חטיבה 55

חטיבה 55 (במלחמת יום הכיפורים – חטיבה 247, מאוחר יותר חטיבה 623), המכונה גם "עוצבת חוד החנית" ו"המרכזית", בשל שייכותה ההיסטורית לפיקוד המרכז, היא חטיבת צנחנים במילואים, שהוקמה רשמית בשנת 1966. החטיבה כפופה לעוצבת האש.

החטיבה נטלה חלק במלחמות ישראל מעת הקמתה. במלחמת ששת הימים, נטלה החטיבה חלק מרכזי בקרב על ירושלים. במהלך מלחמת ההתשה, השתתפה החטיבה באופן אינטנסיבי בלחימה, במרדפים בבקעת הירדן ובתפיסת קו על גדות תעלת סואץ. במלחמת יום הכיפורים, צלחה את תעלת סואץ (מבצע אבירי לב), וניהלה קרבות להרחבת ראש הגשר בגדה המערבית, מפרברי אסמאעיליה, העיר סואץ ועד הק"מ ה-101 מקהיר, במסגרת אוגדה 143.
במלחמת לבנון הראשונה, השתתפה החטיבה בקרבות בגזרה המזרחית. החטיבה נטלה חלק גם במבצע חומת מגן, במלחמת לבנון השנייה, במלחמת חרבות ברזל ובפעילות בט"ש לאורך גבולותיה של ישראל.

החטיבה מונה 5 גדודים: 6655 (בעבר 7063), 2855 (בעבר 8150), 7155 (בעבר 9264), גדס"ר 6623 (כולל את פלוגות הסיירת, החה"ן והפלנ"ט), גדס"ם 5055 (כולל את יחידת הרפואה יר"א, ניוד ואספקה), מספר יחידות חטיבתיות (פלחי"ק, פלוגת תצפיות, חפ"קים ועוד) וכן מפקדת עורף, יחידת התמד"ה (רקמ"ה, חש"ל, שב"ה, חניכה ושדכנים) ומכלול "קדמית".

גדודי החטיבה מוזנים בעיקר מיוצאי גדוד 101 וסיירת חטיבת הצנחנים הסדירה. היא אחת משלוש חטיבות צנחנים במילואים, יחד עם חטיבה 226 וחטיבה 646.

הקמת החטיבה
החטיבה הוקמה בשנת 1966 בעקבות התובנה כי אין לצה"ל מספיק כוחות רגליים לעת מלחמה. עד שנה זאת פעל גדוד מילואים 771 שהפך לגדוד 28 במסגרת חטיבה 35 ועל בסיסו הוקמה החטיבה. החטיבה הורכבה בראשיתה מיוצאי חטיבת הצנחנים הסדירה ולוחמי המילואים של גדוד 28.

 לחימה 
 מלחמת ששת הימים 
שמאל|ממוזער|250px|חיילי חטיבה 55 עומדים לעלות על מטוס נורד בדרך לצניחה מתוכננת (שבוטלה) באזור אל-עריש עם תחילת מלחמת ששת הימים
שמאל|ממוזער|250px|אתר הזיכרון למפקדת החטיבה מאחורי מוזיאון רוקפלר
לקראת מלחמת ששת הימים חטיבה 55 הייתה מיועדת לצנוח באל-עריש שבצפון מצרים על מנת לעזור לאוגדת טל. למבצע זה התאמנה החטיבה שבועיים. כאשר ב-5 ביוני, ביום הראשון למלחמה הצליח חיל האוויר במשימתו ואוגדת טל התקדמה במהירות – התברר שאין בחטיבה צורך. בשעה 14:30 אותו יום התקבלה פקודה לעלות לירושלים לתגבר את הכוחות של פיקוד המרכז. המשימה הייתה להדוף את מתקפת הצבא הירדני, בין היתר בהר הצופים, להגדיל את שטחה של ירושלים העברית ואם יתאפשר – אף לכבוש את העיר העתיקה. שלושת גדודיה של החטיבה התחלקו לשלוש משימות. גדוד 66 בפיקודו של יוסי יפה נשלח לכבוש את הציר העירוני באזור שכונת פאג"י, השתלטות על השטח ששולט מצפון על ואדי ג'וז מצפון ומלון אמבסדור, וכוננות לכיבוש הר הצופים ואולי אף העיר העתיקה. משימתו של גדוד 71 בפיקודו של עוזי עילם הייתה לפרוץ באזור בית החרושת לבלוקים ליד מעבר מנדלבאום, להתקדם לשכונת ואדי ג'וז, לטהר את השכונה האמריקאית ושכונת באב א-זהרה ולחסום את הציר המוביל לרמאללה מצפון ולדרך יריחו ממזרח. המשימה (הראשונית) של גדוד 28 בפיקודו של יוסי פרדקין הייתה לשמש ככוח עתודה.

