניות המושכת את העין ומיועדת לשם הסוואה, אזהרה או משיכת בן זוג.
מרקם פרסות הסוס מייצר חיכוך רב עם האדמה ומגן על הסוס מפני שחיקתם.

בצמחים למשל, מרקמים שונים ממלאים תפקידים בשרידות הצמח ובהתרבותו. כך, צמחים שמתרבים דרך האבקה לרוב יעוטרו במרקם דביק בקרבת האבקנים, כך שיידבקו לרגלי החרקים אשר מבקרים על הצמח. דרך המרקם הדביק והמחוספס, הצמח משתתף בפעילות ההאבקה שעוזרת לשרידותו.

 מרקם של קרקע 
ממוזער|200px|מרקם של קרקע
מרקם הקרקע נקבע על פי הגדרת התפלגות היחס בין גודל החלקיקים המינרלים בנפח הקרקעי (חול, טין וחרסית);
מקטע החול, הוא הגס בין המקטעים, מכיל את כל החלקיקים המינרליים הגדולים מ-50 מיקרומטר ועד לגודל הקטן משני מילימטר.
מקטע הטין, הוא המקטע הבינוני, מכיל את גודל החלקיקים הנע בין שני מיקרומטר ועד לחמישים מיקרומטר.
מקטע החרסית, הוא המקטע הקטן מבין השלושה, מכיל את כל החלקיקים בעלי גודל הקטן משני מיקרומטר.

מרקם של סלע יכול לסייע בזיהויו על פי גודל הגבישים המרכיבים את הסלע ואת נקבוביותו. סלע גבישי עשוי להיות גרניט, אך אם גבישיו מסודרים בתצורת פסים הוא עשוי להיות גנייס. סלע שמרקמו חלק (זאת אומרת שלא ניתן לראות את גבישיו) עשוי להיות אבן גיר. סלע גרגירי עשוי להיות אבן חול. סלע המתפצל ללוחות דקיקים עשוי להיות צפחה ואילו סלע נקבובי עשוי להיות סקוריה או פומיס.

בגאולוגיה מתייחסים למרקם במאפיין של האבן המתייחס לגודל החלקיקים, צורתם, אופן סידורם, התבנית הנוצרת מהם, הן בקנה מידה מקרוסקופי והן בקנה מידה נראה לעין.

 מרקמים של מזון 
ניתן לאפיין מזונות באמצעות המרקם המורגש בפה בעת אכילתם. המרקם של המזונות הוא תוצר יחסי גומלין פיזיים וכימיים של הלשון, השיניים והחך עם האוכל. למרקם תפקיד באופן הערכתנו את המזון, איכותו וטעמו. לדוגמה, מרקמו של היין הוא אחד המאפיינים המסייעים ליינן לקבוע את איכותו.

שמאל|ממוזער|150px|דבש שמרקמו חלק, צמיג, דביק, דחוס ואחיד על גבי לחם שמרקמו יבש, רך, פריך ואוורירי, ונוטה לספוג לחות.

מרקם המזון תלוי במספר מאפיינים:
 רטיבות/יובש – כמות המים המורגשת במזון.
 דביקות – מידת היכולת להפריד את המזון מהמשטח בו הוא נוגע, השפתיים, הלשון, השיניים והחך.
 צמיגות – המידה בה המזון "מסרב" להתפורר.
 עפיצות – תחושת יובש או חספוס הנגרמת באכילה.
 לכידות – המידה בה המזון מתעוות במהלך לעיסתו.
 דחיסות – המידה בה המזון מרוכז.
 קשיות – הכוח הדרוש לשבירת המזון.
 ספיגת הלחות – המידה בה המזון סופג את נוזלי הרוק בפה.
 שחרור הלחות – המידה בה המזון משחרר נוזלים אל חלל הפה.
 אחידות – תחושה לפיה המזון שווה בכל חלקיו.

 משמעויות שאולות של המילה 'מרקם' 

השימוש במושג מרקם יכול להיות מושאל לתחומים אחרים, תוך שינוי מהותי בהגדרת החלקיקים של האובייקט היוצרים את מרקמו. למשל, בתיאור המרקם העירוני אין מדובר בצורות זעירות, אלא במבנים, כבישים ושטחים פתוחים, וכן במאפיינים שאינם מוחשיים. בנוסף לחוש הראייה והזיכרונות האישיים המופעלים בתפיסת המרקם העירוני, מופעלת גם תחושת החלל המושפעת מהממדים השונים של העיר וממאפיינים נוספים. בתיאור המרקם במוזיקה אין מדובר בחלקיקים מוחשיים כלל, אלא בצלילים מופשטים המרכיבים את המוזיקה.

