היסטוריה אוגוסטה

היסטוריה אוגוסטה (בלטינית: Historia Augusta) היא אוסף של ביוגרפיות של קיסרי רומא בין השנים 117–284 לספירה (מאדריאנוס ועד נומריאנוס וקארינוס) ושל חלק מן השותפים לשלטון, היורשים המיועדים והטוענים לכתר הקיסר בתקופה זו.

על קובץ הביוגרפיות
בכתבי היד של הביוגרפיות הן מיוחסות לשישה סופרים שחיו בתקופת הקיסרים דיוקלטיאנוס וקונסטנטינוס (שלטו בשנים 284–337), סופרים עלומים המכונים בשם הקיבוצי Scriptores Historiae Augustae (בראשי תיבות SHA או HA בלבד), כלומר: "המחברים של תולדות האוגוסטים" (קיסרים). השם נטבע בשנת 1603 בפריז על ידי המלומד הקלאסי איזק קזובון, המהדיר של ההוצאה הראשונה הביקורתית. קזובון שאב את השם מהביוגרפיה של הקיסר טקיטוס, שם מתאר המחבר את ההיסטוריון טקיטוס כ"מחבר תולדות אוגוסטים", ומאחר שמצא קזובון לפחות שישה שמות של מחברים בראש הביוגרפיות שבקובץ, הוא כינה אותו בשם זה בלשון רבים.

אך המחבר האמיתי של הביוגרפיות וזמן חיבורם עודם עלומים. הדעה הרווחת בקרב החוקרים, היא שקובץ הביוגרפיות, כפי שהגיע לידינו, נכתב או נערך בידי מחבר אחד בסוף המאה ה-4 ותחילת המאה ה-5. המחבר-העורך הסתתר מאחורי שישה שמות בדויים והטעה כביכול את הרשויות כאילו החיבור קדום לפחות במאה שנים (לאורך החיבור כולו פונה הכתוב מדי פעם אל הקיסרים דיוקלטיאנוס וקונסטנטינוס), ככל הנראה משום שבשל תוכן החבור, העדיף שלא להיחשף כדי להימנע מעימות עם שלטונות רומא בימיו - רומא הנוצרית והמיליטנטית. סביר להניח שהמחבר נמנה עם העילית של בירת האימפריה ואולי אף משרידי האריסטוקרטיה הישנה, הטרום-נוצרית.
המחבר (או מחברים) השתייך לחוגים הפגניים של רומא, ונראה כי החיבור משקף דעות ושאיפות אופייניות לחברה הרומית באותה תקופה, אולם לא נראה שקיימת משנה פוליטית ברורה המשותפת לכל הביוגרפיות.
המחבר-העורך נראה כרומאי משכיל, שניכר שהיה לו עניין רב בתולדות רומא האלילית. הוא מעורב רגשית בחיי הקיסרים עליהם כתב, ומנקודת מבטו יש במעלליהם לקח לרומא גם לעתיד. הוא לא התעניין במיוחד בהיבטים הכלכליים, החברתיים והאחרים של האימפריה בתקופת הקיסרים שעליהם כתב, ככל הנראה משום שלא ראה שמתחוללים בהם שינויים מהותיים. הוא מספר בעיקר על דרכי השתלטותם של הקיסרים הללו על השלטון באימפריה והאופנים בהם מימשו אותו.

