הקבינט המדיני-ביטחוני

ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי, המכונה באמצעי התקשורת וידועה בציבור כ"הקבינט המדיני-ביטחוני" ובקיצור "הקבינט", היא ועדת שרים מיוחדת, האמונה על גיבוש מדיניות ממשלת ישראל, הובלתה ויישומה בנושאי יחסים בינלאומיים וביטחון לאומי. היא עוסקת במכלול נושאי הביטחון הלאומי ומקבלת באורח סדיר עדכונים ביטחוניים ומדיניים מראשי גופי המודיעין וממשרד החוץ וכן הערכות מודיעין שנתיות ותחזיות. במסגרת הקבינט נידונים בין היתר נושאי הצטיידות של מערכת הביטחון, תקציב הביטחון ותוכניות רב שנתיות של צה"ל ומערכת הביטחון. הקבינט מאשר פעולות צבאיות וצעדים אופרטיביים בתחום הביטחון לרבות פעולות חסויות שאינן מגיעות לידיעת הציבור.

בראש הוועדה עומד ראש ממשלת ישראל, וחברים בה כדרך קבע שר החוץ, שר הביטחון, השר לביטחון לאומי, שר האוצר ושר המשפטים, כששאר שרי הוועדה נבחרים על ידי ראש הממשלה. תפקידה העיקרי של הוועדה בימי שגרה הוא לתאם את המשא ומתן המדיני, ובשעת חירום (בעתות משבר כגון מלחמה) – לקבל החלטות בנושאי ביטחון. תיקון 6 לחוק-יסוד: הממשלה משנת 2018 אף הרחיב את סמכותה של הוועדה וקבע שהממשלה רשאית להאציל מסמכותה להכריז על מלחמת או לנקוט בפעולה צבאית רק לידי ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי. על חברי הוועדה יש חובה מוגברת להבין את הנושאים שנידונים בוועדה ואת משמעות ההצבעה אודותיהם. ב-13 באפריל 2021 הגיש היועץ המשפטי לממשלה חוות דעת למזכיר הממשלה לפיה הקבינט המדיני-ביטחוני איננו מוסמך לקבל החלטות עד למינוי שר משפטים קבוע, אלא אם מדובר במקרים דחופים, מפאת היותו אחד מחברי הוועדה שחברותם נקבעה בחוק.

לעיתים מפאת מספרם הרב של שרי הוועדה והצורך לקיים דיונים בהרכב מצומצם יותר, נוצר פורום נוסף בלתי רשמי שמכונה "המטבח" או "המטבחון", ומקור שמו בתקופת כהונתה של גולדה מאיר כראש הממשלה, אז נהגו השרים הבכירים להיפגש לעיתים ולדון על ענייני המדינה במטבח ביתה. יודגש כי על אף הביטוי "קבינט", קבוצה זו נבדלת מקבינט הממשלה הכללי (כאמור, זוהי אך ועדת שרים).

 היסטוריה 

ועדת השרים לענייני ביטחון
ועדת שרים לענייני ביטחון לאומי הוקמה לראשונה בהחלטת הממשלה הזמנית מ-11 ביולי 1948 בזמן מלחמת העצמאות, לצורך "התייעצות בענייני הנהלת המלחמה". זאת הייתה אחת ההמלצות של "ועדת החמישה" בראשות שר הפנים יצחק גרינבוים. "ועדת החמישה" מונתה תשעה ימים קודם לכן, כדי לברר את הסכסוך בן-גוריון לגבין הפיקוד העליון של צה"ל לגבי סמכותו של שר הביטחון בניהול המלחמה, בעניין מינויים של קצינים בכירים בצה"ל ושינויים מבניים שבן-גוריון ביקש ליישם במשרד הביטחון. החלטת הממשלה אינה נקבה במונח "ועדת שרים לענייני ביטחון", אך חברי "ועדת החמישה" השתמשו בדיונים במונח "ועדת שרים לביטחון" כמו גם במונח "קבינט המלחמה". במזכירות הממשלה אין סטנוגרמות או פרוטוקולים לוועדת השרים לענייני ביטחון שקמה בעקבות המלצת "ועדת החמישה". בממשלה הראשונה, השנייה והשלישית לא הוקמה כלל ועדת שרים לענייני ביטחון.

