דוד אידר

מונטגיו דוד אִידֶר (באנגלית: Montague David Eder; 12 באוגוסט 1865 – 30 במרץ 1936) היה פסיכואנליטיקאי, רופא, מנהיג ציוני, איש רוח וסופר יהודי-בריטי.

רקע
ד"ר דייוויד (דוד) מונטגיו אידר. נולד בלונדון למשפחה יהודית מתבוללת, רופא, מראשוני הפסיכואנליטיקאים בבריטניה, מתלמידיו של זיגמונד פרויד, ראש ועד הצירים לארץ ישראל 1918 וראש המחלקה המדינית של ההסתדרות הציונית בירושלים 1922-1918, חבר בוועד המנהל של האוניברסיטה העברית בלונדון, נשיא הסתדרות ציוני אנגליה 1930-1932, סגן נשיא הסתדרות ציוני אנגליה 1936-1932.

 לימודים והכשרה רפואית
דוד אידר למד רפואה בבית החולים סנט ברתולומאו (Saint Bartholomew's Hospital) בלונדון. עם סיום לימודיו הוא יצא למסע ברחבי ארצות הברית ומשם המשיך דרומה ליבשת דרום אמריקה. בבוליביה הוא התנדב לשמש כרופא מנתח בצבא הבוליבאני.

בשנת 1900 חזר אידר ללונדון והחל לעסוק ברפואה כרופא כללי. במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרף אידר לצבא הבריטי ושימש כרופא במסגרת חיל הרפואה. במסגרת זו הוא הוצב באי מלטה כרופא אחראי על היחידה הפסיכו-נוירולוגית בבית החולים הצבאי. עבודה זו הובילה את אידר לכתוב בשנת 1917 את הספר
War-Shock, The Psycho-neuroses in War: Psychology and Treatment, העוסק בסימפטומים הפסיכולוגיים והנוירולוגיים מהם סבלו חיילים בהם טיפל.

פסיכואנליטיקן
החל משנת 1910 החל אידר לגלות עניין בתורת הפסיכואנליזה שבתקופה זו החלה להתפתח באירופה. הוא תרגם עבודות של קרל יונג לאנגלית ובהם הספר "התאוריה של הפסיכואנליזה" (The Theory of Psychoanalysis) ועבודות של זיגמונד פרויד ובהם "על החלומות" (On Dreams). משהתגבשה דעתו וגדלה מומחיותו העדיף אידר את הגישה הפרוידיאנית על גישתו של יונג.

הוא פרסם מספר מאמרים על פסיכואנליזה ורכש שם כמומחה בתחום שבתקופה זו נחשב לחדשני ביותר בעולם הרפואה.

בשנת 1932 הוא נבחר לתפקיד נשיא המחלקה הרפואית של בחברה הבריטית לפסיכואנליזה, ובאותה שנה פרסם את עבודתו "טיפול בחולה הסובל מנוירוזה"
(The Management of the Nervous Patient). בעבודה זו הציג אידר את הדרך לשילוב טכניקות של פסיכואנליזה בטכניקות איבחון המשמשות ברפואה כללית.

באותה שנה הציג אידר את התאוריה של המיתוס של הקידמה (Myth of Progress) במאמר בכתב העת היוקרתי British Journal of Medical Psychology. הוא הציג את הטענה כי בעוד התרבות האנושית צועדת קדימה בזכות תגליות מדעיות הבאות לידי ביטוי בטכנולוגיה והתקדמות במחשבה החברתית-פוליטית, האדם מגלה כי קידמה זו אינה מיטיבה עמו ותוצאה אחת של הקידמה היא אומללות של הפרט, המרגיש כי הוא מאבד שליטה ויכולת להבין את סביבתו.

פעיל ציוני
ניתן לחלק את פעילותו הציונית לשלוש תקופות : תחילה, חברותו בהסתדרות הטריטוריאליסטית, אחר כך פעילותו הציונית בירושלים 1918 -1922 ושובו ללונדון ופעילותו שם ומשם למען הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל.

