חן שיש

חן שיש (נולדה ב-12 ביוני 1970) היא אמנית ישראלית.

 ביוגרפיה 
250px|ממוזער|שמאל|העלמה והעורב 2007
שיש נולדה בצפת להורים ילידי תוניס. היא החלה לימודי אמנות במכללת 'אורנים' בשנת 1990. עם סיום לימודי התואר נסעה לאירופה וחיה מספר שנים בפריז, לונדון, רומא ובברלין. בשנת 1998 היא שבה לארץ והחלה לימודי תואר שני באקדמיה לאמנות בצלאל ובאוניברסיטה העברית, ירושלים. כמו כן, היא בוגרת הסמינר החדש ללימודי תרבות חזותית, תיאוריה וביקורת, קמרה אובסקורה, תל אביב (2000).

 עשייה אמנותית 
שיש היא אמנית הפועלת במגוון רחב של מדיומים אמנותיים הכוללים ציור, רישום, קולאז', עבודות על צגי טלוויזיה, ציורי קיר גדולי מידות ומיצבים. עבודותיה מספקות אתרים אקספרסיביים הנעים על המתח שבין כאוס לאימה, בין טבע לתרבות ובין האנין והחסכני לבין הברוקי והעודף. עבודותיה מוצגות במוזיאונים מרכזיים ובגלריות רבות בישראל ובעולם. כיום מתגוררת שיש בתל אביב עם בתה תמר-לואיז.

 מקורות השפעה 
על בסיס הראיונות הרבים שנערכו עם האמנית במהלך השנים, ניתן לעמוד על מקורות ההשפעה וההשראה המהדהדים בעבודותיה: סביבת החיים - בתי שיכון, גיבורי תרבות כמו ברוס לי, גיבורי קולנוע מצריים, סרטי אימה, מלאכות יד, פסיפסי-קיר, מסעות בעולם, אמנות אווטסיידרית, סיפורי אלף לילה ולילה, מזמורי זן ובתי כנסת עתיקים. שיש מציינת גם את קיומן של השפעות אחרות על עבודותיה, השפעות שעלו מקריאתה בטקסטים עיוניים ונובלות: "שמש שחורה" ו'כוחות האימה' של ז'וליה קריסטבה; "ראי הים", "הכושי איש נרקיס", "בלב המאפליה" של ג'וזף קונראד; "שבעה לילות" ו"מלאכת השיר" של חורחה לואיס בורחס.

 מוטיב העין 
"בשלב ההיכרות עם העולם האמנותי של שִיש", כפי שכותבת האוצרת רותי דירקטור, "מתבקש להתעכב על הדימוי הנוכח בעבודותיה יותר מאחרים - נוכח, עובר מטמורפוזה וצץ בצורת דימוי אחר: העין. עיניים. בלי סוף עיניים. העין מופיעה לעיתים כעלה; היא עשויה לרחף פתאום לבדה על בד גדול ורוד. לעיתים היא עקורה מתוך תצלום של דיוקן עצמי או מכוסה באיקסים תוקפניים של מסקנטייפ. היא מתגלגלת לדימוי של נורה. אפשר לזהות אותה בלולאה של חבל תלייה, ולעיתים היא פרח. היא פיוטית ואלימה בעת ובעונה אחת. האלימות מופנית קודם כול כלפי עצמה: עין עקורה, קרועה, חסרה, מכוסה. עם זאת, המבט הריק הנשלח מהעבודות אל הצופה, מבהיל ומרתיע. בעל כורחו הופך הצופה לחלק ממשטר האימה של מה שבטאיי מכנה "העין המסורסת" (תערוכה: "מאיזו גלקסיה מטורפת היא שואלת", הגלריה האוניברסיטאית לאמנות חיפה, 2006).