 ירושלים 

200px|ממוזער|שמאל|האנדרטה לחללי חטיבת הצנחנים שנפלו בירושלים בקרבות על גבעת התחמושת, בית הספר לשוטרים ואזור אמבסדור
בקרבות בירושלים נפלו 97 לוחמים מהגדודים, הסיירת, מפקדת החטיבה והיחידות החטיבתיות האחרות. 26 עיטורים ועוד צל"שים רבים הוענקו לחייליה על ידי הרמטכ"ל ובהם עיטור הגבורה לסגן מרדכי פרידמן. במיוחד התפרסם הקרב על גבעת התחמושת בזכות שירו של יורם טהרלב "גבעת התחמושת", אף על פי שתיאור הקרב בשיר אינו נאמן למציאות. ל-15 מלוחמי הקרב הוענקו צל"שים, בהם גם איתן נאוה שנפל בקרב ועוטר מאוחר יותר בעיטור הגבורה, הוא "איתן" הנזכר בשיר.

 מלחמת יום הכיפורים 
לאחר מלחמת ששת הימים קיבלה החטיבה את המספר החדש 247. במלחמת יום הכיפורים נשארה החטיבה, תחת פיקודו של אל"ם דני מט, במרכז הארץ בשלושת ימי הלחימה הראשונים כעתודה מטכ"לית. החטיבה הפכה ליחידה המבוקשת ביותר בצה"ל ומפקדים רבים רצו בה. ב-9 באוקטובר החלה החטיבה לנוע לחזית; נתקבלה פקודה להקצות גדוד לפיקוד דרום. שאר החטיבה הוטסה בלילה שבין ה-9 ל-10 באוקטובר לרפידים, שם הייתה לעתודת פיקוד הדרום. יחידות של החטיבה הוצבו במקומות שונים בסיני על מנת לבצע משימות של איסוף מודיעין, איסוף נשק-שלל בעל ערך מיוחד (כגון טנק T-62), חסימת צירי התקדמות אפשריים של המצרים והגנה על בסיסים מפני התקפות קומנדו.

הצליחה

ב-14 באוקטובר התחולל קרב שריון גדול שבו הושמדו למעלה מ-200 טנקים מצרים. לאחר הקרב התקבלה החלטה לנצל את הרווח שנוצר בין שתי הארמיות המצריות ולצלוח את תעלת סואץ. המשימה הוטלה על חטיבתו של דני מט שהייתה תחת פיקוד אוגדה 143 עליה פיקד האלוף שרון. שם המבצע היה "אבירי לב". ב-15 באוקטובר בשעות הצהריים, למרות חוסר בזחל"מים נעה החטיבה יחד עם שתי פלוגות סירות של גדוד גישור (של חיל ההנדסה) 630 אל התעלה. פלוגת ההנדסה החטיבתית של חטיבת המילואים של הצנחנים 247, בפיקודו של רב-סרן אבישי (אביק) טמיר, נקבעה כראשונה שתצלח. מילת הקוד "אקוואריום" נקבעה לציון ירידת הצנחנים למים. עלייתם על הגדה שמנגד צוינה כ-"אקפולקו". הצליחה בוצעה תוך מתן ריכוך ארטילרי כבד, באזור התפר שבין הארמייה השנייה לשלישית, מול מעוז "מצמד", מצפון לאגם המר הגדול. בשעה אחת עשרים וחמש בלילה הורדה הסירה הראשונה למים, ובה כוח בפיקודו של סגן אלי כהן. חמש דקות אחר כך, לאחר שגמאו את 160 המטרים שהם רוחבה של התעלה, הגיעו הלוחמים לגדה השנייה שביבשת אפריקה. גדוד 565 (לשעבר 71), בפיקודו של סא"ל דן זיו, צלח את התעלה לאחר מכן. מפקד החטיבה, דני מט, עבר לגדה המערבית של התעלה כעבור שעתיים וחבר לכוח הצנחנים שהחזיק בראש הגשר. לימים סיפר על הצליחה:

