נבלה (הלכה)

בהלכה נבלה, היא בעל חיים שמת ללא שחיטה כלל, או שנשחט שלא כהלכה (כגון שסכין השחיטה לא היה חלק לגמרי, אלא פגום במקצת, או, כמנהג המערב שקורא לה "שחיטה הומנית", הימום באמצעות אקדח הימום שחודר את הגולגולת ומרסק את גזע המוח כדי שאותות נוירולוגיים מאזור הראש לא יגיעו למח). הנבלה אסורה באכילה, ואף מטמאת את הנוגע בה או הנושא אותה בטומאת נבלה.

 איסור האכילה
בתורה נאמר: 
הפסוק קובע שהנבלה אסורה באכילה אולם מותרת בהנאה, כלומר ניתן להפיק ממנה כל תועלת שהיא מלבד אכילה. לפיכך מותר להשתמש בו לכל מלאכה וכן למכרה לנכרי, או לתת אותה במתנה לגר תושב (מי קיבל על עצמו רק את שבע מצוות בני נח).
נחלקו תנאים האם מותר להנות מהנבלה על ידי נתינה לגוי או מכירה לגר, או שעל דברי הפסוק להתקיים ככתבם דווקא.

 טומאת הנבלה

בתורה נאמר: 
התורה מבחינה בין הנוגע, שרק הוא עצמו נטמא ואינו מטמא את בגדיו, לבין הנושא את הנבלה, שטומאתו חמורה יותר, ואף בגדיו נטמאים וטעונים "כיבוס", כלומר, טהרה במקוה.
רק החלקים הראויים לאכילה מטמאים. עור הנבלה ועצמותיה טהורים, וכן גם החלב (ח' צרויה) של בהמה שהתנבלה, וניתן לעשות בהם שימוש לכל מלאכה.

עוד נאמר בתורה:  בתורה שבעל פה התפרש פסוק זה על נבלת העוף הטהור דווקא, שמטמאת את האוכל אותה, אך לא את הנוגע בה במגע חיצוני. כמו כן מלמדת ההלכה, שרק נבלה מטמאת ואילו טריפה שנשחטה כהלכה אינה מטמאת.

ראו גם
 שחיטה (הלכה)
 טרפה
 חתיכה נעשית נבלה

 קישורים חיצוניים 

 הלכות מאכלות אסורות פרק ד (העוסק בנבלות וטרפות) באתר של "מכון ממרא"

 הערות שוליים 

קטגוריה:שחיטה ביהדות
קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:בעלי חיים ביהדות
קטגוריה:פרשת ראה