ועדת שרים לענייני ביטחון שבהמשך שונה שמה לוועדת השרים לענייני ביטחון נזכרת שוב רק בהחלטת ממשלה מס' 309 מ-8 באפריל 1953 שקבעה את הקמתן של שלוש ועדות שרים נוספות: לעניינים כלכליים, לענייני פנים ושירותים ולחקיקה. ההחלטה קבעה גם ששר החוץ יעמוד בראש ועדת השרים לענייני חוץ וביטחון. ארבעה ימים לאחר מכן החליטה הממשלה על הרכבה של ועדת השרים לענייני חוץ וביטחון. בראשה עמד שר החוץ משה שרת והיא כללה שישה שרים. ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון לא היה חברה בוועדה. היא מיעטה להתכנס ולא עסקה בנושאים הביטחוניים החשובים. ב-3 ביולי 1955, החליטה הממשלה השישית כי בראש הוועדה יעמוד שוב שרת, שהיה הפעם ראש הממשלה ושר החוץ, איך בין ששת חבירה נמנה הפעם שר הביטחון בן-גוריון. כעבור ארבעה חודשים בלבד, לאחר שקמה הממשלה השביעית, הוגדל מספר חברי הוועדה לשמונה. שרת ובן-גוריון היו מסוכסכים קשות ובראש הוועדה עמד חיים שפירא שהיה שר הדתות ושר הסעד. שר החוץ שרת נכלל בין חברי הוועדה, אך ראש הממשלה ושר הביטחון בן-גוריון שוב העדיף להישאר בחוץ. הממשלה התשיעית בראשות דוד בן-גוריון החליטה במפורש ב-27 בדצמבר 1959 "לא להקים ועשת שרים קבועה לענייני חוץ וביטחון". החל בממשלה העשירית, עדיין בראשות בן-גוריון, עמד תמיד ראש הממשלה בראש ועדת השרים לענייני ביטחון. הממשלה ה-14 בראשות גולדה מאיר, כוננה ועדת שרים לענייני ביטחון שמנתה 15 חברים. לצידה פעלה ועדת שרים לענייני השטחים המוחזקים שמנתה 15 חברים. 

כחלק מתהליך הרכבת ממשלת ישראל העשירית הסכים לוי אשכול (שקיבל את המנדט להקים ממשלה בראשותו של בן-גוריון) לדרישת ישראל גלילי ואנשי "אחדות העבודה" לכינון ועדת שרים לענייני ביטחון (עובדה המעידה על כך שבשלהי שנות ה-50 בפועל חדלה הוועדה מלהתכנס), "בראשותו של שר הביטחון - הרכבה יהיה כמתכונת הממשלה". כניסת אשכול ללשכת ראש הממשלה בשנת 1963 רוממה את מעמד הפורום שהחל להתכנס לעיתים תכופות יותר ובאופן ממוסד. ההיסטוריון אדם רז ציין שהקמת ועדת השרים לענייני ביטחון בשנת 1961 הייתה נדבך חשוב במאבק הפנימי בצמרת הפוליטית בישראל בדבר פרויקט הגרעין הישראלי והדרישה שיוסדר פיקוח על הפרויקט, שהתנהל עד אז תוך מידור מוחלט של המערכת הפוליטית על ידי בן-גוריון ושמעון פרס.

בתקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים הדרג הצבאי בישראל תבע יציאה מהירה למלחמה והדרג המדיני נקט בעמדה מתונה יותר. ב-2 ביוני התכנסה ועדת השרים המורחבת לענייני ביטחון (ראש הממשלה, עשרה שרים וסגן שר אחד) לפגישה עם פורום המטכ"ל, ובהזדמנות זו באו לידי ביטוי העמדות השונות. ישיבה זו זכתה לכינוי "מרד הגנרלים", בשל הביקורת מהדרג הצבאי (בראשות האלופים אריאל שרון ומתי פלד) על הממשלה והאשמתה בהססנות, עקב הימנעותה (באותו שלב) מיציאה למכה מקדימה. בסיום ההתכנסות דחה ראש הממשלה, לוי אשכול, את דרישת הרמטכ"ל, יצחק רבין, לכינוס מיידי של הממשלה וקבלת החלטה של יציאה למלחמה – אשכול הודיע שהממשלה תתכנס במועד הקבוע הרגיל, ביום ראשון, 4 ביוני.

בעקבות המלחמה החליטה ועדת השרים לענייני ביטחון על הדפסת מפת ישראל בקווי הפסקת האש של המלחמה תוך מחיקת "הקו הירוק", אך עקב התנגדותו של השר ישראל ברזילי הובאה ההחלטה להכרעת הממשלה, וזו התכנסה כוועדת השרים לענייני ביטחון ואישרה את ההחלטה.

עם הקמתה של הממשלה ה-15 בראשות גולדה מאיר, שמונה חודשים בלבד לאחר מכן, ב-15 בדצמבר 1969 אוחדו הוועדות וועדת השרים לענייני ביטחון הוסמכה לדון בנושאים הקשורים לשטחים המוחזקים. כעבור תשעה חודשים, עם פרישת שרי גח"ל מהממשלה, הוזמנו כל חברי הממשלה להשתתף בדיוני ועדת השרים לענייני ביטחון. בשתי הישיבות הראשונות נקבע כי השרים שלא היו חברים בוועדה יהיו "משתתפים נוספים" בישיבותיה, וב-13 בדצמבר 1970 בהחלטה מס' 200, מיסדה הממשלה את המצב וקבעה כי "ועדת השרים לענייני ביטחון תהיה מורכבת מכל חברי הממשלה", הסדר שנותר על כנו בתוקף עד אפריל 1974 אז החליטה הממשלה ה-16 לכונן ועדת שרים לענייני ביטחון. 

בתחילתה של מלחמת ההתשה נמנעה ישראל מהפצצות בעומק מצרים במטרה למנוע הסלמה בלחימה ומחשש לתגובת ארצות הברית. שגריר ישראל החדש בארצות הברית, יצחק רבין, ראה את הדברים אחרת ושיגר מברק ב-19 בספטמבר 1969 ובו העריך שהממשל האמריקאי אוהד את ישראל ואת פעולותיה הצבאיות במידה כזו שהאמריקאים עצמם היו מעוניינים בהחרפת הפעולות הצבאיות כנגד מצרים. בעקבות זאת הציע מטכ"ל צה"ל באמצע דצמבר שחיל האוויר יתקוף בעומק מצרים. לאחר דיונים אחדים בוועדת השרים לענייני ביטחון, שהסתיימו בתחילת ינואר, אושרו שתי התקיפות הראשונות, שהתחילו את מבצעי פריחה - סדרה של מבצעים של חיל האוויר שבמסגרתם הופצצו מטרות איכות בעומק מצרים.