כפעיל ציוני הוא נמנה עם חברי ההסתדרות הטריטוריאליסטית היהודית שבראשה עמד דודנו ישראל זנגוויל, לצד נחמן סירקין. אישים אלו צידדו במציאת טריטוריה להגשמת הציונות, וזאת בניגוד לאנשי רוח אחרים שראו בציונות תנועת התחדשות רעיונית. זנגוויל ואידר צידדו בהגשמת הציונות במסגרת תוכנית אוגנדה. בקונגרס הציוני השביעי פרשו הטריטוריאליסטים מן ההסתדרות הציונית והקימו את ההסתדרות הטריטוריאליסטית היהודית (יט"א). מטעמה יצא אידר בשליחות מטעמם ללוב במטרה לבדוק את האפשרות להתיישבות יהודים שם, שליחות שהעלתה חרס.

לאחר מלחמת העולם הראשונה, כבוש ארץ-ישראל בידי הבריטים, הצהרת בלפור (2 בנובמבר 1917) ובהשפעת ד"ר חיים ויצמן התקרב אידר אל הציונות המעשית בארץ-ישראל. ויצמן צרף אותו למשלחת הציונית, והוא עבר לגור עם משפחתו בירושלים ונשאר בה עד אוגוסט 1922. בספטמבר 1918 ויצמן עזב את הארץ ואידר נשאר לייצגו ולנהל את ענייניו בארץ ועמד בראש ועד הצירים ובראש המחלקה המדינית של ההנהלה הציונית בירושלים, תפקיד אותו מילא עד שעזב את הארץ. לא פעם ביקש לסיים את תפקידו בארץ ולשוב אל מקצועו כפסיכואנלטיקן, אך ויצמן שכנעו להישאר עד לאחר אשרור המנדט הבריטי ב-1922. הוא נשאר בירושלים למען הציונות ובמידה רבה גם בשל חברותו הנאמנה עם ויצמן. בארבע שנותיו בארץ הוא היה למעשה האיש של ויצמן, שליחו האישי ויד ימינו. בתוקף תפקידו כמנהל המחלקה המדינית של ההנהלה הציונית עסק בקשרים עם הממשל הצבאי והאזרחי הבריטי, נפגש רבות עם ראשי השלטון המנדטורי בארץ, עם ראשי כנסייה ועם מנהיגים ערביים. בהיותו בריטי ציוני היה איש קשר אידיאלי בין ההסתדרות הציונית והיישוב בארץ לבין שלטונות המנדט, ותרם רבות לפתרון בעיות וסכסוכים בין הנהגת היישוב לבין שלטונות המנדט.

אחרי שובו ללונדון המשיך בפעילות הציונית לצד פעילותו במקצוע הרפואה. "ויצמן העריך מאוד את אידר ואת ניסיונו המעשי בארץ. הוא היה חבר ההנהלה הציונית בלונדון ואחראי מטעמה על עבודת המחלקה המדינית שם. בראשית שנות השלושים היה זמן קצר נשיא הפדרציה הציונית באנגליה" 1930 –1932. גם בתפקידיו אלה המשיך להיות יד ימינו של ויצמן. בסיקור ראיון שלו עם המלך פייסל בלונדון בספטמבר 1925, אידר כותב "הבהרתי לו שאני למעשה אינני חבר בוועד הפועל הציוני, ולכן לא באתי אליו באופן רשמי, למרות שאני בקשר הדוק עם ד"ר ויצמן והייתי עמו לאחרונה בווינה. לכן, אפשר לשייך לד"ר ויצמן את כל מה שאומר, כאילו הדברים יצאו מפיו.מסמך מספר 9-60L ,גנזך ויצמן רחובות.

