זוגניים

זוגניים (Zygophyllaceae) היא משפחה בסדרת הזוגנאים (Zygophyllales), הכוללת כ-22 סוגים וכ-293 מינים. בעשורים האחרונים חלו בה עדכונים טקסונומיים: שלושה סוגים שנכללו בעבר במשפחה (Peganum, Tetradiclis, Nitraria) הועברו למשפחת הימלוחיים (Nitrariaceae) ואף מוקמו בסדרה אחרת הסבוננאים (Sapindales) ולא בזוגנאים; זה קיבל אישור ב־APG IV (2016) ואומץ במקורות מרכזיים. בשנת 2018 הוצע לכלול את הסוג פגוניה (Fagonia) בתוך זוגן (Zygophyllum). הצעה שאומצה ב־POWO וב־WFO אך טרם התקבלה בכל הפלורות. בערך זה אנו שומרים את פגוניה כסוג עצמאי.
ממוזער|קוטב מצוי בפארק הזהב, קריית שמונה
משפחת הזוגניים אופיינית לאזורי מדבר וערבות, בעיקר בתחומי האקלים הטרופי והסובטרופי של העולם הישן והחדש. בישראל מיוצגת המשפחה בכ־16 מינים בחמישה סוגים, שרובם גדלים בחבלים המדבריים. חריג בולט הוא קוטב מצוי, הגדל גם באזורים ים-תיכוניים. מבין המינים הבולטים: זוגן השיח, הנפוץ במדבריות הארץ, וזקום מצרי — עץ קוצני המתלווה לרוב לשיזף מצוי לאורך עמק הירדן, ושניהם יחד מרכיבים את חברת הצמחים האופיינית לנאות המדבר של העמק. באמריקות מיוצגת המשפחה בסוג העצים גואיקון (Guaiacum), וכמה משבעת מיניו מספקים את עץ ה“גיאק” המשובח (lignum vitae).

 אטימולוגיה 
שם המשפחה מבוסס על הסוג Zygophyllum (לינאוס), שמקורו בשתי מילים יווניות: zygon – עוֹל, כלומר מוט על צוואר בהמה או מוט המחבר בין שתי בהמות משא (לרוב שוורים) שאליו קושרים את הרִתמה, ו־phyllon – עלה. השם מתאר את מבנה העלה האופייני לסוג: זוג עלעלים בשרניים היושבים בקצה ציר העלה. תכונה זו העניקה לסוג גם את שמו העממי באנגלית – Twinleaf ("עלים תאומים").

גם השם העברי "זוּגָן" ו"משפחת הזוגניים" משקפים תכונה זו – הן במשמעות ("עשוי מזוג") והן בצליל הקרוב לשם המדעי. שמות אלו נקבעו במילון צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים (1946, סעיפים 984, 985), ואושררו במילון צמחי ארץ ישראל [בוטניקה] (תשס"ג), שבו ניתנו גם שמות המינים: זוגן לבן, זוגן אדום, זוגן רחב וזוגן השיחבמילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיפים 984, 985.

לפני כן, במגדיר הצמחים העברי הראשון המגדיר לצמחי ארץ ישראל מאת איג, זהרי ופיינברון (1931, האוניברסיטה העברית בירושלים), הופיע השם "דועלה" (דו-עלה). שמו של זוגן השיח מופיע שם כדו-עלה שיחני, וגם בספרו של מיכאל זהרי "מבוא לגיאובוטניקה של ארץ-ישראל" (1944).

 סוגי הזוגניים ומיניהם בישראל 
בישראל נמנים כיום כ-16 מינים בחמישה סוגים, שרובם גדלים בחבלים מדבריים ומדבריים למחצה (נגב, מדבר יהודה); מיעוטם מופיעים גם בחבל הים-תיכוני בשכיחות משנית. המינים הנפוצים הם זוגן השיח, מיני פגוניה שונים וקוטב מצוי. מנגד, כ-10 מינים נחשבים נדירים, ומהם חמישה מסווגים כמינים אדומים: זצניה מזרחית, שני מינים מהסוג קוטב, פגוניה צרת-עלים וזוגן לבן. זקום מצרי נדיר מאוד אך אינו ברשימת האדומים, שכן הוא מוגן במספר שמורות.