מוטיב העין עומד במרכז תערוכתה המקיפה "חן שיש: תאווה לעיניים" שאצר רון ברטוש במוזיאון הנגב לאמנות. ברטוש כתב כי אצל שיש מופיעות "עיניים וצורות עיניים כנושא או עיטור, כמוטיב או פורמט, כדימוי או סמל או סימן. אם נרצה, אל מול רפיון העי"ן בשפת הדיבור מתעקשת האמנית לחזק את העין בשפת הציור".

 פרויקט מתמשך: חן | דג'אמילה (2002 – 1999) 
פרויקט חן|דג'מילה הוצב בתערוכה "שפת אם" שהתקיימה במשכן לאמנות עין חרוד (אוצרת: ד"ר טל בן צבי) ובגלריה Wigmore Fine Art, לונדון. הנה דברים שכתבה האוצרת בקטלוג התערוכה: "תחילת הפרויקט ב-1999, בנסיעה ללונדון. חן התגוררה אז בשכונת מהגרים ערבים והציגה את עצמה כדג’אמילה מתוניס. היא "אספה" מפגשים אקראיים עם בני דור שני של גולים מארצות ערב. חלקם התאהבו בה, העבירו לה תמונות, כתבו לה מכתבים. בשנת 2002 היא נסעה בשנית, ללונדון ולפאריס. הפעם תיעדה את נסיעתה. היא הכריזה על מותה של דג’אמילה, "בתאומים" (9/11), אולם נאלצה לחזור ולהתמודד עם בת דמותה הערבית בעקבות מפגשים מקריים עם אנשים ונשים הפונים אליה בערבית. את זהותה במרחב שנפער בנסיעות, וביניהן, הרכיבה שיש כמיצב. גלויות, חפצים, ניירות, קולאז’ ומדבקות מספקים סיפור של פירוק והבניה של זהות. יחד הם יוצרים זהות נשית-מזרחית בעלת עוצמה. גלויות של גיבורי הקולנוע המצרי אותם רכשה בחנות מכון העולם הערבי בפאריס, נחתכות ונבנות מחדש. באחד המצרפים ניתן לזהות את דמותו של מוחמד עבד אל-והאב יושב על רגלי אישה מרוקאית שרגליה מכוסות בחינה. ניירות אחרים מבוססים על תמונות שצולמו בספרייה של מרכז פומפידו בפאריס. שיש צילמה מתוך ספרי אמנות, עליהם כתבה בעברית: "כוסית מתוניס" ובצרפתית: "תוניסאית", "תוניס". התצלומים חסרי טקסט המעיד על מקוריותם, חסרי כותרת או "שם האמן". ההיסטוריה של תולדות האמנות מופקעת לצורך יצירת נרטיב אישי".

 ציור, רישום, שחור: מפגש עם הגרניוזי 
ממוזער|שמאל|הנשרים 2010, אקריליק על בד, 210×370 ס"מ, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות
בין עבודותיה של שיש ניתן למצוא סדרה של ציורים גדולי-מידות המשתרעים על כעשרה מטרים ויותר המאופיינים בצבעם השחור. עבודות אלו תוארו כמחוות מונומנטליות לאמנות האקפרסיוניסטית. העבודות שחלקן גולשות על רצפת המוזיאון, מעידות לכאורה על האופק הבלתי נגמר שלהן והן משקפות עשייה נדירה ורבת תעוזה בשדה האמנות. הצבע השחור ממלא בהן תפקיד מפתח שדרכו יש להתבונן בעבודותיה, להימשך אחריהן ואף להישאב אל תוכן. הנה דברים שכתבה האוצרת נעמי אביב על חן שיש, בקטלוג התערוכה "במרחק השחור" (עם לאה ניקל) שהתקיימה במוזיאון אשדוד: "אצל חן שיש השחור הוא ברירת מחדל, נתון. כמו השימוש בעט לצורך כתיבה. עם השנים נעשה השחור מזוהה עם הציור שלה, כשהוא מתחלף מדי פעם בוורוד עמום ועליו דימויים ספונטניים בשחור. גם כאשר באחרונה החלה משתמשת בירוק, כחול או סגול עמוקים וכהים, הם מתקבלים כהרחבה של משפחת השחור - שמתוכו נולד גם השימוש הנרחב בזהב, שלא פעם מחליף את לובן המשטח".