 ב-16 באוקטובר צלח את התעלה גדוד הצנחנים 416 (לשעבר 28) בפיקודו של סא"ל צבי נור וחבר לכוחות החטיבה. בין הלוחמים בחטיבת המילואים של הצנחנים היה גם משה יעלון. לאחר שצלחה את התעלה התמקמה פלוגתו של יעלון במוצב מצרי נטוש סמוך לקו המים. לימים סיפר יעלון: . כן צלח גדוד 48 שהוכפף לחטיבה, בפיקוד קצ'ה שמעון כהנר.

קרב סרפאום

ב-17 באוקטובר דרשה האוגדה לשגר סיור צפונה לכיוון סרפאום, שהיה כפר ובו מוצב מצרי דרומה מאסמאעיליה. הסיור הוטל על גדוד 565, בפיקודו של סא"ל דן זיו, לוחם ומפקד ותיק בצנחנים שקיבל את עיטור הגבורה על פעולותיו בקרב המיתלה. שמונה זחל"מים ובהם צנחנים וכן מספר טנקים שנלוו אליהם יצאו לסיור. המג"ד זיו העריך כי המצרים נמצאים במנוסה, ועל כן המשיך בתנועה צפונה. הכוח נתקל במוצב בסרפאום, שהיה מאויש בכוחות אויב גדולים בהרבה ממה ששיער תחילה. עם זאת, היה עדיין משוכנע כי ניתן יהיה להתגבר עליו וזאת למרות שהצנחנים כבר סבלו מנפגעים. זחל"מ המג"ד נותק משאר הכוח ובמקום התחיל קרב קשה נוכח כוחות אויב עדיפים בהרבה. בקרב בלט סרן אסא קדמוני שפיקד על חוליה מכוח לוחמים ממפקדת הגדוד. הכוח של קדמוני נותק משאר הגדוד ב"סרפאום", בתוך מתחם של גדוד מצרי. הוא החל לספוג אש ולאחר זמן קצר נפצע אחד מאנשי החוליה, ואחד נהרג (בארי חזק, שהיה חברו הטוב של קדמוני). קדמוני השמיד שתי משאיות עם חיילים מצרים, ונלחם לבדו נגד כוחות מצריים גדולים שניסו להסתער על הכוח המנותק והגיעו עד למרחק מטרים ספורים ממנו, במשך כ-4 שעות, עד שהגיע כוח החילוץ. בקרב נהרגו כ-11 חיילים ישראלים ונפצעו 40. לאחר הקרב קדמוני וקצין נוסף, גדעון ביקל, הודחו מהגדוד. על הגבורה שהפגין בקרב הוענק לקדמוני עיטור הגבורה. בינתיים המג"ד הודיע למח"ט על מצבו וביקש שיחלצו אותו. נשלחו כוח חילוץ מגדוד 416, בפיקודו של צביקי נור, וכן סיירת בפיקודו של הסמח"ט יהודה בר, שהגיע וחילצו אותם, כפי שהתבטא אחד החיילים: "ממש ברגע האחרון".

ב־18 באוקטובר פתחו המצרים בהפגזה ארטילרית כבדה על ראש הגשר שנמשכה מספר ימים. על סא"ל יוסי פרדקין הוטל להגן על הגשר ועל הגדה המזרחית, שבשל צורתה כונתה "החצר". תפקיד נוסף היה לכוון את הכוחות הצולחים, לרכז את הנפגעים ולטפל בהם. באותו היום הושלמה התקנת גשר הגלילים על התעלה. המצרים תקפו את הגשר בכוח כדי להשמידו וההחזקה העיקשת בראש הגשר תבעה קורבנות רבים.

