פאלה רויאל

פָּאלֶה-רוֹיָאל (בצרפתית: Le Palais-Royal, "הארמון המלכותי"; הגיית השם בצרפתית: פָּאלֶה רוּאָיאָל) הוא ארמון ואתר היסטורי חשוב שנמצא ברובע הראשון של פריז, מצפון לארמון הלובר. בחצרו הראשית נמצאים מיצב "העמודים" (בצרפתית: Colonnes de Buren, נקראים גם Les Deux Plateaux) של האמן דניאל בורן, ופסל כדורים מאת פול בורי (Bury). בתחום הפאלה רויאל שוכן הקומדי פראנסז.
מרכז|ממוזער|500px|הכניסה הראשית לפאלה רויאל, מקום משכנה של מועצת המדינה של צרפת

היסטוריה
שמאל|ממוזער|250px|גלריה בפאלה רויאל
שמאל|ממוזער|250px|לואי פיליפ יוצא מהפאלה רויאל, ה-31 ביולי 1830, ציור מאת הוראס ורנה, 1832
 הפאלה רויאל נבנה בידי האדריכל ז'אק למרסייה (Lemercier) לבקשת הקרדינל רישלייה בשנת 1622. הארמון נבנה בחלקו במקום בו עמד לפני כן אוֹטֵל דֶה ראמְבּוּייה (hôtel de Rambouillet). באותה תקופה נקרא המקום "ארמון הקרדינל".
 הקרדינל רישלייה ביקר בקביעות בסלון המפורסם של המרקיזה קתרין דה ראמבוייה, שהתקיים בארמונה.

הארמון נבנה כולו מחדש בסביבות שנת 1781, גלריות הוקמו סביב הגן ונמכרו לסוחרים. מהארמון המקורי נותרו רק "גלריית דה פּרוא" (galerie des Proues) בצד הדרום-מזרחי.

דיירים מלכותיים
 עם מותו הוריש הקרדינל רישלייה את הארמון ללואי השלושה-עשר.
 מאז 1643, לאחר מותו של לואי השלושה-עשר, המלכה אן מאוסטריה העתיקה את מגוריה, יחד עם בנה הצעיר, לואי הארבעה-עשר ויועצה הקרדינל מאזארן, מהלובר לארמון זה. מאז נקרא המקום "הארמון המלכותי" (היינו, פאלה רויאל).
 בתקופת הפרונד, בשנת 1648, עלו ההמונים על הארמון כדי לוודא שהמלך הצעיר, לואי הארבעה-עשר, ואימו לא ימלטו. הם השתמשו בקלעים (פרונד בצרפתית) כדי לנפץ באבנים את חלונותיו (ומכאן השם שדבק במרידות אלה). 
 בשנת 1661 לואי הארבעה-עשר עבר להתגורר בלובר ואחיו, פיליפ, קיבל את הארמון מידיו.
 ב-1692, העוצר פיליפ השני, דוכס אורליאן (בנו של פיליפ, אחיו של לואי הארבעה-עשר) ירש את הנכס. בתקופת עוצרותו התגורר בארמון וחי שם חיי הוללות.

מארמון למרכז מסחרי

לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן (שכונה לימים "פיליפ אֶגָלִיטֶה", משום שצידד בדעות המהפכנים למרות שהיה בן-אצילים) בנה מחדש את הארמון בעקבות שרפה שפרצה בו בשנת 1773, ושיווה לו את צורתו הנוכחית. לואי-פיליפ מאורלאן הפך את המקום לאתר פריזאי נחשב ומיקם בו בוטיקים, תיאטראות, בתי קפה (קפה דה פואה café de Foy וקפה למבלן café Lamblin), פארק קטן ועוד. הארמון כונה בשל כך "ארמון המסחר" ולואי-פיליפ מאורלאן נקרא "ראש הסוחרים". הסיבה להפיכת המקום למקום מסחר הייתה החובות הגדולים אליהם נקלע בגין הקרקעות הרבות והארמונות שהיו ברשותו. הארמון נפתח מחדש בצורתו הנוכחית בשנת 1784 והפך להצלחה כלכלית אדירה. פאלה רויאל התפרסם לא רק בחנויות שלו, אלא גם בבתי הבושת שבתחומו שנודעו למרחוק. אחד המבקרים הידועים בפאלה רויאל שתיעד את ביקורו באחד מבתי הבושת בפאלה רויאל ב-1787 היה נפוליאון בביקורו הראשון בפריז.