המחבר-העורך מעיד על עצמו כי הוא אינו היסטוריון מקצועי ואף לא איש המילה הכתובה, אלא "מספר מן השורה".
הוא מספר כי הגיע לחומר ארכיוני ולספריות הציבוריות של רומא, אך גם נעזר בעדויות בעל פה של בני משפחותיהם ומקורביהם של האנשים הקשורים לנושא עליו הוא כותב. כמו כן, הוא טורח להצביע על יושרתו.
לכל אורך ההיסטוריה אוגוסטה היא מכריזה על מודעותה לעקרונות של הכתיבה ההיסטורית. כך למשל, המחבר מודע לצורך לבסס את הכתוב על אסמכתאות. אולם הדעה המכרעת במחקר היא שהאיגרות, למשל, המשובצות בחיבור נכתבו על ידי המחבר ולא הועתקו מארכיון. המחבר אף מודיע כי בתוקף כללי הכתיבה שאימץ, הוא אינו מאמין לכתוב בחיבורים העומדים לפניו, ביוונית או בלטינית, ולפיכך, כאשר הוא עוסק למשל בהחלטת סנאט כלשהי, הוא פונה ישירות לקובצי החלטות הסנאט הרשמיים, וכאשר אין לפניו אסמכתאות מקוריות, הוא משווה בין דברי מחברים שונים. המחבר גם מבטיח לקוראים כי הוא מבחין היטב בין רטוריקה לבין האמת במסירת זיכרון האירועים בעבר. אלא שקיים מרחק רב בין עקרונותיו אלה של המחבר לבין המצוי בחיבורו. אולם לדברי דוד גולן, "לא ברמייה לשמה עסקינן, אלא ביצירה מיוחדת באופיה ובמגמתה". עוד מציין גולן, כי בנושאים שנוגעים לעיקרי השקפתו של המחבר, "נוהג הוא דיבור גלוי ושל כובד ראש גמור", ועם זאת, "כורע החיבור לא אחת תחת נטל הנימה האירונית לסוגיה". חיצי כתיבתו מכוונים אל הקוראים הרומאים, ובראשם בני מעמדו, שזנחו את דרכי האבות ומשלימים עם רומא הנוצרית.

ההיסטוריון טימות'י בארנס  כתב: "בהיסטוריה אוגוסטה חוברים תכופות אמת ושקר יחד באותה פסקה, באותו משפט, אפילו באותו חלק המשפט", ולפיכך אי אפשר לטעון כי קביעה כלשהי מן ההיסטוריה אוגוסטה כמות שהיא מכריעה עדות חיצונית נוגדת.
ההיסטוריון פיטר ברנט קבע כי בענייני תולדות המנהל בקיסרות הרומית, ההיסטוריה אוגוסטה היא בלתי מהימנה במקרה הטוב.
מהימנות הביוגרפיות מוטלת בספק, אך למרות זאת, עקב מיעוט במקורות אחרים, הן משמשות מקור ראשי לתולדות הקיסרות הרומית במאה השלישית לספירה.

יש הסכמה במחקר כי לצורך כתיבת תשע הביוגרפיות הראשונות היה בידי המחבר חומר גלם רב יחסית, והדבר ניכר מן המידע הרב יחסית המצוי בביוגרפיות הללו, בעוד שבשאר הביוגרפיות ניכר בסיס צר יותר של חומר גלם היסטורי.

על "חיי הדריאנוס"
באשר לביוגרפיה של הדריאנוס, המחבר העורך יכול היה להשתמש כמקורות בכל החיבורים ההיסטוריים שעסקו בתקופת שלטונו של קיסר זה, כמו למשל חיבורו של קסיוס דיו. אולם מאחר שביקש המחבר לכתוב ביוגרפיה, הרי שסביר שהתמקד בעיקר בחומר ספרותי ביוגרפי. ב"חיי הדריאנוס" הוא מאזכר ומצטט במפורש סופר שחיבר ביוגרפיה של הדריאנוס בשם מריוס מקסימוס, שקרוב לוודאי שנמנה עם הפקידות הבכירה של האימפריה ושימש, בין היתר, מושל פרובינקיה בתחילת המאה ה-3. הוא כתב קובץ של 12 ביוגרפיות של קיסרים, כפי שעשה סווטוניוס כמאה שנים לפניו, ולמעשה המשיך את סדרת שנים-עשר הקיסרים שלו, כלומר, התחיל בנרווה וסיים באלאגבאלוס (לוורוס לא הקדיש ביוגרפיה נפרדת). אופן כתיבתו של מקסימוס היה קרוב לזה של סווטוניוס והשפיע על כתיבתו של מחבר "חיי הדריאנוס" בהיסטוריה אוגוסטה, שכן גם בחיבור זה ניכרת כתיבה על פי נושאים ולא במתכונת רצף היסטורי, ו-27 פרקי הביוגרפיה מתחלקים באופן שמזכיר את החלוקה הקבועה של פרקי הביוגרפיות של סווטוניוס. פרקים 1–4 מתארים את יחוסו, וחייו של הדריאנוס לפני שנעשה קיסר; פרקים 5–14 עוסקים בכל פעילותו הקיסרית; פרקים 15–22 עוסקים באופיו ואישיותו וגם בפעלתנותו כקיסר; בפרקי הסיום מתוארים הסימנים שבישרו את מותו, וכן מובאים פרטים על חזותו ודברי הערכה מסכמים.

