מישל קישקה

מישל קישקה (בצרפתית: Michel Kichka; נולד ב-15 באוגוסט 1954) הוא קומיקסאי, קריקטוריסט ומאייר ישראלי.

 ביוגרפיה 

קישקה נולד בשנת 1954 בלייז' שבבלגיה. הוריו יהודים ניצולי השואה: בימי מלחמת העולם השנייה אביו, אנרי קישקה, יליד בריסל, גורש בגיל 16 עם משפחתו לאושוויץ ולמחנות ריכוז אחרים. אמו, לוסי, הצליחה להימלט עם משפחתה לשווייץ. קישקה היה חניך בתנועת השומר הצעיר איתה עלה להתנדב בקיבוצים שונים בישראל.

מישל קישקה החל לצייר בגיל מאוד מוקדם, בהשפעת הקומיקס הבלגי אשר אהב לקרוא. בתחילת שנות ה-70, בהיותו תלמיד תיכון, למד קישקה הנדסת בניין בבלגיה. בין השנים 1973 עד 1974 למד אדריכלות באקדמיה לאמנויות ואדריכלות, בלייז'.

בשנת 1974, בעקבות מלחמת יום הכיפורים, עלה לישראל. בין השנים 1974 עד 1978 למד בבית הספר "בצלאל".

לאורך השנים אייר עשרות ספרים לילדים ולמבוגרים, עיתונים, וכו'. בין השאר כתב וצייר סיפורי קומיקס בירחונים שונים בישראל. הוא זכה לפרסום רב בעיקר עקב כרזות הומוריסטיות פופולריות אשר מציגות את חיי היומיום בערים הגדולות בישראל ובעולם ועל חיי היומיום בעיר ובקיבוץ.

בשנות ה-80 צייר את הקומיקס "מיסטר טי" (נער שכוחו היה טמון בשתיית תה) בירחון לילדים "משהו".

בשנת 1982 זכה בציון לשבח בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק עבור איוריו לספר "דווקא כן ואי אפשר" מאת נירה הראל.

בין ספרי הילדים הידועים שאייר: סדרת ספרי "אלונה לא", "נסים ונפלאות", "מהפחד הזה אני לא מפחד", "חולצת האריה", "דווקא כן ואי אפשר", "תמונה משפחתית", "יואש בלש" ועוד.

בסוף שנות ה-90 הופיע בפינה קבועה בתוכנית הבוקר של טלעד "קפה טלעד" בה נהג להציג קריקטורה יומית אקטואלית. לקישקה מדור קבוע המתפרסם משנת 1998 במגזין הילדים "עיניים" בשם "הקומיקס שאינו נגמר" ובו הילדים קוראי המגזין מוזמנים להמשיך סיפור קומיקס שקישקה צייר וכתב.

בשנת 2008 זכה בפרס דוש לקריקטורה.

בשנת 2012 הוציא לאור רומן גרפי בצרפתית בשם: "הדור השני: דברים שלא סיפרתי לאבא" על היחסים בינו לבין אביו ניצול השואה. בשנת 2013 הספר יצא לאור בעברית. בשנת 2022 יצאה הגרסה הקולנועית של הסרט. 

הוא מרצה לאיור במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל.

קישקה נשוי לאוליביה ולהם שלושה בנים, מתגורר בירושלים.

מסלול מקצועי
החל משנת 1978 הוא מאייר עצמאי. משנת 1979 ועד היום אייר כ-60 ספרי ילדים.

במהלך השנים עבד במגוון פרויקטים בתחום הקריקטורה: בין השנים 1997–2005 היה קריקטוריסט הבית של ערוץ 2 (טלעד). משנת 2000, מדור "הקומיקס שאינו נגמר" במגזין "עיניים". בין השנים 2002–2006 – קריקטוריסט אורח של הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס. משנת 2001, קריקטוריסט של הערוץ הצרפתי TV5. משנת 2001, קריקטוריסט בשבועון הצרפתי Courrier International ושל המגזין הבלגי Regards. בין השנים 2000–2012 קריקטוריסט בשבועון הצרפתי L'Arche ומשנת 2013, קריקטוריסט של הערוץ הישראלי i24NEWS.

בין השנים 2004–2010 כיהן כיו"ר איגוד הקריקטוריסטים. היה חבר ועדת ההיגוי של הקמת המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון בין השנים 2006–2008. חבר בארגון הבינלאומי "קריקטוריסטים למען שלום" מ-2006. חבר ועדת שיפוט של פרס על שם דוש בוועדות שיפוט בתחרויות בינלאומיות לקריקטורות. דעותיו הפוליטיות מזוהות עם השמאל, בספרו פלאפל עם חריף מספר קישקה שהוא ואשתו היו חברים בתנועת שלום עכשיו ולקחו חלק בהפגנות נגד מלחמת לבנון הראשונה. אשתו נכחה בהפגנה בה נרצח אמיל גרינצווייג. בהמשך הספר הוא משווה את רצח קנדי לרצח רבין, הוא מתעד את מצעד הגאווה הראשון בירושלים, כמו כן מכנה את נוער הגבעות פורעי חוק.