בעשורים האחרונים חלו עדכונים טקסונומיים משמעותיים במשפחת הזוגניים. מאחר שחלק מן הספרות, המגדירים ואף אתרי אינטרנט עדיין אינם מעודכנים, נוצרים פערים ובלבול. פרק זה מסכם את השינויים הרלוונטיים לצמחיית ישראל.

השינויים העיקריים

 לפי אתר POWO, שלושה סוגים שנכללו בעבר בזוגניים הועברו למשפחת הימלוחיים (Nitrariaceae): שבר לבן (Peganum harmala), אבי-ארבע מלוח (Tetradiclis tenella), ימלוח פגום (Nitraria retusa) וימלוח תמים (Nitraria schoberi).
 בשנת 2018 הציעו Christenhusz & Byng ב־The Global Flora (2018; Plant Gateway) לכלול את הסוג פגוניה (Fagonia) יחד עם כמה סוגים קרובים בתוך הסוג זוגן (Zygophyllum). ההצעה אומצה ב־POWO וב־WFO; עם זאת, פלורות אזוריות, כגון Flora of North America ופלורת ישראל, ומגדירים אחדים ממשיכים להכיר ב־Fagonia כסוג תקף, ולפיכך כאן אנו משאירים אותו כסוג עצמאי.

 זצניה 
הסוג זצניה (seetzenia) כולל שני מינים רב־שנתיים של בתי גידול מדבריים או שיחיות יובשניות. בישראל מיוצג ע״י זצניה מזרחית (Seetzenia orientalis), שתפוצתה מן הסהרה דרך צפון-מזרח אפריקה הטרופית, חצי-האי ערב וסיני עד הודו; בישראל בנגב הדרומי ובערבה הדרומית. המין השני הוא זצניה צמרנית (S. lanata) אנדמית לפרובינציית הכף המערבי, דרום אפריקה.

 זוגן 
הסוג זוגן (Zygophyllum) כולל 124 לרבות מיני פגוניה. בישראל 5 מינים: זוגן אדום (Zygophyllum coccineum), זוגן השיח (Zygophyllum dumosum), זוגן לבן (Zygophyllum album), זוגן פשוט (Zygophyllum simplex), זוגן רחב (Zygophyllum fabago).

 זקום 
הסוג זקום (Balanites) כולל 10 מינים ונציגו היחיד בישראל הוא זקום מצרי.

 פגוניה 
הסוג פגוניה (Fagonia, שם נרדף: Zygophyllum) כולל בישראל וסביבתה 6 מינים: פגוניה דביקה (Fagonia glutinosum), פגוניה ערבית (Fagonia arabicum), פגוניה צרת-עלים (Fagonia orientale), פגוניה קטנת-פרחים (Fagonia bruguieri), פגוניה רכה (Fagonia molle), פָגוֹנְיַת סִינַי (Fagonia scabrum), והאחרונה, פגוניה הודית (Zygophyllum indicum) אינה בישראל - אולי בסיני או בירדן.

 קוטב 
ממוזער|קוטב מצוי במדשאה בקריית שמונה
הסוג קוטב (tribulus) כולל 30 מינים מהם 5 בישראל וסביבתה: קוטב דו-זיזי (Tribulus bimucronatus), קוטב הערוצים (Tribulus macropterus), קוטב מכונף (Tribulus pentandrus), קוטב מצוי (Tribulus terrestris), קוטב רך (Tribulus mollis) כנראה היה אקראי בישראל. ראו הרחבה בערך קוטב מצוי.