 תקופת המהפכה הצרפתית 
הדוכס מאורליאן איפשר לפילוסופים ולמתנגדי המשטר להתאסף בשטח ארמונו וכמו כן הוא מנע משוטרי המלך להיכנס למתחם הארמון וכתוצאה מכך העסקים שם שגשגו מהיעדר רגולציה ומיסוי מכביד. הדבר הפך אותו לפופולרי עוד טרם פרוץ המהפכה הצרפתית בשנת 1789. עם השנים הפך הארמון לאתר של חוסר-נחת ושל הוללות. במהלך המהפכה הצרפתית היה פאלה רויאל במוקד התסיסה ההמונית. דוברי המהפכה נאמו שם בפני ההמון: בין עמודיו עמד ב-13 ביולי 1789 קַמי דֶמוּלַן והוכיח את הקהל כשהוא עומד על שולחן בקפה פואה ומזמין את העוברים והשבים להצטרף. למחרת היום יצאו משם התוקפים שהסתערו על הבסטיליה. בכל פעם שראש כרות הסתובב ברחובות פריז, תחנתו הראשונה הייתה בפאלה רויאל, על חלון הנסיך. ראשיהם של פולון, ברטייה ושל מאדאם למבל הוצגו שם.

בשנת  1792 עשה לואי פיליפ צעד מרחיק נוסף והצביע בעד הוצאתו להורג של דודנו, המלך לואי ה-16. למרות זאת, בשנת  1793, איבד גם הוא את ראשו בגליוטינה בעת תקופת הטרור.

תקופת הקיסרות
לאחר הפיכת 18 בברימר יועד המבנה לטריבון. הוא נקרא "ארמון הטריבון" עד 1807, מועד פיזור אספה זו.
600px|thumb|מרכז|Palais-Royal, Paris

מקום מגורי דוכסי אורלאן
הארמון חזר לידי בני שושלת אורלאן בשנת 1814; הוא נותר מקום משכנם של דוכסי אורלאן עד 1848. ב-24 בדצמבר 1814 מונה פייר-פרנסואה-לאונר פונטן לאדריכל בני אורלאן והכניס שינויים שימושיים וסגנוניים לארמון בתקופת הרסטורציה והמונרכיה של יולי.

הארמון נבזז בידי המהפכנים שהפילו את המונרכיה של יולי ב-22 בפברואר 1848.

הקומונה הפריזאית
בתקופת שלטונה של הקומונה הפריזאית ב-1871, נהרס הארמון ושוקם כשנתיים מאוחר יותר. מועצת המדינה של צרפת עברה לשכון בו לאחר מכן, בשנת 1875.

 הפאלה רויאל כיום 
שמאל|ממוזער|300x300 פיקסלים|פאלה-רויאל, פריז: 1. שר תרבות - 2. Conseil constitutionnel - 3. Conseil d'État - 4. תיאטרון קומדי-פרנסז - 5. Théâtre éphémère - 6. קולונס דה בורן - 7. תיאטרון פאלה-רויאל
הפאלה רויאל משמש כיום כמשכנם של מועצת המדינה, המועצה החוקתית ומשרד התרבות של צרפת.

 החזית הדרומית 
בנייני הפאלה-רויאל פונים דרומה אל ככר הפאלה-רויאל ואל הלובר, מעבר לרחוב ריבולי. החלק המרכזי של הארמון מאוכלס על ידי Conseil-d'État, או מועצת המדינה. יש בו שלוש קומות, ומעליו כיפה נמוכה וקשת מלאה בפיסול. שני מעברים מקושתים מתחת למבנה המרכזי מובילים מאחור אל חצר הכבוד. באגף המזרחי מימין, מצויים משרדי משרד התרבות והתקשורת. לשני אגפי הבניין יש חזיתות משולשות מעוטרות בפסלים, בהשראת אדריכלות קלאסית ואופיינית לסגנון לואי ה-14 .בצד המערבי של בניין המועצה נמצאת כיכר קולט, והקומדי פרנסז. מאחוריהם, מצויים משרדי מועצת החוקה. בצד שמאל של קומדי פרנסז נמצאת כיכר קטנה על שם אנדרה מלרו.

