האמונה הבוגומילית

האמונה הבוגומילית הייתה זרם בנצרות המזרחית ובתקופה מסוימת דת המדינה של בוסניה והרצגובינה.

האמונה הבוגומילית קרויה כך על שמו של מייסד הזרם במאה ה-10, הכומר הבולגרי בוגומיל (אהוב האל או רחום האל) , שעל קיומו העיד אחד מחשובי תלמידיו, הכומר ירמיה  שחי אף הוא במאה ה-10. יש היסטוריונים הסבורים שירמיה ובוגומיל הם אותה דמות. הכומר קוסמה , בספרו "נאום נגד המינים" מהמאה ה-11 יוצא בחריפות רבה נגד עקרונות הבוגומילים, אך גם מתאר בהרחבה את אמונתם ומנהגיהם. ספר חשוב נוסף הוא ספרו של הכומר בוריל  שנכתב במאה ה-13 ומתאר את הבוגומילים בתקופת השיא שלהם.

 היסטוריה 
האמונה הבוגומילית הופיעה והחלה להתפשט בקרב איכרים ברחבי האימפריה הבולגרית, בזמן שלטונו של הצאר פטר הראשון מבולגריה (927–969), קרוב לוודאי על רקע השנאה לאימפריה הביזנטית השכנה עם נסיונותיה החוזרים להשתלט על בולגריה. נוספה לכך הביקורת ההולכת וגדלה, בייחוד בשכבות הנמוכות של האוכלוסייה, על השחיתות והניתוק של הכנסייה המזרחית. תחושות אלו גרמו לרבים מנתיני האימפריה להתרחק מהכנסייה הרשמית ולחפש דרכים אחרית לעבודת האל. באותה תקופה, הגיעו לתוך האימפריה הבולגרית, השפעות מתנועות דואליסטיות מהמזרח. אנשי האמונה הדואליסטית הפאוליקיאנים גורשו מארמניה, לאחר שאמונתם הוגדרה כמינות, ורובם מצאו מקלט בבולגריה. לפליטים אלו הייתה השפעה רבה במוקדי ההיתהוות של הבוגומיליות, בייחוד בכפרים ובישובים הקטנים של בולגריה. כאשר השמועה על התפשטות אמונה זו הגיע לחצר הקיסר הביזנטי, הוא הזהיר את הצאר הבולגרי ודרש ממנו לפעול נגד מינות זו. הצאר פטר הראשון רדף את הבוגומילים ורובם נאלצו להמלט מבולגריה לסרביה. שם הם כונו על ידי המקומיים "בבוני" (babuni) כלומר "מאמינים באמונה תפלה". בסוף המאה ה-12 הם גורשו גם מסרביה והתפזרו בבוסניה ובדלמטיה, שם הם כונו "פטארני" (patareni), ובוסניה הפכה למרכז הגדול של הבוגומילים באותה תקופה.

בעידוד הותיקן תקפו מלכי הונגריה הקתולית את בוסניה ואת סרביה ואף ארגנו שני מסעי צלב נגד הבוגומילים, הראשון ב-1203 והשני ב-1225. כתוצאה מתקיפות אלו ומההחלטה של האפיפיור למנות בישוף הונגרי בבוסניה, הכנסייה הבוסנית מרדה, התנתקה מהכנסייה הקתולית והפכה לכנסייה עצמאית. בעקבות זאת, במשך מאות שנים, הכנסייה הבוסנית זוהתה כ-"כנסייה בוגומילית" ונחשבה ככנסייה כופרת הן על ידי הוותיקן והן על ידי קונסטנטינופול.

בשנת 1291 האפיפיור ניקולאוס הרביעי שלח לבוסניה נציגות של האינקוויזיציה במטרה לחקור את "המינות הבוגומילית". בהדרגה, גורשו הבוגומילים מבוסניה ומסרביה ורק מיעוט מהם נשאר במחוז הום (Hum), הוא הרצגובינה של היום. עם כיבוש בוסניה על ידי העות'מאנים ב-1463 גם  שארית בוגומילית זו נעלמה כאשר רובם התאסלמו וכונו בשם פומאקים או "מוסלמים דוברי בולגרית". צאצאים מעטים של הבוגומילים חיים היום במספר יישובים קטנים בדרום מערב רומניה, אך דתם היא קתולית.

 עיקרי האמונה 
המקורות העיקריים לאמונות הבוגומיליים הם כתביהם של אויביהם האורתודוקסים, ויש לקחתם בעירובן מוגבל.

