בית הנסן

שמאל|ממוזער|250px|פעמון התפילה בחצר הפנימית
בית הנסן הוא מרכז לעיצוב, מדיה וטכנולוגיה הממוקם בשכונת טלביה בירושלים, ברחוב גדליהו אלון 14, במבנה שהיה בעברו בית החולים הממשלתי ע"ש הַנסֶן – מרכז טיפולי לחולים במחלת הנסן (צרעת). בית החולים הוקם בשלהי המאה ה-19 בשם בית החולים למצורעים עזרת ישו כדי לשמש לאשפוז מבודד של חולי מחלת הנסן (צרעת). עד שנת 2000 פעל במתכונת של מרפאת חוץ, ושיכן את המרכז הארצי למחלת הנסן של משרד הבריאות.

מבנה בית החולים והמגרש בן 40 הדונם עליו הוא ניצב, נחשבים כבעלי ערך היסטורי ואדריכלי, ומוגדרים כמבנה לשימור. בשנים 2011–2013 עבר המתחם עבודות שימור לקראת הסבתו לייעודו החדש על ידי הרשות לפיתוח ירושלים. בעשור השני של המאה ה-21, פועלים במרכז לימודי התארים המתקדמים של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, קבוצות עשייה, מפגש, מחקר ותצוגה בתחום האמנות העכשווית, קבוצות מחקר בתחומי העיצוב והטכנולוגיה, המיזם לקולנוע וטלוויזיה של הרשות לפיתוח ירושלים וכן מוזיאון המציג תערוכה על ההיסטוריה של בית החולים ועל ההיסטוריה של בתי החולים בירושלים.

מגדל תצפית דמוי קקטוס המתנשא לגובה של 15 מטרים הוקם בחצר בית הנסן בנובמבר 2017 בתכנון האדריכל הצ'כי מרטין רייניש. המגדל הוא מתנת ממשלת צ'כיה לירושלים ומהווה אחד הביטויים ליחס החם של העם הצ'כי כלפי מדינת ישראל ואהבתם לירושלים בפרט.

 היסטוריה 
התקופה העות'מאנית
בשנת 1865 ביקרה בירושלים אצילה גרמניה בשם אוגוסטֶה פון קפנברינק־אשרדן (Auguste von Keffenbrinck-Ascheraden) והזדעזעה למראה בקתות המצורעים שנמצאו בצידו הפנימי של שער ציון, בו התגודדו יחדיו מצורעים בני כל הדתות וקיבצו נדבות. מוקד מצורעים נוסף בעיר היה ליד ביר איוב (עין רוגל) בנחל קדרון. היא נתנה לבישוף סמואל גובאט כסף עבור בניית בית מחסה לחולים שהוקם ב-1866 במבנה מול בריכת ממילא (במקום בו הוקם אחר כך, מנזר הלזריסטים ברחוב אגרון) ששימש כמקום לסעוד את החולים. בבית היו 8 חדרים – שלושה לגברים, אחד לנשים וחדרי מטבח, חדר אוכל ושירותים. היה זה המבנה הראשון בסביבה. המקום היה אז רחוק משטח מיושב ומאוכלס, ועל כן התאים למוסד כזה, אלא שעד מהרה נבנו עוד בתים בסביבה. בינתיים גדל גם מספר המצורעים שאושפזו במוסד. בפרוטוקול ישיבת ההנהלה בנובמבר 1870 נאמר, שמאז פתיחת המוסד נתקבלו בו 50 חולים. באותה ישיבה גם נידונה הקמת בניין חדש למוסד, במגרש שנקנה מצפון למושבה הגרמנית, באזור מבודד. קונרד שיק נתבקש להגיש הצעת תוכנית. ב-9 במאי 1885 הונחה אבן הפינה, ב-1887 נסתיימה הבנייה ובשנה זו אף הועברו החולים למעונם החדש
.

בעת הקמתו נקרא בית החולים בשם "עזרת ישו" (בגרמנית: "Jesus Hilfe"), ושמו של המבנה, שתוכנן על ידי קונרד שיק ותיאודור זנדל נכתב מעל שער הכניסה למבנה. באותה עת עבר המבנה לניהול מסדר האחיות הדיאקוניסות הגרמניות, אשר טיפל בחולים, והוא תופעל באמצעות תרומות מגרמניה של הכנסייה המוראבית (). המתרפאים בו היו בני כל הדתות. עם זאת, מרבית אוכלוסיית המטופלים הייתה מוסלמית, ורק בודדים היו נוצרים או יהודים.