 מבנה מועצת המדינה 
מועצת המדינה, הוקמה על ידי נפוליאון ב-1799, ירשה רבים מתפקידיה של המועצה המלכותית ופעלה הן כמועצה היועצת לממשלה והן כבית משפט עליון. מקום מושבה בפאלה-רויאל החל בשנת 1875.

למועצה חצר משלה, הפונה החוצה אל ככר הפאלה-רויאל ורחוב ריבולי. בתוך המבנה יש את מדרגות הכבוד, שמתעקלות כלפי מעלה עד למדרגה בקומה הראשונה. גרם המדרגות מעוטר וכולל עמודים יוניים וקשתות. ציור בתוך הקשת נותן נופך של פסל קלאסי, שמעליו פוטי מחזיק זרים סביב פסל של הקרדינל רישלייה. גרם המדרגות נעשה על ידי פייר קונטנט ד'איברי בשנת 1765.

החדר המפואר בבניין המועצה הוא אולם בית הדין לסכסוכים, מעין אולם בית משפט שהותקן בחדר האוכל לשעבר של הדוכסית מאורליאנס, שנבנה על ידי האדריכל פייר קונטנט ד'איברי ב-1753. עדיין נשמרו חלקים ניכרים מהעיטור המקורי שלו, העמודים ומדליונים דקורטיביים של פוטי המייצגים את ארבע העונות ואת ארבעת האלמנטים. בתקרה יש ציור מפורסם משנת 1852 המתאר מעקה ונוף לשמים.

חדר האספה הכללית היה תחילה קפלה, ולאחר מכן הפך לגלריית ציורים. בקצהו האחד שולחן ארוך ובמרכזו מושב לסגן נשיא האספה שהוא יושב הראש של הישיבות, וששת נשיאי מחלקות המועצה. עיטור החדר עשיר ומגוון במיוחד, עם מדליונים, קמאות וציורים אלגוריים הממחישים את חוקי המשפט השונים ואת המחלקות המנהליות. מתחת לאלה יש ארבעה ציורי קיר גדולים שהותקנו בין 1916 ל-1926, בנושא סוגי עבודות בצרפת. הם מתארים עובדי חקלאות, עובדי מסחר בנמל מרסיי, עובדי פריז ששומרים על פלאס דה לה קונקורד, ועבודה אינטלקטואלית.

 משרד התרבות 
משרד שר התרבות הצרפתי ממוקם בפאלה-רויאל, בדירה שנבנתה במקור עבור הדוכס והדוכסית מאורליאן ב-1820, ולאחר מכן נתפסה על ידי ז'רום בונפרטה בשנות ה-50. הסלון המוזהב והמעוצב מאוד של ז'רום, אחיו הצעיר של נפוליאון, כולל פיסול, פנסים ועיטורים אחרים שהיו במקור בחדר הכס של ארמון טולרי .

 מועצת החוקה 
מועצת החוקה נמצאת בדירה של הארמון שנבנתה במקור בין 1829 ל-1831 עבור הדוכס משארטרס, בנו הבכור של המלך לואי-פיליפ, אם כי הוא בחר לגור במקום זאת בארמון טווילרי. לאחר 1859 זה היה ביתו של הנסיך נפוליאון בונפרטה, בנם השני של ז'רום בונפרטה, אחיו הצעיר של נפוליאון הראשון, ושל אשתו, הנסיכה מריה קלוטילדה מסבויה. התפאורה שנעשתה על ידי פונטיין, היא מאותה תקופה. יש בדירה שתי קומות מדרגות מפוארות. הקומה הראשונה מוקפת בעמודים יוניים ומעליה קמרונות, דרכם חודר אור טבעי. פסל שיש המייצג את רומא, שהיה במקור באוסף של הקרדינל רישלייה, מקשט את המדרגות. תוספת מודרנית היא נברשת מתוצרת קלוד לאלן שהותקנה ב-1999. חדר הישיבות של המועצה מצוי בחדר האוכל של הנסיך נפוליאון ומארי קלוטילדה, נעשה לאחר 1860 על ידי אדריכל המדינה פייר פרוספר שאברול עם ציורי קיר של פומפיי העתיקה. פריט יוצא דופן בדירה הוא דוכן הנואמים הקטן ללא חלונות, מקום קטן לתפילה, עם פסל הבתולה, וקירות מכוסים בבד אדום וזהב, שנעשו עבור מארי קלוטילדה ליד חדר השינה. הוא שוחזר למראהו המקורי בשנת 1980.