לדעת החוקרים עמדו לפני המחבר חיבורים ביוגרפיים נוספים על הדריאנוס, שלא ניתן לאתר את זהות מחבריהם. המחבר מציין במפורש שהסתייע באוטוביוגרפיה של הדריאנוס עצמו, אך עם זאת, קשה לקבוע אם היא אכן עמדה לפניו או שנעזר במקור אחר שציטט אותה. בחיבור זה נאמר כי הדריאנוס לא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו בשמו שלו, אלא מסר אותה לעבד משוחרר שלו, פובליוס איליוס פליגון, סופר היסטורי, כדי שיפרסם אותה בשמו. אם ידיעה זו נכונה, הרי שיש לשאול מדוע הדריאנוס עשה זאת, שכן כתיבת פועלו של קיסר לא נחשבה בתקופה זו משום בושה לקיסר. נראה אם כך שהאוטוביוגרפיה נועדה לְהָזֵם דיבות, להתגונן מפני האשמות ולהפריך דימוי שלילי שדבק בו בחייו. אולם המובאות הישירות והעקיפות בחיבור זה שמקורן הוא חיבורו של מריוס מקסימוס, מלמדות כי המחברים שכתבו על הדריאנוס הצביעו גם על צדדים לא חיוביים בחייו, ולא כולם דיברו בשבחו.

מבנה הקובץ
קובץ הביוגרפיות לא שרד בשלמותו. מגילת הקלף כפי שהגיעה לידינו היא העתק שנעשה במאה ה-9 מהמגילה המקורית. המגילה המקורית ככל הנראה פתחה בביוגרפיה של נרווה (קיסר בשנים 96–98), כהמשך למחזור הביוגרפיות של סווטוניוס "חיי שנים-עשר הקיסרים", שהסתיים בחיי דומיטיאנוס. מתוך הערות שונות בתוך הביוגרפיות בקובץ עצמו, מתברר כי הוא הסתיים בחיי הקיסרים שקדמו לקונסטנטינוס, הקיסר הפגני האחרון.
מקורה של השערה זאת הוא בעובדה שמבחינה סגנונית החיבור מחקה את סגנונו של סווטוניוס.

אם אכן מתכונתו המקורית של הקובץ הייתה תיאור חייהם של כל הקיסרים מנרווה עד לנומריאנוס (השנים 96–284), הרי שחסרות בו הביוגרפיות של נרווה וטריאנוס (השנים 96–117), ולפיכך מתקבל על הדעת שחסר גם המבוא לחיבור, וכן חסרות בו הביוגרפיות של פיליפוס הערבי, דקיוס, טרבוניאנוס גאלוס, איימליאנוס והחלק הראשון של חיי ולריאנוס (השנים 244–253). לא ידוע מן הכתובים מהי סיבת הדילוג על הקיסרים הללו. אחת ההשערות היא שמעתיק מן המגילה המקורית, בין המאות ה-5 עד ה-9 לערך, השמיט ממנה דברים, אולי גם ללא כוונה, כמו למשל גיליון קלף מתוך המגילה.

הקובץ כולל 30 ביוגרפיות, שרובן כוללות את חייו של קיסר יחיד, ואילו אחרות כוללות קבוצה של שניים או יותר שקובצו יחדיו רק בשל היותם קרובים או בני אותו הזמן. קיסרים אלה כוללים לא רק את אלה ששלטו ממש, ה"נשגבים" (Augusti), אלא גם את היורשים המשוערים (ה"קיסרים") ואת מגוון הטוענים לכתר השלטון באימפריה (Tyranni).

