אלכסנדר זאובר

אלכסנדר (שמשון יעקב) זאובר (17 במאי 1903 - 9 בספטמבר 1961) היה עיתונאי ישראלי, איש התנועה הרוויזיוניסטית ובורר. היה המוציא לאור והעורך של השבועון "עיתון מיוחד" משנת ייסודו ב-1934 ועד לסגירתו ב-1952.
ממנהלי "אוי קלט" בארץ ישראל, עיתונאי בעיתון "דואר היום" עיתונאי ב"ידיעות אחרונות" ומקים מוסף "7 ימים" ב"ידיעות אחרונות" ועורכו הראשי של "דאס אידישע פאלקסבלאט". מלבד עיסוקו העיתונאי פעל בענייני ציבור, היה ממנהיגי יהדות הונגריה בארץ ועזר רבות לארגוני המחתרת השונים בתקופת המנדט.

חייו
זאובר נולד בעיירה נאדי-שומקוט (Nagysomkút) הסמוכה לבאיה מארה, שהייתה אז חלק מממלכת הונגריה (כיום ברומניה), בן לשמואל זאובר, מתלמידיו של ה"כתב סופר", וגיטל לבית שטרנבך. בשל מותם של הוריו בגיל צעיר, הוא גדל אצל סבו, מיכאל שטרנבך, והתחנך בחדר מסורתי. הוא התגייס לצבא הצ'כוסלובקי ושם קיבל את השם אלכסנדר. בשנת 1930 עבר להתגורר בברלין שם למד בבית המדרש לרבנים בברלין, במהלך שהותו בגרמניה למד את השפה הגרמנית.

בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, באותה שנה נשא לאישה את אילנה ברודי, לשניים היו שני ילדים: מיכאל ואמיצה. העברית הייתה שגורה בפיו בזכות לימודיו בגימנסיה העברית שבעיר הולדתו.

נינו, רז זאובר, המשיך את דרכו בתקשורת ועבד בערוצים עשר ו-12. בהמשך, במהלך לימודיו באוניברסיטת תל אביב, היה ראש תא פוליטי. לאחר מכן שימש כיועץ פרלמנטרי לח"כ סימון דוידסון, דובר של ח"כ אפרת רייטן וכיועץ של הקונסול הכללי בניו יורק לשעבר, אסף זמיר. כיום רז הוא יזם, עורך ומנחה את "הפודקאסט של רז זאובר" והבעלים של חברת התקשורת והאסטרטגיה ״זאובר תקשורת".

פעילות עיתונאית
זאובר הקים בהונגריה את העיתון "דאס יודישע פאלקסבלאט" שהיה העיתון ההונגרי הציוני הראשון.
זאובר כתב רבות בעיתון "אוי קלט", ובעיתון "דואר היום".
שמאל|ממוזער|250px|שער גיליון השבועון, 24 בספטמבר 1948

עיתון מיוחד

זאובר נחשב ל"אבי העיתונות הצהובה בארץ ישראל" זאת בשל העיתון שהיה תחת עריכתו ובבעלותו "עיתון מיוחד", שעסק בפלילים וברכילות על חיי האישים בארץ ישראל דבר שהיה נדיר וראשוני בארץ. את העיתון הקים לאחר שהעיתון הקודם שבו עבד "דואר היום" נסגר.

כותרותיו של זאובר ב"עיתון מיוחד" היו יוצאות דופן, סנסציוניות, ובנוסח מחורז, למשל:בעל מלון שכיח, נעל את אשתו על מסגר ובריח, עזב את חברתו ושתי ברחוב הטורים, והתחתן עם אסתר העשירה בפוריםכתבות רבות בעיתון כתב זאובר תחת שמות עט שונים, בהם השם "סבירם", שפירושו סבי רב מיכאל, על שם סבו הרב מיכאל שטרנבך. הוא נתבע כמה פעמים על ביזיון בית המשפט, לאחר שפרסם דיווחים על משפטים בטרם הסתיימו.

עיתון מיוחד זכה לתפוצה גדולה אך בשל קריאתו של יהודה מוזס לאלכסנדר זאובר להצטרף לסגל ידיעות אחרונות החליט זאובר לאחר 19 שנים לסגור את עיתון מיוחד ולהמשיך בקריירה העיתונאית שלו בידיעות אחרונות .

 ידיעות אחרונות 
בשנת 1952 סגר את "עיתון מיוחד" והקים שבועון חדש בשם "7 ימים". לאחר הפילוג ב"ידיעות אחרונות" והקמת "מעריב", יהודה מוזס פתח בגיוס מזורז של עיתונאים ובהם זאובר והשבועון החדש שהקים. השבועון הפך למוסף "7 ימים" וזאובר היה עורכו הראשון. הוא עבד ב"ידיעות אחרונות" עד סוף ימיו. במהלך פעילותו היה כתב לענייני משפט.

אף שהרבה לכתוב על שערוריות, מעולם לא הוגשה למוסדות העיתונאיים תלונה נגדו.