רופא בית החולים היה ד"ר אדלברט איינסלר, עד למותו בשנת 1919. איינסלר שימש במקביל כרופא הראשי של בית החולים ביקור חולים.

בתקופת המנדט הבריטי
עם תחילת המנדט הבריטי הושם בית החולים תחת פיקוח משרד הבריאות של ממשלת המנדט, והוא אף קיבל תקציב ממשלתי. הוא גם עבר לאחריות הסניף הבריטי של הכנסייה המוראבית.

משנת 1919 עד 1948 רופא בית החולים היה הרופא הערבי-נוצרי תאופיק כנעאן, שהגיע למקום יום בשבוע. צוות בית החולים כלל מספר אחיות נזירות מהמסדר. בתקופת מלחמת העולם השנייה בית החולים המשיך לפעול כאשר הוא מנוהל בסיוע ארגון הדסה. במהלך מלחמת השחרור נותרו בו 40 חולים ערבים, וחלק מהם נשארו גם לאחר שירושלים חולקה. שינוי בולט חל בהרכבה של אוכלוסיית המטופלים במוסד. ב־1949 היא הפכה, לראשונה בתולדותיו, ליהודית ברובה. היפוך זה בהרכב האוכלוסייה בבית המצורעים כמעט שלא נדון במחקר. באפריל 1952 נותרו במוסד שני מטופלים ערבים בלבד.

במהלך המלחמה עזבו ד"ר כנעאן וחלק מהמתרפאים הערבים את בית החולים ועברו לבית המצורעים שבכפר סילוואן במזרח ירושלים (מאוחר יותר הקים כנעאן בית חולים למצורעים מצפון לרמאללה). מכל מקום, בשנת 1959 בעיתון הכנסייתי כתבה האחות הראשית של המיסיון למצורעים בסילוואן כי "הכנסייה המוראבית נאלצה לוותר על 'עזרת ישוע' ]...[ לטובת ניהול יהודי לאחר קום מדינת ישראל החדשה. המצורעים הערבים הועברו מעבר לגבול לממלכת ירדן".
לאחר הקמת מדינת ישראל
באוקטובר 1950, נרכשו בית החולים והקרקע בשטח של 70 דונם סביבו מהמסדר על ידי הקרן הקיימת לישראל, והוא עבר לניהול משרד הבריאות כדי להמשיך לשמש בייעודו המקורי. על פי התוכנית הראשונית היה אמור המתחם לעבור לרשות האוניברסיטה העברית במטרה לבנות במקום קמפוס חדש במקום הקמפוס בהר הצופים. בית החולים עבר לרשות מדינת ישראל באופן רשמי באפריל 1951, ומספר חולים ערבים ומנהלת בית החולים האחות אוקולינה עברו לירדן. האחות אוקולינה הייתה נזירה דנית שעבדה בבית החולים במשך 53 שנים. הוא הפך לבית חולים ממשלתי, ונקרא על שם גרהארד ארמור הנסן (שגילה בשנת 1879 את החיידק הגורם למחלת הנסן). את בית החולים הממשלתי ניהלו בין היתר אריה דוסטרובסקי ולאחר מכן בשנת 1949 חתנו, פליקס זגהר. שלוש נזירות נשארו לעבוד בו, וטיפלו בכ-40 חולים, רובם עולים חדשים. בעקבות גל העלייה ההמונית של שנות ה-50 גדל מספר המאושפזים בו, כולל קבוצה של ילדים שנדרשו לחיות במקום במנותק ממשפחותיהם.

בעקבות ניסויים שנערכו בבית החולים בשנת 1964, גילה ד"ר יעקב שסקין, רופא בבית-החולים, את השפעתה החיובית של תרופת התלידומיד על החולים במחלת הנסן. לגילוי זה הייתה חשיבות בקנה מידה עולמי והשימוש בתלידומיד למחלת הנסן נמשך עד היום במדינות עולם שלישי.