הביוגרפיות
הביוגרפיות על פי סדרן בקובץ (שנות שלטונו של הקיסר לצד שמו):

הסופרים
על פי המסורת של כתבי היד, הביוגרפיות חוברו על ידי שישה סופרים שונים:
 אייליוס ספרטיאנוס (Aelius Spartianus): חיי אדריאנוס, אייליוס, דידיוס יוליאנוס, פסקניוס ניגר, קרקלה וגטה.
 יוליוס קפיטולינוס (Julius Capitolinus): חיי פיוס, מרקוס אורליוס, ורוס, פרטינקס, קלודיוס אלבינוס, מקרינוס, המקסימינים, הגורדיאנים, מקסימוס ובלבינוס.
 וולקקיוס גליקנוס ויר קלריסימוס (Vulcacius Gallicanus): חיי אווידיוס קסיוס.
 אייליוס למפרידיוס (Aelius Lampridius): חיי קומודוס, דיאדומניאנוס, אלאגבאלוס וסוורוס אלכסנדר.
 טרבליוס פוליו (Trebellius Pollio): חיי פיליפוס הערבי עד קלאודיוס השני גותיקוס.
 פלוויוס וופיסקוס איש סירקוסה (Flavius Vopiscus): חיי אורליאנוס, טקיטוס, פרובוס, פירמוס ושלושת עמיתיו הטיראנים, וקארוס ובניו.

הביוגרפיות החל מאדריאנוס ועד גורדיאנוס השלישי (השנים 117–244) מוקדשות לדיוקלטיאנוס (קיסר בשנים 284–305) ונכתבו על ידי ארבעה סופרים.
הביוגרפיות החל מולריאנוס ועד קארינוס (השנים 253–285) מוקדשות לקונסטנטינוס הראשון (306–337) ונכתבו על ידי שני סופרים.

 כתב היד 
כתב היד הקדום ביותר הקיים של קובץ הביוגרפיות הזה מכונה "היסטוריה אוגוסטה" וידוע בשם "פַּאלַאטינוּס לאטינוס מס' 899", כפי שמופיע בתו הקטלוג בספריית הוותיקן, שם הוא מסומן באות היוונית פי. מוצאו בהעתק שנעשה במנזר פולדה (גרמניה). כתבי יד אחרים נחשבים מאוחרים ממנו ואף כהעתקים שלו. מגילת הקלף היא מן המאה ה-9 והיא מתחילה בחיי אדריאנוס. היא הודפסה כפי שהיא לראשונה בשנת 1475 במילאנו, כאשר בראש הביוגרפיות השונות נמצאו שמותיהם של שישה מחברים שונים. ההוצאה לאור המוקדמת לדפוס עשויה להצביע על מידת ההתעניינות שגילו אנשי הרנסאנס לתוכנה, כמו גם על מידת החשיבות שייחסו לסיפורי חייהם של קיסרי האימפריה הרומית לצורך השלמת הידיעה אודות תולדות רומא הקיסרית.

היהודים בהיסטוריה אוגוסטה
ההיסטוריה אוגוסטה אינה כוללת ביטויי עוינות כלפי יהודים או הערות ביקורתיות הנוגעות להם, כפי שניתן למצוא בה למשל, ביחס לסורים, למצרים או לגאלים.
היהודים מופיעים בה באופן די בולט וניתן להסביר זאת בהשפעה שעדיין הייתה להם על החברה הרומית בסוף המאה ה-4, כפי שנובע ממקורות אחרים מאותה התקופה.