 מרקם עירוני 
המרקם העירוני (Urban fabric) מתאר את אופי הבינוי והתכנון העירוני ברקמה עירונית בתוך השלד העירוני. מרקם עירוני הוא למעשה כלל המאפיינים של סביבה בעלת מבנים ואזורים ציבוריים בעלי מכנה משותף. תכונות המרקם ישתנו בהתאם לגובה המבנים, היחס בין השטח הבנוי והשטח הפתוח, הציבורי והפרטי, צפיפות האוכלוסייה, הגיל הממוצע, ומאפיינים פיזיים וסוציו-אקונומיים נוספים.

 מרקם במוזיקה 

מרקם במוזיקה, הוא האיכות הכוללת של הצליל ביצירה ולרוב מצביע על מספר הקולות במוזיקה והיחסים ביניהם. המרקם של היצירה יכול להיות מתואר במושגים חזותיים או מתחום המישוש כמו עבה, מואר, קשה או חלק. המרקם של היצירה מושפע ממספר הקולות ביצירה ברגע נתון ואיכותם, וכן ההרמוניה הנוצרת, המקצב והמפעם.

מרקם הוא מתאר את ארגון הצלילים המתרחשים בו זמנית, הכולל קווים מוזיקליים, שכבות, ליווי, והאינטראקציות ביניהם. העיקרון המרכזי למרקם הוא הבו-זמניות, דבר זה מתייחס לאופן שבו שצלילים או קווים מוזיקליים נשמעים ביחד ביצירה. הדוגמאות נעות בין לליווי פשוט למנגינה וצלילים עצמאיים ומורכבים כמו בקונטרפונקט. המרקם מציין את התפיסה החושית הכוללת של אותה בו זמניות. אף על פי שלעיתים קרובות מציינים אותו יחד עם גובה צליל, קצב, דינמיקה וארטיקולציה, המרקם עצמו הוא שילוב של פרמטרים אלו מבחינה אונטולוגית הוא שונה מהם באופן מהותי. האקורד למשל, הוא אחד מהרבה סוגים של אלמנטים שיכול לתרום למרקם מוזיקלי, אם כל שינוי בתכונותיו הצליליים, כמו גוון או מנעד נוצר מרקם שונה. כך במובן הזה, המרקם כולל בתוכו הרמוניה. בזמן שיש הרבה סוגים של מרקמים ביניהם: קונטרפונקט, ביפוניה, הומוריתמיקה ועוד, אך רק ארבע קטגוריות עיקריות משומשות בדיונים על יצירות מוזיקליות: מונופוניה, הומופוניה, פוליפוניה והטרופוניה.

 הצורות השונות של המרקם המוזיקלי 
מרקם מונופוני נוצר כאשר מנגינה מנגנים קו מלודי אחד ללא ליווי, או חומר מוזיקלי. למשל, שירה גיאורגיאנית הנקראת ״דייס אירה״. שירה הנועדת לכבוד המתים. בדוגמה הזאת, שומעים איך המשוררים שרים את המלודיה ואת התווים במנגינה בקו אחיד בלי חומר מוזיקלי נוסף או ליווי תומך.

הומופוניה היא סוג של מרקם שכולל בתוכו קו מלודי אחד עם ליווי (למשל, רוב שירי הסולו), או מספר קווים מלודיים או קולות שנעים באותו הקצב ולעיתים קרובות חולקים את אותו המקצב או מקצב דומה (מרקם הומוריתמי). דוגמה ליצירה שבה המאפיינים האלה מתבטאים היא ״הללויה״ של הנדל. יצירה זו מאופיינת במנגינה ברורה הנתמכת על ידי ליווי.

פוליפוניה היא סוג של מרקם שמתאפיין במספר קווים מלודיים או קולות עם גובה צליל נפרד או חקייני וקצב. קווים או קולות אלו נחשבים בדרך כלל לבולטים באותה המידה. דבר זה הכי נפוץ בפוגות ובקנאונים. כמו פוגה מס' 5 ברה מז'ור, שנכתבה על ידי דמיטרי שוסטקוביץ'. כל קו מלודי בנפרד הוא עצמאי, אך הקולות יוצרים הרמוניות כאשר נשמעים יחד. וגם – יש נושא ביצירה שכל פעם חוזר בווריאציה אחרת.

הטרופוניה היא סוג של מרקם המאופיין במספר גרסאות שונות של אותו קו מלודי שמושר או מנוגן בו זמנית, מושג זה לעיתים קרובות משמש לתיאור סוגים שונים של מוזיקה קולית מהמזרח התיכון ובמזרח אסיה. בדוגמה שלפנינו אנו רואים איך הכלים המוסקלים עושים קישוטים שונים אבל חלק מאותה מילודיה.

 המרקם במהלך ההיסטוריה 
כל אחת מהקטגוריות האלו קדמה למושג המודרני של "מרקם". כלומר, קבוצת מונחים זו כבר הייתה קיימת לפני שצירפו אותם לקבוצה אחידה. למעט, אולי, את ההטרופוניה אף על פי שטבע אפלטון, מונח זה הוצג מחדש לשיח המוזיקולוגי רק בשנת 1901 על ידי קרל שטומפף.

