בריאת אדם וחוה

בריאת האדם היא חלק מסיפורי הבריאה המקראיים המופיעים בפרשת בראשית. לפי סיפור הבריאה שנכתב ב של ספר בראשית, האדם נברא כזכר ונקבה בעלי צלם אלוהים בתום היום השישי לבריאה. לפי סיפור הבריאה שנכתב ב, האל יצר ראשית את האדם מעפר, ולאחר מכן חיפש לו "עזר כנגדו" ולשם כך יצר באותה צורה את בעלי החיים, עד שלבסוף יצר את האישה מצלעו של האדם.

במקרא
השם חוה מופיע לראשונה ב, שם מוסבר כי הוא מלשון "חי", כיוון שהייתה "אם כל חי". מקור שמו של אדם אינו מפורש במקרא עצמו, אך על פי חז"ל הוא נקרא על שם האדמה ממנה נברא. 

על פי הכתוב בפרק א, אדם וחוה נבראו יחדיו ביום השישי, לאחר שברא אלוהים את כל שאר העולם, הטבע ובעלי החיים,והם מיועדים לשלוט על שאר בעלי החיים:

על פי הכתוב בפרק ב, ה'-אלוהים יצר את האדם ראשון, , כדי שיעבוד את האדמה וישמור על גן העדן. לאחר מכן, כדי להפיג את בדידותו של האדם, יצר מן האדמה את כל בעלי החיים, אך . לבסוף יצר ה'-אלוהים את האישה מצלעו של האדם: 

פרשנויות
בריאתם של אדם וחוה מתוארת פעמיים, פעם אחת ב, לפיה בעלי החיים נבראו לפני האדם והאישה, ובאופן שונה בפרק ב', בו בעלי החיים נוצרים לאחר האדם, אך לפני האישה. חוקרי מקרא גורסים לרוב כי מדובר בשני סיפורים נפרדים, אשר נכתבו בתקופות שונות על ידי גורמים שונים. מאידך, הפרשנים המסורתיים גרסו שמדובר בשני חלקים של סיפור הרמוני. הרד"ק כתב שמה שנכתב ב "וַיִּצֶר" באות י' אחת (לעומת ה'וַיִּיצֶר' של האדם ב), הוא מפני שה-י' של שורש יצ"ר חסרה, והוא בלשון עבר רחוק. בהתאם לגישה זו, מספר פרשנים כתבו שיצירת בעלי החיים נשנתה בפרק ב', הממוקד באדם, בשביל להנגידה ליצירתו (המוזכרת בפסוק ז') בה הוא מוקדם לאדמה, וכן אינו רק 'נפש חיה' כאמור בחיות ובעופות, אלא ה' נפח באפיו 'נִשְׁמַת חַיִּים'. ואילו הרד"צ הופמן ציטט את מדרש בראשית רבה לפיו הכוונה אינה לבריאה אלא לכיבוש, מלשון מצור. ושבדומה לכך הרש"ר הירש ביאר שהכוונה לאיסוף בעלי החיים כדי להביאם אל האדם. האברבנאל השווה זאת גם ל"יוצר" המוזכר ב.

על פי המסופר בפרק א' נברא האדם זכר ונקבה,  אולם לא מצוין באיזו צורה, ואם בגוף אחד או בשני גופים. בפרק ב', מתואר בפרוטרוט פיצול הנקבה מהזכר, על בסיס אחת מצלעותיו. חכמי התלמוד פירשו צלע זו כפאה (צד), כמשמעות המילה בשאר הופעותיה במקרא. אולם הם נחלקו בשאלת היחס בין אדם לחוה, וניסו ליישב את התיאורים השונים במקרא. דעה אחת נוקטת שאדם וחוה נבראו "שני פרצופין בגוף אחד", כלומר גוף אחד שמצדו האחד זכר ומצדו השני נקבה, ולאחר מכן הפרידם אלוהים לשני גופים. רעיון בעל מאפיינים מסוימים דומים מופיע בדברי אחד המשתתפים בדיאלוג "המשתה" של הפילוסוף היווני אפלטון.המשתה, עימוד סטפנוס 189- 193, בתרגום י.ליבס 111- 116  דעה שנייה נוקטת שחוה נבראה מזנבו של האדם. 

על פי המדרש פרקי דרבי אליעזר, חוה נוצרה מצלע ממש, והפעם הראשונה בה בוצעה הרדמה לצורך מניעת כאב, הייתה בעת היווצרה של חוה מגופו של אדם הראשון.

שני הסיפורים המקבילים של בריאת האדם מהווים בסיס למסה שהפכה לחיבור מרכזי בהגות היהודית האקזיסטנציאלית: "איש האמונה הבודד" של הרב יוסף דב סולובייצ'יק.

יש חוקרים הרואים בדעות השונות מחלוקת ביחס בין הגבר לאישה, האם הגבר הוא העיקר והאישה טפלה לו, או שמא הם שווים וסימטריים.

בריאת אדם וחוה באמנות

סיפור בריאת העולם, ובכלל זה סיפור בריאת אדם וחוה, הוא סיפור ויזואלי, המופיע פעמים רבות בציורי התנ"ך. בדומה ליתר ציורי התנ"ך, במשך מאות שנים עסקו בנושא זה ציירים נוצרים, ויהודים נמנעו מלצייר את התנ"ך. ציור בריאת האדם מעמיד בפני הצייר היהודי אתגר מיוחד, בהתאם לתפיסת היהדות השוללת את הדמיית האל לבעל גוף או צורת גוף. בציורים הנוצריים, לעומת זאת, מופיע בורא עולם בדמות אדם זקן. כך, למשל, בציורו הנודע של מיכלאנג'לו "בריאת האדם" בתקרת הקפלה הסיסטינית. קדם לציור זה תבליט נחושת של אנדראה פיזאנו בדלתות הדרומיות של הבפטיסטריום של פירנצה, משנת 1336, שגם בו מופיע האל בדמות אדם.

ראו גם
 נסירה

 קישורים חיצוניים 


הערות שוליים

קטגוריה:סיפורי ספר בראשית
קטגוריה:אדם וחוה
קטגוריה:פרשת בראשית
קטגוריה:בריאת העולם ביהדות