פעילותו בהקמת האוניברסיטה העברית בירושלים

ביולי 1918 הונחה אבן הפינה לאוניברסיטה העברית. ויצמן, נשיא הציונות היהודית, היה היושב ראש הראשון של חבר הנאמנים שלה. כאשר עזב את הארץ, אידר נשאר והיה שליחו הנאמן ופעל מטעמו גם בענייני הקמת האוניברסיטה. בשובו ללונדון ב-1922 היה חבר בוועד המנהל של האוניברסיטה בלונדון. עד פתיחתה הרשמית של האוניברסיטה ב-1925 ואף אחר כך, אידר היה פעיל בשם ויצמן ומעורב בכל שלבי ההקמה ובכל הנושאים הקשורים, החל מרכישת הבית הראשון ה-GRAY HILL HOUSE .מסמך מספר 125-150L, גנזך ויצמן, רחובות. והעברת הבעלות עליו, רישום ותיעוד גיוס כספים למען האוניברסיטה,מסמך מספר 97-150L, גנזך ויצמן, רחובות. קשר עם הארכיטקטים, פרופ' גידס (GEDDES) ,מר מירס (MEARS) ומר חייקין (CHAIKIN) ,מסמך מספר 87-151L, גנזך ויצמן, רחובות רכישת כתב היד המקורי של תורת היחסות של איינשטיין עבור האוניברסיטה,מסמכים 52-151L, מסמך 54-151L, מסמך 55-151L, גנזך ויצמן, רחובות. הקמת המעבדות לכימיה ולמיקרוביולוגיה ורכישת הציוד להן,מסמך 168-150L, גנזך ויצמן, רחובות גיוס מדענים טיפול בתוכניות הבנייה שם,מסמך מספר 133-150L, גנזך ויצמן, רחובות וכלה בתכנים ואופן הלמידה, המחקר וההוראה באוניברסיטה. בנושאים רבים אידר, בשם ויצמן, היה חלוק על הד"ר יהודה לייב מאגנס, נגיד האוניברסיטה, בנושאי מטרות האוניברסיטה, חלוקת המשאבים הכספיים ועוד.מסמך מספר 44-152L ומספר 43-151L, גנזך ויצמן, רחובות. אידר ריכז את העקרונות והרעיונות איך צריכה האוניברסיטה העברית להיות, בחוברת בשם The Hebrew University, Jerusalem, Some Perspectives and Aspects by M. Eder, London, Zaionist Organisation 1926 בחוברת המוקדשת לאוניברסיטה העברית, אותה חיבר ויצאה לאור מטעם ההסתדרות הציונית.מסמך מספר 11-152L, גנזך ויצמן, רחובות.

חייו הפרטיים
אשתו של דוד, אידית אידר, התוודעה לציונות בגיל ארבעים, לאחר שנחשפה לרעיון על ידי פעילות בעלה. הייתה מחנכת, פסיכולוגית ופעילה בוויצו.

אידר נפטר באנגליה בשנת 1936 ונקבר בלונדון. על שמו רחוב בשכונת רמת בגין בחיפה.

ספרייתו המדעית שכללה בעיקר ספרי פסיכולוגיה ופסיכואנליזה נמסרה בידי אשתו לספרייה הלאומית בירושלים.

 לקריאה נוספת 
 יעקב יערי-פולסקין, חיים בשליחות העם, בתוך: חולמים ומגשימים, תל אביב: הוצאת מ. מזרחי, 1967, עמודים 132–128
 משה יגר, תולדות המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ירושלים: מוסד ביאליק, 2011

קישורים חיצוניים


 טריטוריאליזם באתר תנועת העבודה הישראלית
 יחידות מודיעין ציוניות
 ועד ההגנה








הערות שוליים

קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19
קטגוריה:טריטוריאליזם
קטגוריה:רופאים יהודים בריטים
קטגוריה:רופאים צבאיים בריטים
קטגוריה:פסיכואנליטיקאים יהודים
קטגוריה:פסיכואנליטיקאים בריטים
קטגוריה:סופרים יהודים בריטים
קטגוריה:יהודים בצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:רופאים צבאיים יהודים
קטגוריה:חיים ויצמן
קטגוריה:סגל אונזער טריבונע
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1865
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1936