על פלוגה ד' מגדוד הצנחנים 565 בחטיבה, בפיקודו של סרן יצחק נודלמן, הוטל ב-18 באוקטובר לשמש ככוח חי"ר תחת חטיבת השריון 460, שעליה פיקד אל"ם גבריאל עמיר. הפלוגה חצתה את החיץ החקלאי, וחברה לכוחות מחטיבה 460. עמיר הטיל על נודלמן לכבוש את מוצב פלוגתי, מדרום לציר 'סקרנות'. שני טנקים מחטיבתו של עמיר כבר הושמדו באש נ"ט שנורתה מתוך המוצב, והמח"ט הבין שלצורך כיבוש היעד דרוש כוח חי"ר. מאחר שהמוצב חלש על הציר באש ובתצפית, הוא מנע את התקדמות כוחות החטיבה, ועל כן היה צורך להשתלט על היעד בהקדם. שלא כמו אזור החיץ החקלאי המשופע בצמחייה, השטח ממערב לתעלת המים המתוקים היה חשוף ומדברי. המוצב, שמדרום לציר הכביש, היה מבוצר עם תעלות בחזית ומאחור, גדר שהקיפה אותו ומוקשים בחזיתו. נודלמן תכנן להשתמש בסיוע ארטילרי שירכך באש את היעד וימסך בפצצות עשן את תנועתו אליו, וכן ברתק מכוח החרמ"ש 'במבה', הרכוב על גבי נגמ"שים, שירתק את היעד באש מקלעים. בעודו עורך את כוחותיו להסתער על היעד, נודע לנודלמן כי סיוע התותחים שהובטח לו נלקח ממנו, ועליו לכבוש את היעד בלעדיו. נודלמן לא אמר נואש, ובעוד כוח 'במבה' מרתק באש את עמדות המצרים, פקד המ"פ על מחלקה אחת, בפיקוד המ"מ אורי אונגר, להשתמש בשלדי שני הטנקים הפגועים כמחסה, ולהמטיר משם אש מרגמות ופצצות עשן על היעד, בעוד הוא עצמו מסתער לעבר היעד עם שתי המחלקות הנותרות. בקרב עיקש, שכלל קרבות פנים אל פנים והשלכת רימונים מטווח קרוב, כבשו הצנחנים את היעד, תוך שהם לוחמים בתעלות וכנגד הבונקרים של המוצב. לפלוגה היה הרוג אחד ושנים עשר פצועים, בעוד שלמצרים היו עשרים ושלושה הרוגים ורבים נמלטו. המ"פ, נודלמן, ערך בסיום הקרב את אנשיו להגנה על היעד, ומשהופיע מסוק תובלה מצרי שהשליך חביות דלק בוערות, ירו בו ובעזרת טנק ישראלי שהיה במקום השמידוהו.

קרב העיר סואץ

ב-24 באוקטובר השתתפו פלוגה ב', התאג"ד ומפקדת גדוד 564 (לשעבר "גדוד 66") בפיקודו של סא"ל יוסי יפה בחדירה לעיר סואץ במסגרת הפריצה של חטיבת שריון 500 מאוגדת ברן בפיקוד אל"ם אריה קרן. מייד עם כניסת הכוח לעיר נפתחה עליהם אש חזקה מן המבנים שמסביב, והגדוד ספג 27 הרוגים ונפגעים רבים ובהם המג"ד שנפצע קשה. הלוחמים פרקו מן הרכבים והתבצרו בבתי העיר, כאשר אין קשר בין כוח נצור אחד למשנהו. בלילה, בחסות החשיכה, נחלצו אחרוני הצנחנים מהעיר וחברו לכוחות האוגדה שבפאתי העיר, כשהטנקים מסמנים להם את מיקומם בעזרת אלומות אור שכוונו לשמיים. בהמשך נכבש חלקה הדרומי של העיר בידי גדוד 416, בפיקודו של צביקי נור, תוך התקדמות זהירה ומאובטחת.
קרבות סואץ לא תוחקרו כראוי, מאחר שהתחקיר הופסק בשלביו הראשונים על ידי מפקד החטיבה לשעבר, מרדכי גור, שהתמנה לרמטכ"ל.

 במלחמת לבנון הראשונה
החטיבה, שלאחר מלחמת יום הכיפורים קיבלה את המספר 623, בפיקודו של אל"ם נחמיה תמרי, גויסה ביום הראשון ללחימה ונכנסה ללבנון דרך שער טוליפ ללחימה בגזרה המזרחית נגד מחבלים וכנגד הצבא הסורי. גדודי החטיבה סופחו לחטיבות שריון שונות – גדוד 8150 בפיקוד סא"ל נחשון ישראלי סופח לכוח יוסי פלד ("כוח יוסי"). גדוד 9264 (לשעבר "גדוד 71") בפיקוד סא"ל יצחק נודלמן סופח לחטיבה 7. במסגרת החטיבה שתוגברה בגדוד הנדסה ובגדוד 79 מחטיבה 14, לחם גדוד 7063 בפיקוד סא"ל מיכה עשת.