בביוגרפיה של אדריאנוס יש אזכור למרד התפוצות ולפולמוס של קיטוס, וכן למרד בר כוכבא, שעל פי ההיסטוריה אוגוסטה, הסיבה לפריצתו הייתה גזירתו של אדריאנוס האוסרת את קיום מצוות המילה.
בביוגרפיה של אנטונינוס פיוס נכתב כי הוא הכריע "את היהודים המורדים", אולם אין מידע ברור ממקורות אחרים על מרד יהודי תחת שלטונו. ניתן גם לקרוא את המשפט כמתאר את היהודים כמרדניים, אולם ייתכן גם שלאחר דיכוי מרד בר כוכבא התרחשו התנגשויות נוספות עד שבוטלו גזירות אדריאנוס בידי אנטונינוס יורשו.
בביוגרפיה של ספטימיוס סוורוס נכתב כי הסנאט החליט לזכות את בנו (קרקלה) "בטריומף על היהודים". לא ידוע לנו מהמקורות על סיבה כלשהי לדיכוי של מרד יהודי. הדבר היחיד שניתן להסיק מכך הוא שהושגו הישגים צבאיים כלשהם ביהודה, אך לא בהכרח קשורים ביהודים, שבתקופה זו כבר לא היוו את רוב האוכלוסייה של ארץ יהודה גופא. אולם סביר יותר שאין לידיעה זו ביסוס היסטורי. מצעד ניצחון כזה, ללא קשר להיסטוריוּת שלו, מרמז על התנגשות בין קרקלה והיהודים, בזמן שבביוגרפיה של קרקלה ניכרת סימפתיה ברורה כלפי יהודים.
בביוגרפיה של ספטימיוס סוורוס נאמר עליו כי בעת מסעו הרעיף זכויות רבות על תושבי פלשתינה, אולם מיד אחר כך נאמר כי "אסר בעונש חמור להיעשות יהודים". מכך משתמע לכאורה שהמחבר מבחין בין "פלסטינים" לבין יהודים. בביוגרפיה של פסקניוס ניגר מסופר שהשיב לתושבי פלשתינה שביקשו הקלה במס המוטל עליהם, כי היה רוצה להטיל מס גם על האוויר שהם נושמים.
בביוגרפיה של אלאגבאלוס מסופר כי נהג לומר שצריך להעביר אל המקדש שבנה לאל אלאגבאלוס על הגבעה הפאלאטינית "את דתות היהודים והשומרונים ואת פולחן הנוצרים כדי שהכהונה של אלגבלוס תכיל את המסתורין של כל הפולחנים", אולם ישנו ספק רב לגבי אמיתותה ההיסטורית של ידיעה זו.
אחת האנקדוטות המתארות את ראוותנותו של אלאגבאלוס בביוגרפיה שלו, מספרת כי "הגיש לעיתים יענים בארוחותיו, ואמר שלאכול אותם הוא בחזקת מצווה אצל היהודים". מדובר בבדיחה המכוונת לאיסורי האכילה הידועים של היהודים, אולם מאחר שיענים היו בין בעלי החיים האסורים לאכילה על פי התורה, ניתן להניח שבמהלך המסירה של ההיסטוריה אוגוסטה, מילת השלילה הושמטה.