 חצר הכבוד 
מאחורי מועצת המדינה, ומופרדת מהגנים בשתי שורות של עמודים, שפעם היו חלק מהגלריה של אורלינס, נמצאת חצר נוספת, חצר הכבוד, שנוצרה במאה ה-18 על בסיס שנעשה על ידי ויקטור לואיס. שלוש קשתות במרכז בניין המועצה מסמנות את המעבר אל חזית הבניין. בחזית הפונה לחצר יש זוגות של עמודים יוניים שבראשם מעקה, מעוטר בארבעה פסלים קלאסיים, כל אחד בגובה שלושה מטרים, המייצגים את מאדים, אפולו ודמויות אלגוריות של זהירות וליברליות מאת הפסל אוגוסטין פאז'ו, שהוצגו בסלון פריז של 1769. בצד השני של המעקה פסלים מאוחרים יותר של מסחר וניווט ודמויות של מדע, חקלאות, מאת אנטואן ג'רארד, שנעשו ב-1830 בערך.

בשנים 1985-86 נתן משרד התרבות חסות לשתי עבודות פיסול בחצר; הראשון, שנקרא "תמונה-מזכרת - Les Deux Plateaux", מאת דניאל בורן, מורכב מעמודים קצרים בגדלים שונים המסודרים על פני החצר. הרעיון הוא ליצור שתי פלטפורמות וירטואליות, ללא קומות; העמודים משתנים בגובהם בגלל הבדלי הגובה של הבמות האשליות; חלק משורות העמודות הן אופקיות בלבד, מיושרות לגובה בסיסי העמודים של הגלריה של אורלינס, בעוד שהעמודים הקטנים עולים כולם לגובה של במה נמוכה יותר שאינה קיימת; השונות שלהם בגובה נגרמת מהפרשי הגובה בחלקים מהחצר. לכל עמוד יש פסים אנכיים של שחור ולבן.

העבודה השנייה מורכבת משתי מזרקות של הפסל פול בורי, הממוקמות בתוך הגלריה חסרת הגג של אורלינס, המפרידה בין החצר לגנים. הוא מורכב משני אגנים מרובעים המכילים כל אחד שבעה עשר כדורי מתכת מלוטשים בגדלים שונים, כשמים זורמים סביבם. הכדורים המלוטשים משקפים את הארכיטקטורה של המקמרות סביבם.

עבודה שלישית, שהוזמנה ב-1994 מהאמן ההולנדי יאן דיבטס, מצויה בחצר הארמון-רויאל. הוא נקרא "הומאז' לאראגו", והוא מחווה למתמטיקאי הצרפתי פרנסואה אראגו, שהגה לראשונה את מרידיאן פריז, קו צפון-דרום העובר במרכז פריז שסימן את קו האורך הראשי (ולא גריניץ' ) במפות צרפתיות. העבודה מורכבת ממאה שלושים וחמישה לוחות פליז קטנים עם השם "אראגו" קבועים על המדרכה על קו העובר דרך פאלה-רויאל, ומשתרע על אותו ציר צפונה ודרומה על פני פריז.