 קולאז' 
עבודות הקולאז' של שיש - העשויות קרטון, ניירות עיתון, מדבקות, חותמות, פיסות דבק דו–צדדי, עלי זהב, תמונות של גיבורי תרבות או תצלומים מנשיונל ג'יאוגרפיק של לבה מתפרצת או הר געש ושימוש בחומרים פשוטים וזמינים – משמשות את שיש כדי ליצור ארכאולוגיה אוטוביוגרפית. באחת מעבודותיה של שיש אנו עדים לעקירות העין. היא נעשית על גבי תצלומי זירוקס המודבקים על דיוקנאות האמנית. את תצלומי הזירוקס בשחור–לבן מדביקה האמנית באמצעות מסקנטייפ על גבי מסכי טלוויזיה, וקורעת מהם את האישונים. הטלוויזיה פועלת במצבה הבסיסי ביותר: מסך כחול מרצד, נטול תמונה. כשהעיניים קרועות, הכחול של המסך מבצבץ מבעדן. זהו כחול של שמים, כחול בוהק של ויטראז'ים גותיים, ובה בעת, הכחול הסינתטי והטכנולוגי ביותר, כחול של בהייה, מנוכר ולא אישי. האילמות של הטלוויזיה משלימה את סירוסן של העיניים ואת הסִנוור החלול של המסך הכחול.

 "עצבים שרים" 
ממוזער|שמאל|מבט כללי, "עצבים שרים", 2008, גלריית אלון שגב, תל אביב
"עצבים שרים" הוא מיצב שהוצג בגלריה אלון שגב בתל אביב ב-2008, אוצרת: ד'ר קציעה עלון. הנה דברים שכתבה האוצרת: "חן שיש חתכה את חלל הגלריה באמצעות ציורים גדולי-ממדים, מחיצה עשויה קרשי בניין וקופסאות קרטון פרושות במיצב המורכב משולחן עבודה ומ"סירה", שהיא שולחן הפוך. בצלים, נייר עיתון ובקבוקים ריקים בארכיטקטורה של דמעות ומסקנטייפ, מתחברים זה לזה במילון הסמלים המוכר של שיש. זהו מילון ציורי-רישומי פואטי, שכמו מבקש תמיד לסוכך על עצבים חשופים. באמצעות אסתטיקה "דוקרת", מציגה שיש מופעים מרוגשים של "תיאטרון האכזריות". פניה נשחתות ועיניה נעקרות, גופה הופך שלדי, הצלחות נצבעות בשחור, הסירות שוקעות, חבלי תלייה מתנפנפים, ומן המלאכים נותרות רק כנפיים... הנוף הגלוי שמציעה התערוכה אינו אלא חלק מחפציות שהוטל בה מום, חפציות המועמדת להטענה במצבור של משמעויות חדשות".