ב-10 ביוני, הוטל על גדוד 8150 להשתתף בכיבוש הכפר משע'רה . לאחר תצפית מפקדים על היעד והערכת מצב במעלה ג'בל ברוך, הציע מפקד גדוד הצנחנים נחשון ישראלי כי הגדוד יערוך מסע רגלי במדרונות ג'בל ברוך ומשם יגלוש במורד לעורפו של הכפר. תא"ל יוסי פלד הטיל ספק ביכולת הגדוד לעמוד במאמץ, משום היותו גדוד מילואים, והמג"ד הבטיח לו כי הגדוד יכול לאתגר. גדוד הטנקים 77, בפיקוד דוביק רוזנטל תקף את הכפר מן החזית, כאשר הוא משמיד מספר טנקים סוריים. כמו כן סייעו לתקיפה מסוקי קרב בל AH-1 קוברה של חיל האוויר, שפגעו גם הם בטנקים הסוריים ואספו מודיעין על היערכות הכוח הסורי בכפר. גדוד הצנחנים שאותו הוביל המג"ד, ישראלי, הופיע בעורף הכפר, הכריע את הקרב ומוטט את הכוח הסורי. החיילים הסורים שלא נפגעו ונהרגו נמלטו, כשהם משאירים מאחוריהם רכבים וטנקים. הכיבוש הסתיים בתוך שעה ללא נפגעים לכוח התוקף.

החטיבה גויסה שנית בעת המצור על ביירות ושהתה בכוננות כניסה לביירות, מדרום לעיר, בכפר סיל. לאחר יציאת יאסר ערפאת ואנשיו מהעיר, שוחררה החטיבה.

 במבצע חומת מגן
החטיבה גויסה במסגרת גיוס המילואים הכללי של מבצע חומת מגן, בבוקרו של יום שישי, היום השני של חג הפסח, 29 במרץ 2002. לאחר יומיים של התארגנות כבשה חטיבה 55 בסיוע כוח שריון את העיר טולכרם בלילה אחד, בהתקפה מהירה. כוחות המחבלים שהתבצרו בעיר הוכו בהלם ומרביתם נטמעו באוכלוסייה המקומית תוך הפקרת נשקם. בניין המשטרה הבריטי, ששימש כמרכז לכוחות המחבלים, נהרס עד היסוד בהתקפת מטוסי חיל האוויר הישראלי, ולמעשה ההגנה על העיר התמוטטה עם תחילת הפעולה. בקרב נהרגו 9 מחבלים. בהמשך כבשו הכוחות גם את הכפרים הסמוכים וטיהרו את מחנות הפליטים תוך מעצר מאות מבוקשים. לאחר המבצע נעצרה בכפר הסמוך לטול כרם המחבלת המתאבדת הראשונה שאפה שנלכדה בבית הוריה בערב טרם יציאה לפיגוע. כוח מהחטיבה המשיך וכבש בקלות רבה את קבטיה, שנחשבה לפני המבצע ליעד קשה. לכוחות צה"ל לא היו אבדות בנפש בכל מהלך המבצע. על החטיבה פיקד אל"ם יוסי בכר.

 במלחמת לבנון השנייה 
במלחמת לבנון השנייה הועמדה החטיבה תחת פיקוד מפקד עוצבת הגליל, גל הירש, שהעדיף את השימוש בחטיבת אלכסנדרוני השייכת אורגנית לאוגדה. מחד, החטיבה התאמנה על מתאר לבנון פעמיים בשנה משנת 2000, ולכאורה השימוש בה היה בחירה טבעית. מאידך, כשלבסוף גויסה החטיבה כולה, כשבועיים וחצי לאחר פרוץ הקרבות, עסקה באימונים, חידוד כשירויות, תרגולי מודל, הצטיידות והעלאת רמת המקצועיות ברמת הפרט, הצוות והמחלקה. בסופו של דבר, בשל ביטול תוכנית מי מרום לא הופעלו החטיבה והאוגדה כמתוכנן.