לאחר שפותח טיפול יעיל במחלה, מיד לאחר התחלת הטיפול החולה כבר אינו מדבק, ואין צורך עוד בהסגר, הוחלט בשנת 1963 לסגור את בית החולים ולהעביר את המתחם לרשות בית חולים שערי צדק. תחילה דובר על העברת בית החולים למתחם בית החולים הדסה עין כרם שהושלם באותה עת. או לבית ספר נוצרי נטוש של המסדר הסלזיאני בשכונת מוסררה, אך תושבי השכונה התנגדו. אחר כך היו ניסיונות נוספים להעביר את בית החולים לאבו תור ושועפט, אך הוא נותר במקומו.

בנוסף לרכישת בית החולים רכשה הקרן הקיימת קרקעות סביב "בית הנסן" ובשכונת טלביה, כולל השטח הפתוח סביבו שקיבל את השם "חורשת הירח". על קרקעות אלו הוקמה הרחבה של השכונות טלביה וקטמון. צמוד לבית החולים מצפון נסלל רחוב דובנוב, בו הוקמה וילה שרובר ומצידו השני של הרחוב נבנה תיאטרון ירושלים, בתרומתו של הנדבן מיילס שרובר. מול צדו הדרומי והכניסה הראשית נבנה בית ספר תיכון עירוני ג'; כך שבית החולים הוקף בהדרגה בשטח בנוי.

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, חדל בית החולים לפעול במתכונת אשפוזית, תפקד כמרפאת חוץ אמבולטורית, שיכן את המרכז הארצי למחלת הנסן של משרד הבריאות, וטיפל בכמה עשרות חולים מדי שנה לכל היותר. עם זאת תחילה עוד נותרו להתגורר בו עוד מספר חולים ערירים. עם פינוי המבנה בשנת 2000, עבר המרכז הארצי למחלת הנסן לבית הבריאות שטראוס, בחסות "הדסה".

שיקום ושימור המתחם
ממוזער|תלמידות לאמנות בחצר בית הנסן המשומר והמשוקם, נובמבר 2021
בשנות ה-70 של המאה ה-20, בשל העניין הרב בערכו ההיסטורי והאדריכלי של המבנה, הוא הוגדר כמבנה לשימור. במקביל לתוכנית לסגירת בית החולים עלו תוכניות בנוי למתחם וסביבתו, ב-1970 הוצא לבנות במקום בית מלון. אחר כך נשקלה האפשרות להעביר אותו לרשות מוסד ציבורי. האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים בדקה את האפשרות לעבור למבנה, אך הוא לא התאים לצרכיה. בשנת 1984 אושרה תוכנית לבניית חניון תת-קרקעי עבור תיאטרון ירושלים בחורשה שממערב למתחם, באמצעות יזם פרטי שבתמורה להקמתו יקבל זכויות בנייה למבני מגורים חדשים במקום, כולל הסבת בית־החולים הנסן למגורים. תוכנית זו הוקפאה תוך זמן קצר, עקב הביקורת הציבורית. שנתיים אחר כך, לאחר שנפתח אגף חדש בתיאטרון והיה צורך במקומות חנייה נוספים, הוחלט להרחיב את רחוב דובנוב ולהוסיף בו עשרות מקומות חניה לבאי התיאטרון; לצורך הרחבת הרחוב נלקח חלק מהגינה שבצד העליון של המבנה.

בשנת 1987 עיריית ירושלים, מינהל מקרקעי ישראל והקרן לירושלים הציעו תוכנית חדשה, במסגרתה יהפוך בית החולים למרכז תרבות ואמנות, ובחורשה ממזרח להקצות שטח לבניית בית מלון; בנוסף לבצע פיתוח של רשת הרחובות מסביב (בעיקר הרחבה וסלילה של רחוב גדליהו אלון). התוכנית לבנות על שטח חורשת הירח עוררה סערה ציבורית, מאחר שהוגדרה כשטח פתוח בו אסורה הבנייה, כבר בתוכנית המתאר של ירושלים שהכין האדריכל הבריטי הנרי קנדל בשנת 1944. במרץ 1988 אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה את התוכנית להפקדה להתנגדויות; כולל גם הקמת מבנה חדש עבור מכון שלום הרטמן מול "בית הנסן". תוכנית זו עוררה התנגדויות רבות של תושבי השכונה, שדרשו לשמור על השטחים הפתוחים במקום. באמצעות עורך דין אבי ברדוגו, שייצג את התושבים, הם פתחו במאבק שהביא להחלטה על שמירת מבנה בית החולים ללא בנייה נוספת לצדו.