האמונה הבוגומילית היא אמונה דואליסטית. לפי אמונה זו לאל האב היו שני בנים, הבכור שטנאל והצעיר מיכאל. שטנאל מרד באביו והופל מהשמים אך לא יכל לנחות מכיוון שהארץ הייתה תוהו ובוהו. מכיוון שעדיין היו לו היכולות של אל הוא ברא שמים וארץ חדשים, וזהו מעשה בראשית המתואר בספר בראשית, כשהשטן הוא האל הבורא. לאחר שברא את העולם, הוא ברא את האדם אך לא הצליח להפיח בו נשמה. קיימות שתי גרסאות לסיפור זה: לפי האחת, בנופלו מהשמים גנב שטנאל נשמה אנושית ואת השמש. הוא ניסה להכניס את הנשמה באדם, אך היא ברחה דרך פיו ופי טבעת. לפי גרסה אחרת, לאחר שיצר את האדם ועמידו, נשפך נוזל מבוהן רגלו ונהיה לנחש, וכאשר ניסה להפיח באדם רוח חיים אף היא ברחה דרך בוהנו לנחש שנהיה יצור חי. לפי שתי הגרסאות, לא יכל השטן ליצור אדם בכוחות עצמו. לפי הגרסה שהשטן גנב את הנשמה מהשמים, הוא נטש את גוף האדם במשך 300 שנה, בהן אכל כל מיני בעלי חיים טמאים. לאחר מכן הוא הכניס את הנשמה דרך פה האדם, חסם את פי הטבעת בידו, והאביס את האדם בכל מה שאכל מעל הנשמה על מנת שלא תצא. לפי הגרסה האחרת, שטן פנה לאל האב בבקשה שיתן באדם רוח חיים, תוך שהוא מבטיח בתמורה שהאדם יחלק בין האל האב לשטן ושצאצאיו של האדם ימלאו את המקומות בשמים שהתרוקנו עקב נפילתו. האל הסכים ונתן באדם רוח חיים. חוה נבראה באותו דרך. לפי גרסה נוספת, בעקבות הבקשה שלך האל האב שני מלאכים שהיו לנשמות אדם וחוה.

כל הגרסאות הללו מדגישות את היות האדם תערובת של טוב ורע, ואת השטן כבורא העולם כולו ושליטו. המקורות האורתודקסים טוענים כי הבוגמילים עבדו את השטן וכשהן התפללו את תפילת האדון הם כיוונו עליו. טיעון זה נראה סותר לראיה הכללית של השטן כמקור הרע בתיאורי אמונתויהם, וייתכן שמדובר בעלילה של אויביהם.

לפי אגדה בוגמילית אחת, שטן פיתה את חוה בדמות הנחש והמכוח כך נולד קין, ובעקבות כך איבד את מראהו ולבושו האלוהי ונהיה אפלולי ומכוער. הדבר מתאים עם האמונה הבוגמילית כי חתונה, יחסי מין ולידה נוצרו על ידי השטן ויש להימנע מהם בגלל שהם יוצרים חומר. הם התנגדו גם לאכילת בשר ושתית יין. למרות האמונה המוצהרת הזו, רק קבוצת מיעוט אליסטית ("perfecti") קיימה את הכללים הללו, בעוד המאזינים הפשוטים האמינו באמונתיהם של הבגמילים אך לא קיימו את כל הכללים הללו.

הבוגומיליים האמינו כי השטן שלח את משה להוציא את עם ישראל ממצרים והוא זה שנתן את התורה על הר סיני. בעקבות כך הם דחו את כל התנ"ך, אך חלקם כן קיבלו את ספר תהילים ותרי עשר.

על פי האמונה הבוגומילית, בראות האל את סבל האדם החליט לשלוח את בנו ישו לגאול את האדם וזה חדר אל מרים דרך אוזנה הימנית, כדי להיוולד בגוף מדומה הוא ישו ורוח הקודש. מרוח הקודש נולדו המלאכים והשליחים (תלמידיו של ישו, כולל יהודה איש קריות). המלאכים נישאו לנשים ונולדו הנפילים. רוח הקודש שוכנת במאמינים הבוגומילים ולאחר מותם הם לובשים את דמותו של ישו. לפי האמונה הבוגומילית ישו נצלב לפי יוזמתו של שטנאל. היות שישו היה רק רוח וגופו היה מדומה, הוא לא סבל על הצלב ולאחר שקם לתחיה ירד אל השאול, נלחם בשטנאל ונטל ממנו, כאמור, את הסיומת "אל" וכבל אותו באזיקים. השדים והרוחות שלוו את שטנאל על פני האדמה המשיכו להישאר שם, בהוראת האל האב.