ב-8 באוגוסט, לאחר יותר משבוע של התארגנות ואימונים, נכנס ללבנון גדוד הסיור, בפיקוד סא"ל גיל תימור, יחד עם מפקד החטיבה, אל"ם איתי וירוב. הגדוד התמקם בכפר  למשך ארבעה ימים, ובמהלכם למעשה היה בהמתנה ולא ביצע כל פעולה התקפית. בהמשך, במבצע שינוי כיוון 11, התקדם הגדוד רגלית אל הרכס "שקיף א-סאלחאני" (شقيف الصالحاني), שגובהו כ-600 מטרים, במהלך לילה אחד. לאחר כיבוש הרכס על ידי גדוד הסיור, הוטס כל גדוד 7063 של החטיבה, בפיקודו של סא"ל יעקב (קובי) כחלון, על לוחמיו וציודו אל המתחם, בעומק השטח. יממה לאחר מכן, ללא מיסוך ארטילרי, הוטס לאותו מנחת כוח של גדוד 890 הסדיר וכן סיירת צנחנים הסדירה. המסוק האחרון שהנחית את יחידת הרפואה האוגדתית, מאובטחת על ידי מחלקת המרגמות של גדוד 7063, הופל לאחר המראתו מן השטח בדרכו חזרה לישראל. כוח צנחנים מחטיבת "חוד החנית", בפיקודו של יהודה אונגר, ששהה כ-200 מטרים מנקודת ההתרסקות, ניגש מייד למקום. השטח בער, ורק בשעות הבוקר עלה בידי לוחמי הכוח לחלץ את גופותיהם של ארבעה מאנשי הצוות. בלילה חברו במסוק לוחמי שלדג ויחידת 669, ואלה חילצו את גופתה של המכונאית המוטסת קרן טנדלר.

בשל מגבלות הטסה, נותרו הלוחמים ללא מזון ומים במשך יותר מ-48 שעות. בהמשך, אספקה מוטסת הוצנחה בשטח שנשלט בחלקו על ידי חזבאללה. הצנחנים השמידו, באמצעות טילים נגד טנקים ובהכוונת אש ארטילירית וכלי טיס של חיל האוויר, משגרי רקטות וקטיושות וכן הרגו כחמישים מחבלים. אחד ממפקדי הכוח אמר לאחר מכן כי .

הפלת המסוק גרמה מייד לביטול תוכנית הקרב על ידי מפקד האוגדה, אייל אייזנברג, והכוחות נשארו על השקיף יממה נוספת, שבסיומה חזרו לארץ במסע רגלי ארוך. בסך הכל סיימה החטיבה את הלחימה ללא הרוגים ועם שני פצועים קל מירי דו-צדדי בזמן השהות בכפר קאוזח.

לאחר סיום המלחמה, הוחלף שמה של החטיבה לשם המקורי, חטיבה 55.

במלחמת חרבות ברזל

 בשבעה באוקטובר 
במהלך מתקפת הפתע של חמאס ב-7 באוקטובר גדוד 7155 של החטיבה הגיע לכפר עזה, שם התבצע טבח נרחב, חיסל מחבלים ששהו בשטח והציל תושבים מהקיבוץ. ב-9 באוקטובר החליפו גדודים 2855, 6655 וגדס"ר 6623 את גדוד 7155, חיסלו מחבלים והיו אחראים על אבטחת האזור, בנוסף אליהם פעלה יחידת הרפואה החטיבתית (היר"א) בקיבוץ סעד וטיפלה בפצועים של החטיבה לכוחות סמוכים. 

 בתמרון בעזה 
לאחר חודש בו תפסה כוננות בגבול הצפון, ירדה החטיבה לדרום רצועת עזה כדי להשתתף בלחימה של אוגדה 98 בעיר ח'אן יונס. לקראת הכניסה של אוגדה 98 ללחימה, גדוד 6655 של החטיבה הצטרף לצק"ח קרייתי, שהצטרף ללחימה תחת אוגדה 98.

