פרשת אחרי מות

שמאל|ממוזער|260px|איור מעשה ידי צ'ארלס פוסטר משנת 1897, המתאר את עבודת המולך - הקרבת בן לפסל של המולך
פרשת אַחֲרֵי מוֹת היא פרשת השבוע השישית בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב. 

המילים הפותחות את הפרשה מתייחסות למיתת נדב ואביהוא, שתוארה בפרשת שמיני: 

בשנים פשוטות קוראים את פרשת אחרי מות ביחד עם פרשת קדושים במהלך חודש אייר. בשנה מעוברת היא נקראת לבדה, בדרך כלל בשבת שאחרי פסח, אך לעיתים בשבת הגדול.

תוכן הפרשה
הפרשה פותחת בפסוקים:

לאחר מכן מפורטים התנאים לעבודת הכהן במקדש בכמה היבטים:
 עבודת יום הכיפורים, היום היחיד בשנה בו מותר לכהן הגדול להיכנס לקודש הקודשים.
 איסור שחוטי חוץ - האיסור להקריב קרבנות מחוץ לבית המקדש.
 מצוות כיסוי הדם אחרי השחיטה.
 איסורי גילוי עריות.

תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת אחרי מות יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים.

יחד עם פרשת קדושים:
שנת השא ושנת זחא - י"ב באייר.
שנת זשג ושנת בחג - י' באייר.
שנת בשה ושנת גכה - ח' באייר.
שנת הכז - בארץ ישראל ו' באייר, בחוץ לארץ י"ג באייר.
בנפרד:
שנת החא - י"ד בניסן.
שנת השג - י"ב בניסן.
שנת זחג - כ"ו בניסן.
שנת זשה ושנת בחה - כ"ד בניסן.
שנת בשז ושנת גכז - בארץ ישראל כ"ב בניסן, בחוץ לארץ כ"ט בניסן.

הפטרה
ההפטרה למנהג הספרדים, התימנים והאיטלקים היא ב, "הֲתִשְׁפֹּט הֲתִשְׁפֹּט", והיא מתארת את תוכחתו של יחזקאל על הפרת איסורי העריות.
אשכנזים מפטירים "הלא כבני כושיים" בספר 

קריאת הפטרת אחרי מות היא נדירה ביותר בגלל שבשנים פשוטות אחרי מות מחוברת ל"קדושים" וקוראים את הפטרת קדושים. בשנים מעוברות המתחילות ביום חמישי קוראים בשבת פרשת אחרי מות את הפטרת שבת הגדול ובשנים מעוברות שבהן פסח יוצא ביום חמישי או בשבת קוראים עם פרשת אחרי מות את הפטרת פרשת קדושים, כי בשבת פרשת קדושים קוראים את הפטרת שבת ראש חודש או "מחר חודש". על כן, רק בשנים מסוג זחג (כ-5.8% מהשנים) קוראים את הפטרת אחרי מות "התשפוט התשפוט". גם בשנות זחג נחלקו הדעות איזו הפטרה יש לקרוא באחרי מות. הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי כתב שהוא בירר אצל בעלי הקריאה שבירושלים את המנהג וכולם העידו שקוראים באחרי מות את "התשפוט" ובקדושים את "הלא כבני כושיים". לעומת זאת, המרדכי, והרמ"א והב"ח והמגן אברהם כולם כתבו להפך. הרב מאיר סטולביץ כתב שבעניין נדיר כזה אין להסתמך על עדות מנהג, שכן אין בירור אמיתי של מה היה המנהג מקדם ולכן יש לקרוא על פי מה שכתבו הפוסקים. בכמה בתי כנסיות ותיקים בירושלים נהגו לקרוא את הפטרת "הלוא כבני כושיים" בשתי השבתות.

בראשונים מובאים מנהגים שונים להפטרת אחרי מות. הרמב"ם וספר האשכול כותבים שיש לקרוא את "התשפוט התשפוט", בעוד רמזי רוקח כותב לקרוא "הלא כבני כושיים". האבודרהם כותב שקוראים בסוף עמוס מ"הנה ימים באים" ושיש קוראים את התשפוט התשפוט.  

בעבר, היה המנהג בהפטרת פרשות אחרי מות וקדושים הפוך, שהפטרת פרשת קדושים היא  "התשפוט התשפוט", והפטרת פרשת אחרי מות היא "הלא כבני כושיים". המנהג היה להשתדל להימנע מקריאת הפטרת "התשפוט התשפוט", משום שהיא מדברת בגנותה של ירושלים, ולכן כאשר הפרשות היו מחוברות קראו את הפטרת "הלא כבני כושיים", וכן בשנים שבהן קראו בשבת אחרי מות את הפטרת  שבת הגדול, הפטרת שבת ראש חודש או הפטרת "מחר חודש", קראו בשבת קדושים את הפטרת "הלא כבני כושיים". המנהג היה מבוסס על דעת רבי אליעזר במשנה שלא לקרוא הפטרה דומה המדברת אף היא בגנות ירושלים. (אף כי דעתו לא נתקבלה להלכה).

 קישורים חיצוניים 

הערות שוליים

*
אחרי מות