הבוגמילים לא האמינו בניסים, כולל הניסים המיוחסים לישו וראו את הסיפורים כמטפורות. הבוגומילים לא קיבלו את סמכות האפיפיורים או הסינודים. הם האמינו שביום הדין, באחרית הימים, השופט יהיה האל ולא ישו. הם גם דחו את עניין השילוש הקדוש. היות שהצלב הוא הכלי שעליו הועיד שטנאל את ישו למיתה, אין הבוגומילים מכבדים את סמל הצלב. הם מתנגדים גם לאיקונות ופסלים קדושים ורואים בהם מעשי תרמית ועבודה זרה של השדים. הם דחו את לחם הקודש והאוכריסטיה מכיוון שחומר לא יכול להתקדש. הם התנגדו לפולחן הקדושים וכן לתפילות. התפילה היחידה הנהוגה אצלם הייתה "אבינו שבשמיים". הם טענו שעקב השחיתות הנוראה במוסדות הכנסייה והמדינה אין להישמע לשני גופים אלו ויש להתנגד להם. הם גם לא קיימו את מנהג הטבילה היות שלדעתם לטבילה במים פשוטים אין שום משמעות (על כן גם לא הכירו ביוחנן המטביל) והטבילה האמיתית היא טבילה ברוח הקודש על ידי סיגופים, הימנעות מלאה מעבודה וקבלת חיי עוני מוחלט מרצון.

הבוגמילים דחו את המכלול הכנסייתי על מנהגיו, סמליו וכתביו, והאמינו שהברית החדשה לבדה היא מקור האמונה.

הבוגמילים האמינו כי קיימים שמונה רקיעים: שבעה רקיעים בהם יושב האל האב, והשמיני, הרקיע הנראה, בו שוכן השטן. לאמונתם הרקיע והשמים הנראים מלאים שדים, הם המלאכים הנופלים, ושבכל אדם שוכן שד משלו. הדבר הוביל לחשיבותם של לחשים וגירוש שדים, בחלק מהמקרים בדומה לאמונות פאגניות.

 הארגון והריטואל 
היו שלוש דרגות של בוגומיליות, המאזינים, המאמינים והמושלמים (הקדושים) שהם למעשה הכמרים. המאזינים היו המתחילים להתקרב לדת. המאמינים היו אלה שעברו את טקס הכניסה שהתבטא בהנחת ספר הבשורה על-פי יוחנן על ראש המאמין. המושלמים (perfecta) היו המטיפים והם היו מחויבים לוותר על אכילת הבשר לחלוטין ולהתפלל 7 פעמים ביום. גם יתר המאמינים נמנעו מאכילת בשר שלוש פעמים בשבוע, בימי שני, רביעי ושישי. הם נמנעו גם משתיית יין היות שראו בגפן את עץ הדעת של ספר בראשית שנשתל, לדעתם, על ידי השטן. הבוגומילים לא הטבילו, לא שמרו את יום המנוחה השבועי או חגים ולא קידשו איקונינים. גם הצלב ומריה, אם ישו, לא זכו לכבוד אצל הבוגומילים, אך התפילה האישית הייתה בעלת חשיבות. הם דחו את כל הסקרמנטים, כולל הנישואים.

לדעת הבוגומיליים הכנסיות מהוות משכן לשטן ולדמונים שלו. בתי התפילה הבוגומילים פשוטים ובמרכזם יש שולחן שעליו מונחת הברית החדשה. בראש הבוגומילים עמד בישוף שנעזר ב"הבן הגדול" ו"הבן הקטן" ובאפוסטולים (מבשרים).

חשוב מאוד לציין שהבוגומילים השאירו מעט מאוד מסמכים כתובים אודות עצמם. על כן, רוב המידע על עקרונות אמונתם, טכסיהם וארגונם הפנימי, הגיע אלינו ממסמכים היסטוריים שנכתבו על ידי מתנגדי ורודפי הבוגומילים - הכנסייה האורתודוקסית, הכנסייה הקתולית והאינוויזיציה. מכאן, שיש להתייחס בחשדנות לכתוב במסמכים אלו.

 מקורות הדת והתפשטותה 
לפי תוכנה, האמונה הבוגומילית ינקה מהמניכאיזם, כנראה דרך האמונות הנוצריות הגנוסטיות העתיקות. המרכז הקדום של הבוגומילים היה במקדוניה ולאחר שזו הפכה לחלק מביזנטיון, התפשטו לחלקים רבים של הממלכה. בהדרגה החלו גם הרדיפות נגד הבוגומילים שנחשדו במינות. בשנת 1110 העלה הקיסר אלכסיוס הראשון את מנהיג הבוגומילים, בזיל, על המוקד לאחר שזה סירב להכיר בנצרות האורתודוקסית. זה המקרה היחיד הידוע של עונש מסוג זה בכנסייה האורתודוקסית. הבוגומילים הגיעו לשיאם במאה ה-12 בבולגריה ובארצות הסלבים הדרומיים.