במהלך הקרבות נכנסה החטיבה לבית ספר שממנו חמאס נלחם, וחיסלה חוליית נ"ט. בחודש ינואר הצטרפו לצוות הקרב החטיבתי גדוד 271 (הנדסה) של חטיבה 14, וגדוד 7029 (שריון) מעוצבת ראם. יחד עם גדודי החי"ר 7155 ו-2855 וגדס"ר 6623 של החטיבה, החטיבה נלחמה במזרח ח'אן יונס, איתרה משגרי רקטות ומסמכים מודיעיניים רבים, ושבתה מספר מחבלי נוח'בה שמסרו מידע מודיעיני משמעותי. ב-28 בינואר 2024 יצאה החטיבה מרצועת עזה עם השלמת משימתה במלחמה. 10 מלוחמי החטיבה נפלו במהלך המלחמה.

 בתמרון בלבנון 
באוקטובר 2024 השתתפה היחידה בתמרון הקרקעי בלבנון, תחת אוגדה 98, שם היא חיסלה מחבלים רבים ואיתרה אמל"ח.

 בקרב ההגנה בסוריה 
בסתיו 2025 החטיבה גויסה לביצוע משימות הגנה בגזרת הגולן, שם ביצעו מספר פשיטות לאיתור והשמדת אמל"ח ותשתיות אויב בסוריה, כולל פשיטה מורכבת עם התקלות בכפר בית ג'ן.

מפקדי החטיבה

+שםתקופת כהונההערות מרדכי גור  1965–1969  המפקד הראשון, מפקד החטיבה במלחמת ששת הימים; לימים הרמטכ"ל העשירי, שר הבריאות וסגן שר הביטחון דני מט  1969–1974  מפקד החטיבה במלחמת יום הכיפורים; לימים נשיא בית הדין הצבאי לערעורים, מתאם הפעולות בשטחים, נציב קבילות החיילים ויושב ראש קרן לב"י מתן וילנאי  1974–1975  לימים מפקד חטיבת הצנחנים וסגן הרמטכ"ל, סגן שר הביטחון ושגריר ישראל בסין דני רהב וולף  1975–1976  אפרים ברנד  1976–1979  צביקי נור  1979–1982  נחמיה תמרי  1982–1984  מפקד החטיבה במלחמת לבנון הראשונה; נהרג בשנת 1994 בהתרסקות מסוק, בהיותו מפקד פיקוד המרכז בנצי ויינר  1984–1987  לימים מפקד פיקוד הנח"ל נחשון ישראלי  1987–1990  אלי אמיתי  1990–1992  לימים מפקד יחידת הקישור ללבנון וראש חטיבת המבצעים מאיר כליפי  1992–1995  לימים המזכיר הצבאי של ראש הממשלה יצחק(ג'רי)גרשון  1995–1997  לימים מפקד פיקוד העורף שחר ארגמן  1997–1999  לימים מפקד מערך המבצעים המיוחדים דרור וינברג  1999–2001  נהרג בשנת 2002 בהיתקלות עם מחבלים בחברון כמפקד חטיבת יהודה אמנון נחמיאס  נובמבר 2001 – מרץ 2002  מ"מ מפקד החטיבה יוסי בכר  2001–2003  לימים מפקד הגיס המטכ"לי וסגן מפקד פיקוד הדרום אהרון חליוה  2003–2005  לימים ראש אמ"ץ, אט"ל ואמ"ן איתי וירוב  2005–2007  מפקד החטיבה במלחמת לבנון השנייה, לימים מפקד המכללות הצבאיות ומפקדת העומק שמואל קלמי  2007–2009  לימים רמ"ח הגנה באמ"ץ ערן ניב  2009–2010  לימים ראש אגף התקשוב וההגנה בסב"ר איתי וירוב  2010–2011  תקופה שנייה של פיקוד על החטיבה אורי גורדין  2011 – מאי 2014  לימים מפקד פיקוד העורף ומפקד פיקוד הצפון גיא לוי  מאי 2014 – אפריל 2016 לימים מפקד עוצבת האש טל פוליטיס  אפריל 2016 – אוגוסט 2017  לימים מפקד מספן הים יואב ברונר  אוגוסט 2017 – אפריל 2019  לימים מפקד עוצבת הבזק יניב בארוט  אפריל 2019 – מאי 2021  ערן קורצר מאי 2021 – יולי 2021מ"מ מפקד החטיבה לירון ביטון  12 ביולי 2021 – 30 ביולי 2023  עודד זימן  30 ביולי 2023 – אפריל 2025  מפקד החטיבה במלחמת חרבות ברזלאבי חליבהאפריל 2025 – אוגוסט 2025מ"מ מפקד החטיבהדור מנשאוףאוגוסט 2025 – הווהמפקד החטיבה במלחמת חרבות ברזל