 הגנים 
הגן הראשון של הארמון ניטע על ידי הקרדינל רישלייה בשנת 1629, היכן שנמצא היום בית משפט הכבוד. ב-1633 השיג רישליו אישור להרחיב את הגן לצפון-מזרח לתוך האדמה שנכבשה על ידי חומות העיר מימי הביניים המיושנות של פריז. הוא גם קיבל אישור למכור ארבעים וחמישה אתרי בנייה מסביב לגן. אתר הגן החדש היה 170 מטר על 400 מטר, מה שהופך אותו לגן השלישי בגודלו בפריז, אחרי גן הטווילרי וגן לוקסמבורג . הגן החדש כלל סמטאות ארוכות המוצלות על ידי עצים, פרחים משוכללים וערוגות פרחים, מזרקה במרכז, ואגן מים עגול בקצה הצפוני. מהנדס ההידראוליקה הראשי ז'אן-בטיסט לה טלייר עיצב את המזרקה, שכמו ארמון הלובר, קיבלה את מימיה ממשאבת לה סמריטיין על הסיין .

הגן עוצב מחדש מספר פעמים, בשנת 1674 על ידי אנדרה לה נוטר, ואחיינו קלוד דזגוט בשנת 1730. בשנת 1817, תחת שרל העשירי הצרפתי, הורחב אגן המים הראשי לקוטר של עשרים וחמישה מטרים, והמדרכות האורכיות נעשו מחדש ב-1824. בשנת 1992 הקים גנן הנוף מארק רודקין מדשאות חדשות וערוגות פרחים, שכונו "סלונים של ירוק", עם פרחים עונתיים מוקפים ברשת מכוסה בצמחים מטפסים. הגן סווג כאנדרטה היסטורית צרפתית ב-1920, ואחריו שאר הפאלה-רויאל ב-1994.

תותח קטן הותקן באמצע מגרש הבאולינג בקצה הצפוני של הגן ב-1786. הוא ירה ירייה בכל יום בצהריים, מווסת על ידי מנגנון גאוני שהשתמש בעדשת מגדילה שהצביעה על מיקום השמש בצהריים כדי להדליק את הגפרור שירה את אבק השריפה. בין 1891 ל-1911, שעת הצהריים הרשמית בצרפת הוגדרה על ידי ירי התותח. הוא נגנב בשנת 1998, אךנמצא והוחזר למקומו בשנת 2002.

שתי הסמטאות הגדולות של הגנים נקראות על שם שניים מהתושבים המפורסמים מהמאה ה-20 של הבניינים השכנים, הסופרים קולט וז'אן קוקטו .

 בתי העיר 
לקראת סוף המאה ה-18 תכנן האדריכל ויקטור לואי שורות של בתי עיר משלושת צידי הגן, המשתרעים על פני 275 מטר ממזרח וממערב וכמאה מטר מצפון. לכל בניין יש גלריה ובוטיקים בקומת הקרקע, בראשם אנטרסול, ולאחר מכן קומות מגורים. הכניסות הן ברחובות שמחוץ לארמון. לואי מיזג באומנות את חזיתות הבתים הפונים אל הגן יחדיו, והעניק לכל אגף מראה של בניין אחד ארוך. העיטור הפיסולי המאוחד של החזיתות כולל פילסטרים קלאסיים, מעקות ופיסול בתבליט.

בתחילה הושכרו בתי העיר, אך בין 1787 ל-1790, עם תחילת המהפכה, מכר בעליהם, הדוכס משארטר, שישים ושבעה בתים. קולט תפסה את האנטרסול של הבית במספר 9 rue de Beaujolais בשנת 1927, ולאחר מכן עברה לקומה הראשונה מ-1938 עד 1954. חבר שלה, יוצר הסרט והסופר ז'אן קוקטו גר בצד השני, ברחוב 36 rue de Montpensier. הם אכלו ארוחת בוקר משותפת בקביעות במסעדת לה גראן ופור. שתי הסמטאות בגן נקראות כיום על שמם.

 הגלריות 
לבניינים בני שש הקומות המקיפים את הגנים משלושה צדדים יש גלריות בקומת הקרקע המכילות חנויות ומסעדות. גלריות הגן נבנו בשנים 1781–1784 לפי עיצובו של ויקטור לואי. בצד המערבי נמצאת גלריית מונפנסיה, בצפון גלריית בוז'ולה, ובמזרח גלריית ואלואה. חוצות את הצד הדרומי של הגן שתי עמודים מקבילות, שרידים של גלרי ד'אורליאן המקורה לשעבר (נהרסה ב-1930). הם עומדים בין חצר הכבוד לגן.