עם זאת, רק במאות ה-19 וה20 החלו חוקרים להשתמש במושג "מרקם" בכמעין אנלוגיה, כדי לתאר את האופן שבו קווים מלודיים והצלילים פועלים בתוך יצירה מוזיקלית.

הבחינה המעמיקה המוקדמת ביותר של מרקם מצויה בספר של הוברט פארי "Style in musical art" מ-1911,מבוסס על הרצאה שנתן באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1907. הספר בוחן את סגנונות המוזיקה השונים במסורת הקלאסית המערבית, כולל תקופות הבארוק, הקלאסית והרומנטית. הספר מתמקד על איך המרקם היה בעל משמעות שונה עבור מלחינים שונים. מלחינים כמו: לוטוסלבסקי, ליגטי, פנדרצקי או לחנמן. ליגטי למשל הבדיל בין המבנה למרקם. לפיו, את הראשון ניתן להבין במונחים של הרכיבים הבסיסיים שלו, ואילו השני מייצג מארג מורכב הרבה יותר שניתן לנתח אותו רק באמצעות שיקולים סגנוניים וסטטיסטיים.

פסיכולוגיה תפיסתית היא חוט מפתח בעבודה מדעית על מרקם. רוב הבנות של מרקם שואבות מפסיכולוגיית הגשטלט, ומחקרים משלבים לעיתים קרובות מתודולוגיות ותובנות ממדעי הקוגניציה. חלק ניכר ממחקר זה בוחן כיצד משתנים שונים משפיעים על היווצרות הזרמים. מאז שנות ה-50, חוקרי מוזיקה פיתחו טרמינולוגיה מיוחדת לבחינת מרקם ביצירות מוזיקליות. תאורטיקנים כמו וואלאס ברי מבחינים בין סוגים שונים של קבוצות מרקם לדוגמה, בין שורות לקולות. הבחנות כאלה מהוות בסיס למתודולוגיה; עבור חוקרים רבים, ניתוח המרקם כרוך, ראשית, בזיהוי וסיווג של קבוצות המרקם השונות במוזיקה, ושנית, בקביעת הקשר ביניהן.

 מחקר על מרקם במוזיקת הרוק 
המרקם במוזיקת הרוק למעשה הדרך שבה הצלילים השונים משתלבים זה עם זה בהקלטה, כמו שכבות שמונחות זו על גבי זו במרחב של השיר. זה כולל לא רק את הצלילים עצמם אלא גם את המיקום שלהם, לדוגמה אם הם נשמעים קרוב או רחוק, מצד ימין או מצד שמאל, אם הם גבוהים או נמוכים וכן האלה. ומה שמיוחד בז'אנר הרוק זה שבתקופתו היה גם ניתן להשתמש בעזרה של טכנולוגית אולפן מתקדמת כמו הקלטה רב ערוצית, אפקטים וסינתיסייזרים שעוזרים לשלוט טוב יותר במיקום של הצליל ולבנות מרקם עשיר ומורכב או להפך, פשוט ומרווח.

במהלך השנים המרקם ברוק השתנה מאוד, בשנות השישים כאשר בעיקר הקליטו במונו, כל הכלים והקולות הוקלטו יחד ונשמעו צפופים בלי הפרדה בניהם. כגון בשיר "She loves you". בהמשך בעיקר משנות השבעים ואילך, השתמשו בטכנולוגיה כדי להפריד בין הצלילים ולמקם אותם בצורה חכמה במרחב כגון בשיר "Roundabout" של להקת Yes. לפעמים נוצר מרקם כבד ומלא שבו כל הצלילים שוכנים יחד כגון בשיר "Love bites" של להקת Def leppard, ולפעמים דווקא נשמרים אזורים שקטים בין הצלילים כגון בשיר "Vienna" של Ultravox. המרקם ברוק למעשה במשמש לא רק כמונח מוזיקלי, אלא הוא משמש ככלי להעברת תחושה ומרחב בשיר.

 לקריאה נוספת
 Otto G. Ocvirk, Robert E. Stinson, Phillip R. Wigg, Robert O. Bone, and David L. Cayton. Art Fundamentals Theory & Practice Seventh Edition, Calmann & King LTD, 1994. 
 Dollase, Jürgen, Geschmacksschule [engl.: Tasting School], 2005 Tre Tori, Wiesbaden, Germany (). German language textbook by a renowned food critic covering some, but not all of the above mentionend properties/mouthfeelings.
Katz, E.E. and Labuza, T.P. (1981) Effect of water activity on the sensory crispness and mechanical deformation of snack food products. J. Food Sci. 46: 403-409

קישורים חיצוניים

 מרקם באתר רשת אורט 
 השפעת המים על מרקם החומר

הערות שוליים

קטגוריה:אמנות חזותית
קטגוריה:חושים
קטגוריה:עיצוב