 יוצאי חטיבה בולטים 
לאורך השנים שירתו בחטיבה לוחמים ומפקדים שבלטו בכל תחומי החיים בישראל, בפוליטיקה, באקדמיה, בחינוך, בעיתונות ועוד. בין יוצאי החטיבה נמנים:

 אלי ברקת, איש עסקים ויזם 
 רמי גרינברג, ראש העיר פתח תקווה
 איתן כבל, לשעבר שר וחבר הכנסת
 אורי קלנר, ראש מועצה אזורית גולן
 ירון רוזנטל, ראש מועצה אזורית גוש עציון
 רועי שרון, עיתונאי בתאגיד השידור הישראלי

 ראו גם 
 חטיבת הצנחנים

לקריאה נוספת
 גדעון אביטל-אפשטיין, 67', ירושלים, מלחמה, מטר - הוצאה לאור, 2017, חלק שישי - חטיבה 55 "חוד החנית" - מגבעת ברנר להר הבית, עמ' 351–474
 ד"ר עמירם אזוב, צליחה, הוצאת דביר, 2011
 משה יעלון, דרך ארוכה קצרה, ידיעות ספרים, 2008, עמודים 45–47
 מרדכי גור, הר הבית בידינו, הוצאת משרד הביטחון
 אילן כפיר, "אחי גיבורי התעלה", הוצאת ידיעות ספרים, 2003
 חיים הרצוג, מלחמת יום הדין, הוצאת עידנים, 1975
 רונן ברגמן וגיל מלצר, מלחמת יום כיפור – זמן אמת, הוצאת משכל, 2004
 אורי מילשטיין, ההיסטוריה של הצנחנים, כרך ג' - איחוד ירושלים, הוצאת שלגי, 1985; פרוץ המלחמה – מלחמת יום הכיפורים, המערך המוצנח, קו-הדם, תל אביב תשנ"ב; קריסה ולקחה, מהדורה שלישית מורחבת, הוצאת שרידות 1999
 עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007 עמודים 327, 399-398, 402
 אלישיב שמשי, ולא אשוב עד כלותם, הוצאת משרד הביטחון, 2005, פרק ראשון: אחריי! סרן יצחק נודלמן- מ"פ חי"ר בקרב התקפה, עמודים 15–24
 יוסי בלום הלוי ,כשקוראים לצנחנים - הוצאת מערכות 1972, קורות גדוד 71 חטיבה 55 בקרב על ירושלים ודרום רמת הגולן במהלך מלחמת ששת הימים
 יוסי בלום הלוי, גבעת התחמושת מלחמה לוחמים וזיכרון, הוצאת מיתאם 2020, הוא ספר עיון של אחד מקרבות חטיבה 55, שהפך לסמלה של מלחמת ששת הימים
 יוסי בלום הלוי, התקדשות זיכרונות ממלחמת יום הכיפורים, הוצאת מיתאם 1999, ספר עיון מקיף של מלחמת יום הכיפורים, קרבות חטיבה 55, עמודים 339-455, הפרקים: אבירי לב, התקדשות, אגם מר מדם, שריון וצנחנים במחטת-סולטן, מבוא לקרבות מתחמי אורחה (סרפאום), סרפאום - מלחמה לחיים ולמוות, להיות שייך לחיות ולמות בגשר צר אחד, צומת אורי, אדומים מול אדומים ברמפה אלף אדום, מנשרים קלו, הפסקת אש, סואץ של נחושת ושל אש, הפריצה, היחלצות גדוד 66 מהעיר סואץ

 קישורים חיצוניים 

העמותה להנחלת מורשת הצנחנים
הצנחנים - עשור ראשון (1948-1958)
 חטיבת הצנחנים 247 במלחמת יום הכיפורים, ובפרט במבצע אבירי לב, אתר העמותה להנחלת מורשת הצנחנים

 דן טמיר, אמצע הלילה בכפר, במחנה, 17 במאי 2011






 הערות שוליים 

קטגוריה:חטיבה 55
55
55
55