פעילותו הציבורית
מעמדו כעיתונאי הקנה לו מעמד ציבורי והוא שימש כבורר ומפשר בבעיות שהיו בין אנשי היישוב. הוא השתייך לברית הציונים הרוויזיוניסטים, והיה חבר באגודות שונות כמו "התאחדות עולי הונגריה".

כאשר הקימו אב"א אחימאיר, אורי צבי גרינברג ויהושע ייבין את "ברית הבריונים", הצטרף גם זאובר לתנועה. על אף היותו איש ימין היה גאה בבנו מיכאל זאובר שהלך אחרי דוד בן-גוריון ונמנה עם מקימי קיבוץ שדה בוקר.

את כשריו ניסה זאובר לתעל לטובת הצלתו של יעקב וייס, בנו של בן דודו, יוסף. ניסיונות אלו עלו כאמור, בתוהו.

בזמן מלחמת העצמאות השתתף במשלחת לקניית נשק לצ'כוסלובקיה, זאובר נבחר לתפקיד זה בשל קרבתו והשפעתו על אנשי השלטון, כושר השכנוע שלו וידיעת השפה הצ'כית.

זאובר היו ידוע בנדיבות וברוחב הלב שגילה ובעזרה שנתן לאנשים בתקופתו, אחד מן הסיפורים הידועים ביותר בתל אביב של אז היה על שאול טשרנחובסקי, שהיה חבר בפרלמנט העיתונאים של זאובר ברחוב רוטשילד בתל אביב. אחת לשבוע היו נפגשים עיתונאים כדוגמת שלום רוזנפלד ועוד רבים בבית קפה. בחבר קבוע בפרלמנט היה הרופא של תל אביב באותה העת, שאול טשרנחובסקי, שבעקבות מצבו הכלכלי הרעוע היה מעין נוהל שבו נהוג לתת לו לירה אחת מכל עיתונאי, יום אחד הפתיע זאובר את יושבי הפרלמנט ונתן לטשרנחובסקי 10 לירות, כסף רב באותו הזמן, כנשאל מה הוא עושה, ענה "לירה אחת הוא לא יחזיר, אבל 10 לירות זה כסף גדול ולכן לי הוא יחזיר".

 משלחת הנשק לצ'כוסלובקיה 
על אף היותו ריווזיניסט ובשל ידיעת השפה הצ'כית, נתבקש זאובר בידי בן-גוריון להוות חלק ממשלחת קניית הנשק מצ'כוסלובקיה. הכסף לקניית הנשק נאסף מתרומותיהם של יהודי ארצות הברית, אך הממשל האמריקאי סירב לשחרר את הכספים לטובת בניית הצבא הישראלי העתיד לקום. מי שנרתם לטובת המשימה היה לא אחר מאשר פרנק סינטרה, הזמר הידוע והציוני הנלהב השתמש בקשריו והעביר את הכספים במזומן בתוך מזוודה אל הארץ.
מותו
לאחר פטירת רעייתו בטרם עת (בגיל 40) חלה במחלת לב ונסע עם משלחת חסידי חב"ד לבקר את הרבי מלובביץ' בניו יורק ולזכות בברכתו. זאובר נפטר שם בערב ראש השנה תשכ"ב. ארונו של זאובר הובא לישראל. כשפרשי המשטרה סוגרים את התנועה יצא מסע ההלוויה של זאובר מבית החולים איכילוב אל "בית סוקולוב", שם הספידוהו הרצל רוזנבלום, שר המשטרה בכור שטרית, יצחק ידידיה פרנקל, יהודה שפיגל מנהל משרד הדתות לשעבר ונשיא התאחדות עולי הונגריה בישראל דאז, ומרטין פלדי, יו"ר התאחדות עולי הונגריה בתל אביב. ספר השנה של העיתונאים ל-1962 כלל מאמרים לזכרו. נקבר בבית העלמין קריית שאול., סמוך לרעייתו, אילנה, שנפטרה במרץ 1952.
הותיר אחריו את בנו ובתו.

ספרו
"דם קדושים בעפר הכביש" הוצאת "ספר" שנת 1936
 לקריאה נוספת 
 אב"א אחימאיר, עין הקורא, הוצאת הוועד להוצאת כתבי אחימאיר, 2003, עמ' 140–141.

 קישורים חיצוניים 


 אלי אשד, קיצור תולדות הרכילאות והסלבריטאיות העברית, עיתון הרכילות הראשון 
 זאב גלילי, " הייתי מביא לביאליק בכל בוקר שני כעכים ולחם לבן צרפתי שאהב", באתר "היגיון בשיגעון"
הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים יהודים הונגרים
קטגוריה:יהודים מרוסיה הקרפטית
קטגוריה:מו"לים ישראלים
קטגוריה:מו"לים ביישוב
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית ביישוב
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:חברי ברית הבריונים
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:סגל דואר היום
קטגוריה:יהודים ממוקצ'בו
קטגוריה:כתבי רכילות ישראלים
קטגוריה:סגל אוי קלט
קטגוריה:כתבים משפטיים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19: אנשי היישוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1961