המטיפים הבוגומיליים הפיצו את אמונתם מערבה, לאורך רכסי ההרים של אירופה. יש הסבורים שהבוגומילים שימשו בדעותיהם מקור לקתרים של דרום צרפת וצפון איטליה. עם כיבוש בולגריה על ידי הטורקים ב-1393, הבוגומילים המירו בהדרגה את דתם לאסלאם ורובם הפכו לפומאקים , כינוי למוסלמים דוברי בולגרית, והעדויות האחרונות עליהם הן מהמאה ה-15. 

הבוגומילים תרמו תרומה תרבותית חשובה: היות שהם האמינו גם בחלק מהספרים החיצוניים היהודיים כגון "ספר אדם וחוה", "ספר חנוך ב'", "חזון ברוך" ועוד, נשתמרו ספרים אלו בתרגומיהם הסלביים הקדומים. הרבה מאגדות העם ושירי העם הסלביים מבוססים על מסורות בוגומיליות. לזרם הבוגומילים הייתה גם השפעה על התפתחות התנועות הדואליסטיות והגנוסטיות המודרניות.

 הבוגומילים והקתרים 
אנשי כנסייה ואנשי אינקוויזיציה בעבר והיסטוריונים רבים בימינו, ראו באמונה הבוגומילית את אחד המקורות העיקריים של האמונה הקתרית. היסטוריונים אחרים ראו בבוגומילים, חוליה מקשרת בין האמונות הדואליסטיות במזרח הקדום ובין כתות המינות שהתפתחו במערב אירופה ובייחוד הקתרים. קיימים מספר קריטריונים משותפים בין הבוגומילים והקתרים, שיכולים להוכיח על השפעה מהבוגמילים על הקתרים

 הבוגומילים והקתרים התפללו תפילה אחת בלבד, תפילת "אבינו שבשמים", וחזרו על תפילה זו פעמים רבות במשך היממה.
 התייחסות למבני הכנסיות כמקומות פולחן של עבודה זרה, עם החרמה ואף חילול של כנסיות.
 ראיה מוחלטת בחומריות ובעולם הארצי כולו כממלכת שליטתו של השטן, לעומת עולם הרוח בו שולט האל הטוב.
 ספרות בוגומילית כמו "חזון ישעיהו" ו"הסעודה הסודית", תורגמה מסלובנית ללטינית והייתה בשימוש הקתרים.

היסטוריונים אחרים מתנגדים לדעה שיש קשר בין הבוגומילים והקתרים. הם טוענים שמקור התנועה הדתית הקתרית הוא המצב שהתפתח באירופה המערבית במאות ה-11 וה-12 בעקבות ובהשפעת הרפורמה הגרגוריאנית. לדעתם, ההבדלים בין המציאות הדתית במזרח הביזנטי ובמערב הקתולי שלאחר תקופתו של האפיפיור גרגוריוס ה-7, היה גדול מכדי ליצור תנועת מינות משותפת. 

יש גם המשלבים בין שתי דעות אלו ורואים בקתרים תנועה הנובעת מהשפעות הדואליזם המזרחי ומתסכולם של מאמינים רבים במערב מהסתאבות הכנסייה הקתולית, לאחר הציפיות והתקוות שהביאה הרפורמה הגרגוריאנית.

 ראו גם 
 מסע הצלב האלביגנזי
 קתרים
 סקופצים

לקריאה נוספת
 דוד פלוסר - הערך "בוגמילים" באנציקלופדיה העברית כרך ז' עמ' 690–692 .
 סופיה מנשה - הכנסייה הקתולית בימי הביניים - אידאולוגיה ופוליטיקה - הוצאת האוניברסיטה הפתוחה - רעננה, 2006.
 אנציקלופדיה בריטניקה - ערכים Bogomil, Kulin, Nicholas III, Bulgarian ortodox church (אנגלית)

 קישורים חיצוניים 

 Misiologie şi ecumenism 
 הבוגומילים של בולגריה ובוסניה 
 הכנסייה הסודית - נצרות וגנותיזם 



 הערות שוליים 

בוגומילים
קטגוריה:נצרות: זרמים שסומנו כמינות
קטגוריה:צמחונות