לסיכום, בישראל נמנים כיום 5 סוגים ממשפחת הזוגניים (כאן אנו שומרים את פגוניה כסוג עצמאי), ובהם 16 מינים מאושרים. נוסף עליהם תועדו באזור עוד שני מינים שאינם מבוססים בישראל: פגוניה הודית (Fagonia indica) - מוכרת מסיני בלבד, וקוטב רך (Tribulus mollis) - עשב חד-שנתי נדיר שאותר באקראי בשולי שדות קיבוץ יוטבתה בערבה הדרומית.

מאפיינים מורפולוגיים המשפחה
משפחת הזוגניים כוללת עצים, שיחים או צמחים עשבוניים, כל צורות החיים הם קסרופיטיים (בעלי סבילות ליובש), ולעיתים קרובות גם הלופיטיים (צמחי מלחה); מפרישי שרף (טרפנים או פנולים מסיסי שומן) או לא; לעיתים פילודיניים פחות או יותר, כאשר הטרף מנוון מאוד או חסר, והפטוטרת ו/או ציר העלה נטלו על עצמן את תפקידי ההטמעה של העלה כולו, אבל הן אינן משתטחות (rhabdophyllode), למשל זוגן השיח.

אין מוהל או כל הפרשה בולטת אחרת בעת חיתוך האיברים.

הלוואים קיימים, לעיתים קרובות קוצניים או קשקשיים או דמויי עלים.

העלים נגדיים בדרך כלל, או מסורגים וספירליים; לרוב מורכבים מעלעל אחד, משני עלעלים משלוש עלעלים או מנוצים, ולעיתים נדירות פשוטים (בחלק ממיני פגוניה וזוגן); הטרף בעל עורק יחיד או בעל עירוק מנוצה, או שהוא מנוון ומוסב לקוצים.

התפרחות סופיות, חיקיות (בחיק העלה) או יוצאות מול העלה או לעיתים פרחים בודדים.

הפרחים בעלי סימטריה רדיאלית, דו-מיניים; לעיתים נדירות חד-מיניים (בסוג Neoluederitzia מנמיביה הצמחים דו-ביתיים); בני 5 איברים בכל דור לעיתים רחוקות 4 או 6 איברים; עטיף הפרח כפול וניתן להבחין באופן ברור פחות או יותר בין כותרת לגביע, או בעל עטיף פשוט (הכותרת עשויה לחסר, למשל בסוג זצניה (seetzenia). עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים מאוחים מתחת לשחלה כל אחד לחוד. במצעית ישנה טבעת בולטת, טבעת צופנית עילית שמפרישה צוף מתחת ו/או סביב לשחלה עילית;

עלי גביע מפורדים או מאוחים בבסיס; עלי כותרת מפורדים או חסרים, בצבע לבן, צהוב, אדום או לעיתים נדירות כחול;

האבקנים מפורדים ומספרם כפול ממספר עלי הכותרת, כשיש אבקנים מנוונים אז מספרם 4 או 5; המאבקים נפתחים בסדק אורך.

השחלה עילית, לרוב בעלת 5 מגורות; לעיתים 2, 3, 4 או 6; המגורות מתחלקות על ידי מחיצות מדומות או שלא; השחלה מפורצת עמוקות או מכונפת, או נושאת זוג קוצים על כל עלה שחלה; מתחדדת מעלה לעמוד שחלה יחיד ופשוט.

בכל מגורה 1 עד 50 ביציות תלויות

הפרי הלקט או מפרדת או בית גלעין בשרני (בסוג זקום).

הערות שוליים

מקורות
 אמוץ דפני; יואב ויזל; אבינעם דנין, (1983): החי והצומח של ארץ ישראל כרך 10, עמודים (194–198), הוצאת משרד הביטחון, תל אביב.
 נעמי פַינְבְּרוּן-דותן ואבינעם דנין, (1991): המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, (390–396). ירושלים, הוצאת כנה. 

 קישורים חיצוניים 

 זוגניים, באתר צמח השדה

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1814
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רוברט בראון
קטגוריה:משפחות צמחים