ב-17 במרץ 1974 החליטה הממשלה שסמכויות ועדת השרים לענייני ביטחון - עדיין הממשלה כולה - יכללו גם את סמכויות ועדת השרים לענייני אבטחה שהוקמה ב-1972 לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ושבוע לאחר מכן התקיים דיון מקיף בעניין הרכבה של ועדת השרים לענייני ביטחון. מאחר שהממשלה לא הצליחה להגיע לכלל סיכום, הוקמה ועדת שרים מיוחדת בראשות יגאל אלון ועימו יוסף בורג ומשה קול, והוטל עליה להציע את הרכבת ועדת השרים לענייני ביטחון. בסופו של דבר החליטה הממשלה להקים ועדת שרים לענייני ביטחון בהרכב של 11 חברים ולהקים ועדת שרים נוספת בראשות שר המשפטים חיים יוסף צדוק שתציע לממשלה הגדרת תפקידים לוועדת השרים לענייני ביטחון ותמליץ גם על שיטת הדיווח לשרים שאינם חברים בוועדה. ביולי 1990 עוגנה מעמדה של ועדת השרים במסגרת תיקון לחוק יסוד: הממשלה בהובלת חבר הכנסת בני בגין והתיקון שהציע כלל גם עיגון בחוק של הצוות לביטחון לאומי (הצוב"ל). ב-5 בפברואר 1991 קיבלה הכנסת את התיקון, האומר כי עם כינונה של ממשלה תוקם ועדת שרים לענייני ביטחון לאומי בראשות ראש הממשלה ועימו שר הביטחון שר החוץ ושר האוצר.

"קבינט המלחמה"
בימי מלחמת יום הכיפורים התגבשה באופן מאולתר קבוצת שרים, שנטלה על עצמה קבלת החלטות עקרוניות חשובות במהלך המלחמה. בקבוצה היו חברים ראש הממשלה גולדה מאיר, שר הביטחון משה דיין, סגן ראש הממשלה יגאל אלון והשר ישראל גלילי. קבוצה זו זכתה באותם ימים בשם "קבינט המלחמה", ולימים דבק בה הכינוי המוכר "המטבחון של גולדה".

קבינט המלחמה קיבל בעת החירום החלטות באופן עצמאי, והממשלה עצמה אישרה את ההחלטות רק בדיעבד.
על רקע זה, התעוררה כבר אז שאלת נחיצותו ותפקידיו של אותו קבינט. מן הצד האחד היו שטענו כי אסור לראש הממשלה ולחברי הקבינט לקבל החלטות לבדם. מצד שני היו שטענו כי על חברי הקבינט לנהל את המלחמה כראות עיניהם - מבלי להזדקק לאישורו של איש.

הקמת ועדת השרים לביטחון לאומי
ועדת אגרנט, שהוקמה לאחר מלחמת יום הכיפורים, המליצה לראשונה על הקמת "ועדת שרים לענייני ביטחון" (קבינט), ולהסמיך צוות שרים מצומצם (עד 5 שרים) בראשות ראש הממשלה לקבל החלטות בעת מלחמה כשאי אפשר לזמן את הקבינט או את הממשלה.

רעיון הקמתו של הקבינט המדיני ביטחוני בישראל שב והועלה במצעה של מפלגת המרכז בראשותו של יצחק מרדכי בבחירות 1999.
מפלגת המרכז הציעה תוכנית מדינית ביטחונית חדשה, במסגרתה יוקם קבינט מדיני ביטחוני למען יישום יעיל של מדיניות השלום והביטחון. על פי המצע, תוקם גם מועצה לתכנון וייעוץ מדיני שיושב ראש שלה ימונה על ידי ראש הממשלה, ולצדו יפעלו צוותים מקצועיים ומצומצמים בתחומי ההתמחות הרלוונטיים.
הוצע כי בישיבות הקבינט עצמן יטלו חלק באופן קבוע ראש הממשלה, ממלא מקום ראש הממשלה, המשנה לראש הממשלה, מנכ"לי משרד הביטחון, החוץ והאוצר, הרמטכ"ל, ראש השב"כ, המזכיר הצבאי של ראש הממשלה, מנהלי המשא ומתן המדיני וגורמים ממלכתיים בהתאם לצורך.
רעיון הקבינט המדיני ביטחוני נוצר במטרה לספק גוף מייעץ מיוחד, מקצועי ואובייקטיבי לממשלה.
על החברים בקבינט להעריך מצבים, להציע חלופות, לקבוע עמדות ולבחון את דרכי הממשלה והצבא.