בשנת 2021, לאחר סיום כהונתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, פרסם קישקה פוסט בנושא אתיקה של קריקטוריסטים. הוא דן בייעודו ובחובתו של הקריקטוריסט כפרשן ביקורתי של המציאות ומכה על חטא על שלא היה חריף דיו בביקורתו על טראמפהבלוג העברי של מישל קישקה, Mea culpa,  19 בינואר 2021.

בהשראת ספרו "הדור השני" נוצר סרט אנימציה באורך מלא, "הסודות של אבא", שהוקרן במאי 2022 בפסטיבל קאן בפני תלמידים ובהמשך בבתי הקולנוע בצרפת, בבלגיה ובישראלהודעה בבלוג, 27 באפריל 2022;.

בנוסף, הוא אוצר תערוכות קומיקס וקריקטורות.

פרסים
 2011 – אות אביר מסדר האמנויות והספרות הצרפתי.
 2009 – פרס דוש לקריקטורה.
 1984 – פרס בן יצחק, מוזיאון ישראל.
 1978 – פרס סנדברג, אקדמיה בצלאל.

פרויקטים ייחודיים
2013 – אורח בסרט הדוקומנטרי Cartoonistes, fantassins de la "démocratie" by Radu.
2013 – רומן גרפי אוטוביוגרפי "הדור השני – דברים שלא סיפרתי לאבא" בצרפת (הוצאת דארגו), ישראל (חרגול-מודן), טורקיה (גוזלם), איטליה (ריצולי), גרמניה (אגמונט), מקסיקו (בייגל).
2013 – ייזום ואוצרות התערוכה הבינלאומית לקריקטורות על יונת השלום Peace Dove עם מוזיאון חולון.
2012 – אורח בסרט הדוקומנטרי Fini de rire" (Arte) by Olivier Malvoisin".
2012 – מנהל אמנותי ויוזם הכנס הבינלאומי Tintin במדיטק חולון.
2009 – אוצר תערוכה בינלאומית ניידת Cartoons in Conflict (פורום ההורים השכולים – המוזיאון לקריקטורה בחולון).
2008 – מנהל הכנס הבינלאומי Cartooning for Peace בירושלים, רמאללה, בית לחם וחולון.
2007 – מנהל אמנותי ויוזם ערב מחווה לפרידל שטרן במשכנות שאננים.
2007 – מנהל אמנותי ויוזם הכנס הבינלאומי Hergé במשכנות שאננים.
2005 – מנהל אמנותי של Jerusalem Cartoon Conference במשכנות שאננים.
 1979–1997- יצירת פוסטרים מאוירים על ערים גדולות בישראל ובעולם: תל אביב, ירושלים, אילת, מנהטן, לונדון, אתונה, מרתון ניו יורק, הונג קונג, סינגפור.

 ספריו 
 הדור השני – דברים שלא סיפרתי לאבא (חרגול הוצאה לאור-מודן הוצאה לאור, 2012)
 Second Generation: The Things I Didn't Tell My Father – 2016
 פלאפל עם חריף (מודן הוצאה לאור, 2019) – רומן גרפי אוטוביוגרפי, המתאר את קורותיו של קישקה מאז ביקורו הראשון בישראל בשנת 1969, שלובים באירועים בתולדות ישראל (מלחמת המפרץ, האינתיפאדה השנייה ועוד) והעולם (הפיגוע במשרדי שרלי הבדו).

לקריאה נוספת
 נורית שילה־כהן, (עורכת), ספר המאיירים הגדול, זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על-שם בן-יצחק בשנים 1978–2004, מוזיאון ישראל ועם עובד, 2005, עמ' 282–291

 קישורים חיצוניים 







 מרב ז'נו ואסף טל, "זה סיפור מאוד אישי" שיחה עם מישל קישקה, באתר "יד ושם"





 דורון בראונשטיין, מישל קישקה: "החיים הם ההשראה הכי גדולה שלי.", בבלוג חי תרבות, 5 באפריל 2022



הערות שוליים

קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:קומיקסאים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:מעוטרי מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:זוכי פרס בן-יצחק
קטגוריה:זוכי פרס דוש לקריקטורה
קטגוריה:ישראלים ילידי בלגיה
קטגוריה:אנשי הדור השני לשואה
קטגוריה:מאיירי הגדה של פסח
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954