לאחר שבוטלה התוכנית למימון שיפוץ המבנה על ידי יזם פרטי, שיקבל זכויות בנייה בסמוך בתמורה להסבתו למרכז תרבות ואמנות, ולאחר שבית החולים נסגר הוא נותר נטוש. בשנת 2005 ערך הצלם יובל יאירי תערוכת צילום של חלליו הנטושים של בית החולים, בהם של כמה מהחדרים שנותרו כפי שהשאירו אותם אחרוני החולים והצוות שפעל במקום. בנוסף שימש המבנה באותה תקופה כחלל לתערוכות וסדנאות לאמנים.

לבסוף, בישיבת הממשלה ב-25 במאי 2009, התקבלה החלטה להעביר את המבנה מרשותה של הקרן הקיימת לרשות עיריית ירושלים, שהחליטה לייעדו כמרכז לעיצוב, מדיה וטכנולוגיה בתקציב של 8 מיליון שקל. עבודות שימור ושיפוץ התבצעו במקום בשנים 2011–2013 בניהולה של הרשות לפיתוח ירושלים, תחת ניהולו של משרד רן וולף ובהנחיית אדריכל השימור נחום מלצר.

בנובמבר 2013 הושלם שיפוץ המבנה ונפתח בו מרכז תרבות. פועלים בבית התוכניות ללימודי תואר שני בעיצוב תעשייתי, עיצוב עירוני ומדיניות ותאוריה של האמנויות של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. המבנה משמש מרכז תרבות בנושאי העיצוב המדיה והטכנולוגיה והוקמו בו סדנאות, גלריה וחללי שהות אומן של קבוצת סלמנקה, חללי תצוגה ואולם קולנוע. בנוסף נפתחה בו מסעדה ובר.

תיאור המבנה
בית החולים ניצב במגרש רחב-ידיים (40 דונם) ומוקף בחומה. המבנה בן שלוש קומות, גרם מדרגות כפול הוביל לכניסה הראשית למבנה, שהייתה בקומה השנייה, ומעלה קשת. בקומה השלישית ממוקמת מרפסת, שבמרכזה, מעל שער הכניסה למבנה, גמלון עשוי עץ. למתחם הובילו מספר פתחים בחומה, שלוש דלתות מכיוון רחוב מרכוס של ימינו ושער לעגלות מכיוון רחוב הגדוד העברי ("חורשת הירח").

במרכז המבנה נמצאת חצר רבועה, ובמרכזה בור מים גדול ששימש את המבנה, בנוסף פזורים בשטח עוד 10 בורות מים לצורכי השקיה. מגדלי שירותים שנבנו בסמוך למבנה (אחד באגף הגברים ואחד באגף הנשים), איפשרו הפרדה בין בורות השפכים למבנה העיקרי, ובכך סייעו לשמור על ההיגיינה בבית החולים. החולים עברו למגדל השירותים באמצעות גשר מתכת.

בכל אחד מחדרי המבנה הותקן תנור חימום שהובא מגרמניה. כן ניצבו בחדרים מכונות תפירה בעזרתן ביצעו המתרפאים עבודות תפירה.

בחצר, בסמוך למבנה הראשי נבנו מבנים אדמיניסטרטיביים ומבני מגורים לצוות.

בית החולים תוכנן כמשק אוטרקי (מספק את עצמו), וכך נשתל בו גן ירק רחב ידיים. בגן ניטעו עצי פרי רבים, ובמקום פעלו רפת ודיר שסיפקו חלב וצמר, ולעיתים גם בשר, למתרפאים ולצוות. הפרות והצאן רעו בשדה הסמוך, עליו ניצב בשנות האלפיים תיאטרון ירושלים.

 גלריה 

לקריאה נוספת
 מיכל פרידמן, "בדד יֵשב,מחוץ לַמַחֲנֶה מוששָו" – מבית המצורעים 'עזרת ישוע' לבית החולים על שם הנסן, היֹה היָה – במה צעירה להיסטוריה – גיליון 15
 דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002

 קישורים חיצוניים 





הערות שוליים

הנסן
קטגוריה:ירושלים: מבנים לשימור
הנסן
הנסן
קטגוריה:צרעת
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן תיאודור זנדל
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן קונרד שיק
קטגוריה:ירושלים: מבנים גרמניים