בפועל, הקמת גוף זה נסמכת על  הקובע כי .
עוד קובע החוק כי: .

בנוגע לנושאים בו תעסוק הוועדה לביטחון לאומי נקבע בהחלטות הממשלה:

 כישלון הקבינט המדיני-ביטחוני במלחמת לבנון השנייה 
בימי מלחמת לבנון השנייה, תפקיד הוועדה היה לקבוע ולהוביל את מדיניותה של ישראל במלחמה. גוף זה, שמנה בו אז שנים-עשר חברים, ספג ביקורת קשה בדו"ח הביניים של ועדת וינוגרד והואשם בחוסר תפקוד בשעת חירום.

בישיבת הממשלה ב-12 ביולי 2006 הוחלט על הקמת "פורום השבעה", המורכב מחברי הקבינט עצמו, שתפקידו יהיה לקבל החלטות נקודתיות בנוגע למלחמה.

"פורום השבעה", המתכונת המצומצמת של הקבינט, כלל בימי מלחמת לבנון השנייה את ראש הממשלה אהוד אולמרט, ממלאת מקומו ושרת החוץ ציפי לבני, שר הביטחון עמיר פרץ, המשנה לראש הממשלה והשר לפתוח הנגב והגליל שמעון פרס, סגן ראש הממשלה ושר התחבורה שאול מופז, סגן ראש הממשלה ושר התמ"ת אלי ישי, והשר לביטחון פנים אבי דיכטר.

הסמכות שהוגדרה לפורום עם הקמתו היא לקבל החלטות אופרטיביות-מבצעיות, בעוד שהחלטות מדיניות נותרו במסגרת הקבינט המורחב.
חברי הקבינט בזמן מלחמת לבנון השנייה נתבקשו להעיד בפני ועדת וינוגרד, שהוקמה כדי לחקור את אירועי המלחמה, על מנת לבחון את הכישלון בהליך קבלת ההחלטות בגוף זה.
אחת התובנות הבולטות בדו"ח הביניים שפרסמה הוועדה היא כי הקבינט המדיני-ביטחוני בכלל, והפורום המצומצם שלו – "פורום השבעה", שתפקידם הוא לקבוע את מדיניות ישראל בזמן המלחמה, היו למעשה גופים מיותרים לחלוטין, שתרומתם בהליך קבלת ההחלטות היה חסר משמעות ואף שולי.
עוד הוטח בגופים הללו כי התנהלותם בעת חירום אף פגעה ועיכבה תהליכים חשובים.

מתוך הדו"ח:

טענה מרכזית העולה מהביקורת על הקבינט המדיני-ביטחוני היא כי גם אם תחומי האחריות ודפוסי העבודה של גוף זה אינם מוגדרים בחוק במדינת ישראל, לא יהיה זה מרחיק לכת לומר כי החברים בקבינט, גוף בכיר ברשות המבצעת בעת משבר, לא עמדו בתפקיד החשוב, ולא היוו קבוצת חשיבה יצירתית ואקטיבית, שתאתגר את ראש הממשלה בהליך קבלת ההחלטות הנוגעות לניהול המערכה הלבנון.
עוד נטען, כי בניגוד למצופה בעת חירום, חברי הקבינט לא נטרלו את האינטרסים הפוליטיים, הארגוניים והאישיים שלהם בקבלת ההחלטות.
מכך עולה, כי הקבינט שימש יותר כ"חותמת גומי" עבור ראש הממשלה, ולא היה הבקרה העליונה להחלטותיו. נטען כי התנהלותו הקלוקלת של הקבינט אפשרה לחברי הפורום המצומצם שניהל את המלחמה בפועל - ראש הממשלה, שר הביטחון והרמטכ"ל, לנהל את המלחמה כראות עיניהם.

 לאחר מלחמת לבנון השנייה 

מספר אירועים ביטחוניים (בתוכם, פעולת ההשתלטות על המרמרה) עוררו ביקורת על דרך קבלת ההחלטות שנעשתה במנותק מהקבינט בעוד ההשלכות חרגו מהתחום הביטחוני.