 מסעדות – לה גראן ופור 
הפאלה-רויאל התפרסם במסעדות שלו, במיוחד בעקבות המהפכה הצרפתית, כאשר שפים של משפחות אצולה שנמלטו מצרפת פתחו מסעדות משלהם. מסעדה אחת ששרדה מתקופה זו היא לה גראן ופור, שנפתחה בשנת 1784 כ-Café de Chartres. במאה ה-20 זה היה מקום אוכל מועדף על קולט וז'אן קוקטו, ומשמר הרבה מהעיצוב המקורי שלו.

 תיאטרון הקומדיה הצרפתית 
ה-Salle Richelieu, כיום אולם התיאטרון הראשי של הקומדי פראנסז, תוכנן על ידי ויקטור לואי הושלם ב-1786 ונחנך ב-15 במאי 1790. התיאטרון עבר שיפוץ נרחב במהלך השנים; רק הקירות החיצוניים והעמודים של הפריסטיל של התיאטרון המקורי שרדו, אך השחזורים שימרו את התוכנית והסגנון המקוריים. האתר היה קטן למדי עבור תיאטרון גדול כל כך, 44 על 32 מטרים, ולכן לואי נאלץ לערום את שבעת מפלסי התיאטרון ישירות על גבי הפרוזדור בקומת הקרקע. האודיטוריום של התיאטרון הוא בצורת אליפסה. ארבעה גרמי מדרגות משרתים את שבעת המפלסים. מרפסות, יומנים וגלריות ממלאות את הרמות השונות. ארבעה עמודים מסיביים ממסגרים את הבמה. האולם מכוסה בכיפה גדולה הנתמכת בתליונים ומעוטרת בציורי קיר, הפנים מעוטר בפאר בכחול וירוק מעוטר בזהב, צבעים הקשורים באופן מסורתי במאה ה-18 עם תיאטראות קלאסיים. לואי בנה את הכיפה עם מסגרת מתכתית, שהצילה את המבנה כאשר שריפה פגעה בתיאטרון בשנת 1900. התיאטרון היום יכול להכיל 2,000 צופים.תיאטרון הפאלה-רויאל ממוקם בפינה הצפון-מערבית של פאלה-רויאל, בגאלרי דה מונטפנסיה בהצטלבותו עם גלרי דה בוז'ולה. יש בו 750 מושבים. התיאטרון הראשון נבנה בשנת 1784 על ידי ויקטור לואיס עבור תיאטרון המריונטות של הרוזן מבוז'ולה בקומה הראשונה שלו. זה נרכש בשנת 1789 על ידי מפיקת התיאטרון מרגריט ברונט, הידועה בשם הבמה מדמואזל מונטנסייר Mademoiselle Montansier, אשר הורה לואי לבנות אותו מחדש בשנת 1791 לתיאטרון מגוון גדול יותר, הנקרא Montpensier-Variétés. המגוון השערורייתי של בידור, ותדירות של פרוצות, שחיפשו לקוחות בגלריות של פאלה-רויאל, הביאו לסגירת התיאטרון ב-1806. בשנת 1831, תחת משטרו החדש של המלך לואי-פיליפ, הוא נבנה מחדש ונפתח מחדש כתיאטרון לגיטימי, והעלה בין היתר את מחזותיהם של ויקטוריין סרדו ויוג'ין לאביצ'ה. דאגות לגבי שריפות בתיאטרון גרמו לשחזור ב-1887 של החזית, עם קומות משוכללות של מדרגות אש מברזל יצוק וקרמיקה פוליכרום. האדריכל של החזית היה פול סדיל, שעיצב גם את הפנים של חנות הכלבו פרינטמפס (1881–89). התיאטרון מסווג כיום כאנדרטה היסטורית צרפתית.

 קישורים חיצוניים 


 גן הפאלה רויאל 
 Insécula 
 ביקור מודרך בפאלה רויאל באתר מועצת המדינה.
 רובע הפאלה רויאל - תצלומים עדכניים ומשנת 1900.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פריז: ארמונות
קטגוריה:הרובע הראשון של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
קטגוריה:מהפכות
קטגוריה:מהפכות חברתיות
קטגוריה:פריז: אטרקציות תיירותיות