מגדל השעון (יפו)

ממוזער|250px|המגדל והכיכר ב-1929
שמאל|ממוזער|250px|המגדל, הכיכר והסראייה
שמאל|ממוזער|250px|חלקו העליון של המגדל
250px|ממוזער|עבודות מתכת בעיצוב האמן אריק קורן, המשולבות בחזית המגדל
ממוזער|250px|מגדל השעון בשעת ערב
ממוזער|מגדל השעון של יפו, צילום מזווית נמוכה.
מגדל השעון ביפו הוא מגדל שעון שהוקם בשנת 1903, הוא אחד משישה מגדלי שעון שנבנו בארץ ישראל לציון 25 שנים לכהונתו של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני ואחד ממעל מאה שנבנו ברחבי האימפריה העות'מאנית כולה. המגדל נבנה בעזרת תרומתם של תושבי העיר, ערבים ויהודים, ובראשם יוסף ביי מויאל. המגדל בנוי מאבן כורכר, וצורתו מזכירה במעט מגדל פעמונים אירופי. בראש המגדל כיסוי נחושת, שבו שני שעונים ופעמון המצלצל אחת לחצי שעה. על שם המגדל נקראת הכיכר בה נמצא כיכר השעון.

היסטוריה
הסולטן עבדול חמיד השני הפך לשליט האימפריה העות'מאנית ב-31 באוגוסט 1876. ב-1900 צו מלכותי הורה למושלי המחוזות לבנות מגדלי שעון, כדי לחגוג את יום השנה ה-25 לעלייתו לכס המלוכה. מגדלי השעון נבנו במרכזי ערים חשובות ברחבי האימפריה, ייצגו את סמכות השלטון המרכזי ואמצעי ליישום זמן אחיד וברור על ידי השלטון העות'מאני.

אבן הפינה הראשונה הונחה ב-1 בספטמבר 1900, במעמדם של הקאימם (השליט המחוזי העות'מאני), פקידי הממשלה ונציגי הדתות. בשנת 1901 הושלמה הקומה השנייה והחלה בניית הקומה השלישית. ב-1903 הסתיימה הבנייה, ובמגדל הותקנו שני השעונים. בקומה השנייה נחקקה הטורה, חותמו של הסולטאן עבדול חמיד השני. מתכנן המגדל היה מהנדס אוסטרי ששילב בו עיצוב אירופי ומזרחי. את עיקר המימון להקמת המגדל סיפק יוסף בק מויאל (שביתו היה ברחוב החלפנים הסמוך), יחד עם הסוחרים הנוצרים נג'יב בוסטרוס ואסכנדר עוואד (שהרחובות הסמוכים נקראו על שמם - לימים רחוב רזיאל).

הקמת המגדל סימנה שינוי תרבותי בעיר, שכן עד אז הפעמונים היחידים שצלצלו היו בראשי צריחי הכנסיות והמסגדים, והקמת מגדל השעון ה"אזרחי" סימלה את השינוי התרבותי לכיוון של חברה אזרחית. כיכר השעון הפכה למקום מרכזי לאחר הריסת חומות העיר במאה ה-19, ובסביבותיה הוקמו: השוק היווני, בית הסראייה, תחנת המשטרה ("הקישלה") ומרכז מסחרי, וכן "תחנה מרכזית לכרכרות ולעגלות" ברחוב בית אשל של ימינו שנמצא בסמוך לכיכר השעון, שממנה יצאו שירותי תחבורה ציבורית לרחבי ארץ ישראל.

השען הראשון שטיפל במנגנון השעון היה נתנאל מרקוביץ', שהיה בעל חנות שעונים ברחוב אסקנדר עוואד (לימים "רחוב רזיאל" הסמוך). בעת גירוש יהודי תל אביב-יפו על ידי הטורקים בזמן מלחמת העולם הראשונה, קיבל נתנאל מרקוביץ' אישור מיוחד מהמושל הטורקי להישאר בעיר כדי לכוון ולטפל בשעון.

ביומנו של מוריץ שינברג, יזם נדל״ן, שען וצורף יהודי מיפו, מובא הרקע להחלטה על בניית מגדל השעון, תוך ציון תאריך וסיבה שונה:

באפריל 1950 דווח כי יש במגדל סדקים והוא נמצא בסכנת קריסה, וײתכן שהסדקים התהוו בעקבות פיצוץ של בית הסראייה הסמוך בידי הלח"י. ביולי אושר על ידי עיריית תל אביב תקציב לשיפוץ המגדל. אולם השיפוץ החל רק בסוף שנת 1962, במסגרתו הותקנו בו סורגים אמנותיים וחלונות ויטראז', שנוצרו בידי האמן אריה קורן; שנבחר לאחר בחינה של מספר הצעות שהגישו אמנים ואדריכלים לוועדת המשנה לשיפור העיר, בהרכב שכלל את חיים גמזו (יושב ראש הוועדה), הצייר נחום גוטמן והאדריכל אריה אלחנני. השיפוץ הושלם בינואר 1964. הסורגים שיצר קורן כוללים סצנות של אירועים ואגדות בתולדות יפו, בהן: הדג מקיא את יונה הנביא אל היבשה; סוחרים יפואיים הנושאים מרכולתם, שהגיעה דרך הנמל, על גבי חמורים וגמלים; סביל אבו נבוט, תפוזי יפו, ארזי הלבנון המובאים לבית המקדש דרך נמל יפו וכיבוש יפו במלחמת העצמאות.

בשנת 1968 הציעו חבר הכנסת שלמה כהן-צידון והסופר אברהם חיים אלחנני שהמגדל יקרא "מגדל מויאל", על שם יוסף בק מויאל.

בשנת 2001, לאחר שנות הזנחה רבות, בהן הוא לא צלצל ומחוגיו לא נעו, שופץ המגדל בשנית, ביוזמת החברה הממשלתית לתיירות ועיריית תל אביב-יפו, וכיכר השעון עוצבה מחדש על ידי האדריכלים אייל זיו, איתן עידו ורלי פרטו.

שלושה מתוך ארבעת לוחות השיש שנשאו את חותם הסולטן עבדול חמיד השני אבדו, ובמקומם הותקנו רפליקות מזכוכית. הרביעי, הפונה לכיוון דרום, חודש ושוחזר בשנת 2016 על ידי רשות העתיקות.

בשנות ה-80 של המאה ה-20, השעון תוקן ותוחזק על ידי השען אברהם אמיר. ב-2021 תוקן השעון על ידי סוזנה קאופמן.

 ממדי המגדל 
גובה מן הבסיס עד קצה האנטנה: 27.8 מטרים; קומה א' - 6.9 מטרים; קומה ב' - 4.36 מטרים;
אורך בסיס המגדל ורוחבו: 3.8 מטרים כל אחד;
אורכן של חותמות הסולטאן: 100 סנטימטר; רוחבן: 70 סנטימטר;
הפעמון: קוטר - 60 סנטימטר; גובה - 110 סנטימטר; משקל - 130 קילוגרם;
לוח השעון: קוטר - 1.3 מטרים, מחוג גדול - 65 סנטימטר, מחוג קטן - 35 סנטימטר

 ראו גם 
 כיכר השעון
 מגדלי השעון העות'מאניים בישראל

 לקריאה נוספת 
 אבנר וישניצר, היו זמנים: על שעונים ואנשים בשלהי התקופה העותמאנית, הוצאת מאגנס, 2022

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:יפו: מבנים
יפו
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מבנים