דו"ח מבקר המדינה בעניין מבצע צוק איתן נגע בנושא אופן קבלת ההחלטות, עדכון ותדרוך הקבינט המדיני-ביטחוני בעת המבצע.

ביוני 2016, בעקבות משבר פוליטי בין ראש הממשלה נתניהו והשר נפתלי בנט שדרש מינוי מזכיר צבאי לקבינט, מונתה ועדה בה היו חברים יעקב עמידרור, יוחנן לוקר ויוסף צ'חנובר. הוועדה עסקה בעניין העברת מידע לקבינט וסמכויותיו במפקדות צה"ל ועסקה באירועים ביטחוניים שונים. במאי 2017 הקבינט אימץ את המלצות הוועדה.

ב-30 באפריל 2018 אושר תיקון לחוק יסוד: הממשלה לפיו הקבינט הוסמך להכריז מלחמה ולהחליט על פעולה ש"עשויה בסבירות גבוהה להובילך למלחמה" (סמכות שהייתה קודם לכן של ממשלת ישראל. כן נקבע כי החלטה על הכרזת מלחמה תוכל להתקבל על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון בלבד, במקרה שלא ניתן לכנס את הקבינט. התיקון האחרון בוטל ב-17 ביולי 2018 ונקבע כי בשביל להכריז מלחמה ולהחליט על פעולה ש"עשויה בסבירות גבוהה להובילך למלחמה" נדרש לבצע הצבעה בה ישתתפו מספר "רב ככל האפשר" של חברי הקבינט.

בשנת 2019 בהחלטת הקבינט הוקמה הוועדה המייעצת לבחינת היבטי ביטחון לאומי בהשקעות זרות.

במלחמת חרבות ברזל הסמיכה ממשלת ישראל ה-37 את הקבינט להקים קבינט ניהול מלחמה ולקבוע את הרכבו ותפקידיו. חברי קבינט המלחמה, בהתאם להחלטת הקבינט, היו ראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון גלנט, השר גנץ ושני משקיפים, השרים דרמר ואייזנקוט. קבינט המלחמה פורק ב-16 ביוני 2024, בעקבות פרישת "המחנה הממלכתי" מהממשלה.

סמכויות הוועדה 
 עיסוק בענייני הביטחון הלאומי של מדינת ישראל.
 קבלת החלטה על מלחמה או על נקיטת פעולה צבאית משמעותית שעלולה להוביל ברמת הסתברות קרובה לוודאי למלחמה. (ועדת השרים תפעיל את סמכותה רק אם מצא ראש הממשלה כי הפעלת הסמכות בידי הקבינט, במקום הממשלה, נדרשת, בנסיבות העניין, בשל טעמים של ביטחון המדינה או יחסי החוץ שלה, לרבות טעמי סודיות הכרוכים בהם).
יחסי החוץ של ישראל ומדיניות החוץ שלה.
 אישור תוכניות פיתוח והצטיידות של מערכת הביטחון וגופי המודיעין.
נושאים הנוגעים למערכת הביטחון ולמדיניותה, לרבות מבנה צה"ל, היערכותו, כוננותו והצטיידותו, מחקר ופיתוח במערכת הביטחון, קבלת הערכת המודיעין הלאומית השנתית ומעקב אחר התפתחויות בתחומים אלה.
קבלת מידע בנושאי מודיעין, נושאים מדיניים, מבצעים צבאיים וביטחוניים.
תיאום פעולות הממשלה באזורי יהודה, שומרון ועזה.
 כל נושא אחר שראש הממשלה קבע שנסיבותיו מצדיקות שיידון בוועדת שרים זו.
אין אפשרות להגיש ערר על החלטות הקבינט בפני הממשלה ותוקפן מחייב כתוקף החלטת ממשלה.