בביוגרפיה של אלכסנדר סוורוס נכתב כי "הוא כיבד את החוקים הפרטיים של היהודים", כונה בלגלוג "ארכיסינגוגוס סורי", החזיק פסלים של "נפשות קדושות ביותר" ובהן אברהם, נהג על פי "נוהל שמקיימים הנוצרים והיהודים", ושמע מיהודים או מנוצרים מימרה, ש"ציווה לחקוק אותה בפלטין ובמבנים ציבוריים" - אמרה הידועה בצורתה הארמית ומיוחסת להלל הזקן.
בביוגרפיה של גורדיאנוס השלישי נכתב כי החיילים בנו לו אתר קבורה והוסיפו כתובת בכמה שפות: "יוונית, לטינית, ופרסית, ובעברית ובמצרית". אלא שלא ידוע משום מקור אחר על כתובת כזאת וסיפור זה ככל הנראה אינו אותנטי. עם זאת, בולטת החשיבות שניתנה בו לאותיות העבריות, שלהן ניתן מעמד שוה לאלו שביוונית, לטינית, פרסית ומצרית. אזכור "השפה של היהודים" יחד עם השפות הללו מעידה כי היוזמים של הכתובת או המחבר ומקורותיו ראו ביהודים נוכחות רצינית באזור נהר פרת בתקופתם.
בביוגרפיה של קלאודיוס השני נזכר משה, "שהיה מקורב אל אלוהים, כפי שאומרים ספרי היהודים" ו"קיבל מענה מהאלוהות הבלתי מוכרת מקרוב". בכך מתייחס המחבר לאלוהי היהודים כלא-ודאי, לעומת אלוהיהם הוודאיים של הרומאים.
בביוגרפיה של סטורנינוס מצוטטת כביכול איגרת מאת אדריאנוס, העוסקת במצב הדתי במצרים ובה נטען כי "אין שם ראש בית כנסת (ארכיסינגוגוס) של יהודים, שומרוני וראש כמורה של נוצרים, שאיננו איצטגנין, רואה בקרביים, מושח בשמן ואף הפטריארך עצמו שעה שמגיע אל מצרים מאלצים אותו אחדים להעריץ את סרפיס, ואחרים – את כריסטוס". באיגרת נעשה ניסיון לאפיין את כלל אוכלוסיית אלכסנדריה ולסכם: "האל היחיד שלהם הוא הממון, ולו סוגדים הנוצרים, היהודים ובסך הכל האומות כולן". תיאור עיסוקם של ראשי הדתות המונותאיסטיות במצרים כידעונים ומרפאים במשחות הוא חלק מהלגלוג על כל המאמינים באמונות טפלות, מזווית ראייתו של פגאני נאור. תיאור ביקורו של "ראש האבות" (פטריארך) הוא בעצם אנקדוטה על ציד נפשות להמרת דת, תופעה המנוגדת לדרכה של התרבות הרומית, ונראה כאין זו עדות היסטורית. לדעת מנחם שטרן, אותו פטריארך חייב להיות הנשיא הארץ-ישראלי של בית הלל, שלפחות החל מהמאה ה-3 המקורות הספרותיים מעידים כי הוא נחשב ל"פטריארך". עם זאת, רוב החוקרים דוחים את האותנטיות של האיגרת הזו.

לדעת דוד גולן, בכל הנוגע לאזכורי היהודים וארץ ישראל, ההיסטוריה אוגוסטה היא בלתי מהימנה, וללא אימות יאות של כל אזכור בנפרד, אין להחשיבו כעובדה בתולדות העם היהודי במאות ה-2 וה-3.

תרגומים לעברית
 היסטוריה אוגוסטה: חיי הדריאנוס. תרגם מרומית וצירף מבואות, הערות ונספחות דוד גולן. ירושלים, הוצאת אקדמון, 1989. 
 היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים האנטונינים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2007. 
 היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים הסוורים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2010.
 היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. 

לקריאה נוספת
 בנימין איזק, "עמדות רומאיות כלפי היהודים והיהדות". ציון ס"ו, (תשס"א), עמ' 61–64.
 H. Dessau, "Über Zeit und Personlichkeit der SHA". Hermes 24 (1889), pp. 387-92
 T. Mommsen, "Die SHA". Hermes 25 (1890), pp. 228-92
 R. Syme, Ammianus and the Historia Augusta. Oxford, 1968.
 R. Syme, Emperors and Biographies: Studies in the Historia Augusta. Oxford, 1971.
 M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1980, Vol. II, CXLII. Scriptores Historiae Augustae, pp. 612-642.
 B. Isaac, "Orientals and Jews in the Historia Augusta: Fourth-Century Prejudice and Stereotypes", in: I. M. Gafni, A. Oppenheimer and D. R. Schwartz (editors), The Jews in the Hellenistic-Roman World, Studies of Memory of Menahem Stern. Jerusalem, 1990.

קישורים חיצוניים
 היסטוריה אוגוסטה - המקור הלטיני ותרגום לאנגלית
 היסטוריה אוגוסטה - מבוא 
 היסטוריה אוגוסטה הטקסט + מבוא קצר באתר livius.org


הערות שוליים

קטגוריה:ספרים ביוגרפיים
קטגוריה:רומא העתיקה: ספרות
קטגוריה:ספרי המאה ה-4
קטגוריה:ספרות בשפה הלטינית