 כלה תוניסאית, ים של דמעות או: הכלה העולה בלהבות 
תערוכה שהוצגה בגלריה גורדון בתל אביב ב-2015, במאמרה של טלי תמיר על התערוכה היא כותבת:
הכלה התוניסאית של חן שיש, בדומה לכלה במחזה הנודע של נסים אלוני, מצטרפת למסדר עתיק של כלות שלבשו את שמלות החופה ההדורות שלהן וכשההינומה מתנפנפת מעל לראשן - ברחו מחופתן אל העולם המיתי של הכלה הארכיטיפית. הכלה שמככבת בציורים הוורודים-שחורים-מוזהבים של חן שיש, ומייצגת אותה–עצמה, נשטפת בים של דמעות, עולה בלהבות כקדושה מעונה, אך בו בזמן צומחת לממדים מונומנטליים, מקושטת כמלכה ביזנטית ומצמיחה צבתות של עקרב או כנפיים של טווס. חן מסרבת לחינניות: דמות הכלה הפכה אצלה להיבריד פולחני של אדם/חיה, כלה/ציפור טרף, שמנקרת (אולי) את כבדו של חתנה. המרחב הוורוד הראשוני בציוריה, מתקתק ושופע לבבות, מתכסה עד חנק במטר של דמעות שחורות ובלהק של נשרים חדי מקור. הדמעות מקבלות כאן העצמה דרמטית: אצל שיש הדמעות גזורות מקרטון עבה ומודבקות אל תוך המארג הציורי, צוברות נוכחות מוחשית ותלת־ממדית. הלב מתייצב במקום של הראש והדמעות מסתחררות לריקוד מעגלי-בכחנליה.
במהלך העבודה על הסדרה "כלה תוניסאית" התכתבה חן שיש במודע עם הכלה המרוקאית בציורו של אויז'ן דלקרואה "חתונה יהודית", שצויר ב-1839. מסוחררת מחדוות יצירה, ניצבת הכלה התוניסאית של חן שיש, שחורת עיניים ויפת מבט, עולה בלהבות הלהט שלה-עצמה אל מרחב הציור והדמיון.

 השכלה 
 1995 - תואר ראשון, המכון לאמנות, המכללה אקדמית אורנים, קריית טבעון.
 1999 - תואר שני באמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב והאוניברסיטה העברית, ירושלים.
 2000 - לימודים בסמינר החדש ללימודי תרבות חזותית, תיאוריה וביקורת, קמרה אובסקורה, תל אביב.

 מבחר פרויקטים ותערוכות יחיד 
 1995 - "פורמלין", המכון לאמנות אורנים, טבעון
 1995 - "מיצב בכנסייה הפרוטסטנטית", וואדי-ניסנס, חיפה
 1997 - "חינה", קריית האמנים צפת, צפת; אוצרת: מאירה אבידר-סרברו
 1997 - "חינה נקודת מפגש - שתי נקודות מבט", בית הגפן, חיפה; אוצרת: חנה קופלר
 1998 - "מכשפה במשרה חלקית", בית האמנים בירושלים; אוצר: נחום טבת
 1999 - "העז והשומשום", גלריה אנטיאה, ירושלים; אוצרת: ריטה מנדס-פלור
 2000 - "Buongiorno Giotto", הגלריה של המחלקה לצילום, בצלאל, ירושלים
 2003 - "יום הולדת", גלריה הגר, יפו; אוצרות: טל בן-צבי, נעמי אביב
 2003 - "הארץ המובטחת", מרכז OK לאמנות עכשווית, לינץ, אוסטריה; אוצרת: סטלה רוליג
 2005 - "La Vie en Rose", גלריה אלון שגב, תל אביב.
 2006 - "טרנזיט", פסטיבל קודרה לאמנות חזותית, סלוניקי, יוון; אוצרת: טל בן צבי
 2006 - "מאיזו גלקסיה מטורפת היא שואלת", הגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת חיפה;(אוצרת רותי דירקטור)
 2008 - "הלב הארור הזה שלי", גלריה הברס, וינה
 2008 - "עצבים שרים", גלריה אלון שגב, תל אביב
 2009 - "אש, עשן וקשקשים", הגלריה לאמנות ישראלית, אורנים, טבעון; אוצרים: סטודנטים בהנחיית דוד וקשטיין
 2009 - "קישוטים וקיפולים", Hagalleria, פריז
 2010 - "במרחק השחור: לאה ניקל וחן שיש", מוזיאון אשדוד לאמנות; אוצרת אורחת: נעמי אביב
 2013 - "לא היה לי לב להעיר אותך", גלריה גורדון, תל אביב
 2014 - "פצצות עבודת יד", גלריה C1, ברלין, אוצרת: דורית לויטה
 2015 - "כלה תוניסאית", גלריה גורדון, תל אביב
 2015 - "דה קונינג ואני משפחה", גלריה בארי. אוצרת: זיוה ילין
 2017 - "תיסתמי, תיסתמי", מוזיאון חיפה לאמנות, אוצרת: סבטלנה ריינגולד
 2017 - "מִפתח המחשבה", גלריית אנה מרה קונטמפורנאה, רומא, איטליה, אוצרת: ג'ורג'יה קלו
 2018 - "שטח תפוס", איי קיי פרוג'קטס, לימה, פרו, אוצר: אילן קרפיו
 2019 - "שיקוף עצמי", לושי אמנות ופרויקטים
 2019 - "לזה בדיוק התכוונתי", בית טיכו, מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצרת: תמנע זליגמן
 2020 - "שמש בשעה שאיננה" - חן שיש / טומס קרונר, גלריה טובה אוסמן, תל אביב
 2021 - "אני בעיניין של הדברים" - מרכז גוטסמן לתחריט, קיבוץ כברי
 2021 - "זיקית בת מזל", גלריה שכטר, תל אביב אוצרת: דרורית גור אריה
 2021 - "כלה, ציפורים וכדים", לושי | אמנות ופרויקטים, תל אביב
 2023 - "עיניים חומות דארלינג", גלריה חזי כהן, תל אביב, אוצרת: טלי בן-נון
 2025 - "חן שיש: תאווה לעיניים", מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע, אוצר: רון ברטוֹש