 הרכב ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי 
+ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי - יוני 2025שםתפקידסיעהמינוי על-פי חוק100x100 פיקסליםיו"ר הוועדהראש הממשלהבנימין נתניהו ראש הממשלההליכוד93x93 פיקסליםישראל כ"ץהליכוד99x99 פיקסליםגדעון סערשר החוץהימין הממלכתי105x105pxבצלאל סמוטריץ'שר האוצר ושר נוסף במשרד הביטחוןהציונות הדתית100x100 פיקסליםסגן ראש הממשלה
יריב לויןשר המשפטיםהליכוד99x99 פיקסליםאיתמר בן גבירהשר לביטחון לאומיעוצמה יהודיתחברים נוספים100x100 פיקסליםאלי כהןשר האנרגיה והתשתיותהליכוד94x94pxגילה גמליאלשרת החדשנות, המדע והטכנולוגיההליכוד100x100 פיקסליםאבי דיכטרשר החקלאות וביטחון המזוןהליכוד101x101pxמירי רגבשרת התחבורה והבטיחות בדרכיםהליכוד97x97 פיקסליםזאב אלקיןשר נוסף במשרד האוצרהימין הממלכתימוזמנים קבועים105x105 פיקסליםאורית סטרוקשרת ההתיישבות והמשימות הלאומיותהציונות הדתית100x100 פיקסליםדודי אמסלםהשר לשיתוף פעולה אזורי ושר נוסף במשרד המשפטיםהליכוד96x96 פיקסליםאריה דרעיחבר הכנסתש"סמוזמנים קבועים שאינם פוליטיקאיםלא ממוסגר|70x70pxגיל רייך (ממלא מקום)ראש המטה לביטחון לאומי100x100 פיקסליםגלי בהרב מיארההיועצת המשפטית לממשלהלא ממוסגר|87x87px|רומן גופמןאלוף רומן גופמןהמזכיר הצבאי של ראש הממשלהלא ממוסגר|93x93 פיקסלים|גיא מרקיזנותא"ל גיא מרקיזנוהמזכיר הצבאי של שר הביטחוןלא ממוסגר|70x70pxרן פלדראש אגף האחראי על דיוני ועדת השרים במל"למוזמנים לפי צורךלא ממוסגר|82x82 פיקסליםרא"ל אייל זמירראש המטה הכללי (הרמטכ"ל)לא ממוסגר|96x96pxדוד ברנעראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדיםלא ממוסגר|87x87 פיקסליםדוד זיניראש שירות הביטחון הכללילא ממוסגר|72x72 פיקסליםרנ"צ דניאל לויהמפקח הכללי של משטרת ישראל (המפכ"ל)72px|מאוג 162אלוף איציק כהןראש אגף המבצעיםלא ממוסגר|90x90pxאלוף יורם הלוימתאם פעולות הממשלה בשטחים (מתפ"ש)לא ממוסגר|71x71 פיקסליםאלוף שלומי בינדרראש אגף המודיעין

ראו גם
 ועדת וינוגרד
 המטבחון
 הקבינט החברתי-כלכלי
 ועדת השרים להצטיידות

לקריאה נוספת
 ישראל טל, ביטחון לאומי – מעטים מול רבים, הוצאת דביר, 1996.

 קישורים חיצוניים 

 ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי (הקבינט המדיני-ביטחוני), באתר משרד ראש הממשלה
ארכיון ישיבות ועדת השרים לענייני ביטחון באתר ארכיון המדינה.
 האתר של ועדת וינוגרד 
 דו"ח ביניים של הוועדה, הנוסח הבלתי מסווג, באתר הוועדה
 דין וחשבון סופי , באתר הוועדה
 הסכם קואליציוני בין הליכוד לבין ישראל אחת, באתר הכנסת.
 .





 הערות שוליים 

ביבליוגרפיה

*
קטגוריה:ישראל: פוליטיקה
קטגוריה:ועדות שרים