 מבחר תערוכות קבוצתיות 

 מלגות ופרסים 
 1994 - קרן תרבות אמריקה-ישראל לציור ולפיסול
 1996 - קרן תרבות אמריקה-ישראל לציור ולפיסול
 1998 - קרן תרבות אמריקה-ישראל לציור ולפיסול
 1999 - הקרן הבריטית-ישראלית לצילום, מלגה לפרויקט בלונדון
 2003 - פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות
 2004 - פרס האמן הצעיר, משרד החינוך, התרבות והספורט
 2004 - מלגה לשהות בחו"ל, קרן התרבות אמריקה-ישראל
 2007 - זוכי פרס קרן מורשה, מוזיאון תל אביב לאמנות
 2007 - מלגת שהייה ב-Cite' des Arts, פריז
 2009 - פרס עידוד יצירה, משרד החינוך, התרבות והספורט
 2013 - פרס מפעל הפיס למדעים ולאמנויות ע"ש לנדאו.

 קישורים חיצוניים 

 אתר הבית של חן שיש
 Khen Shish on AWARE - Archive of Women Artists Research & Exhibitions
 חן שיש באתר ארטסי
 חן שיש באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
 חן שיש - חזי כהן גלריית אומנות
 חן שיש באתר אנה מרה קונטמפורנאה, רומא
 חן שיש באתר סדנה לתחריט, כברי

 חן שיש | דה קונינג ואני משפחה, גלריה בארי


 חן שיש באתר Hagalleria' פריז

 מאמר אודות חן שיש, פורסם בג'רוזלם פוסט
 חן שיש: בסגנון אקספרסיבי, לא מוותר או: "מה שאני ומי שאני – זה האמנות שלי.", ראיון בבלוג חי תרבות, 16 במאי 2016
 גלריית מינוטאור פריז


 חן שיש: "לזה בדיוק התכוונתי", בית טיכו, מוזיאון ישראל

 על התערוכה זיקית בת מזל
 חן שיש - זיקית בת מזל

הערות שוליים

קטגוריה:בוגרות אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:בוגרי אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:זוכות פרס לנדאו לאמנויות הבמה
קטגוריה:זוכי פרס לנדאו לאמנויות הבמה
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970