זיף

זִיף הוא יישוב מקראי, באזור דרום הר יהודה, המוכר היום בשל גובה תילו – 840 מטר מעל פני הים – המזוהה בתור "תל זיף", בצד כביש 356 בקטע שבין קריית ארבע לדרום הר חברון. התל נמצא על צומת דרכים ושולט על הסביבה ונראה למרחק. למרגלות היישוב, במורדות הר יהודה, נמצא "מדבר זיף", הנזכר בימי שאול המלך כמקום בו הסתתר דוד. בתקופה הביזנטית מדבר זיף מוכר בתור אזור בו התגוררו נזירים. אותימיוס מספר על מנזר שיתופי שהקים באריסטובוליה שבמדבר זיף. כפר ערבי בשם זה (ערבית: زيف) מתקיים במקום גם בימינו.

אזכורים מקראיים

שמאל|ממוזער|250px|עתיקות בתל זיף
שמאל|ממוזער|250px|עינות זיף
לפי המקרא, בעת חלוקת ארץ ישראל לשבטי ישראל זיף הייתה לנחלת שבט יהודה, ככתוב בספר יהושע ברשימת ערי יהודה: . (). זיף מופיעה בקבוצה 5 של ערי יהודה, אשר בדרום ההר ובספר המדבר.

רשימת ערי יהודה מופיעה ב במסגרת תיאור נחלת יהודה; רשימה זו היא המקור הטופונימי המפורט ביותר במקרא, והבסיס למחקר הגאוגרפי-היסטורי של יהודה המקראית. ניתוח טקסטואלי והסטורי מראה כי היא חלק מרשימה גדולה יותר שכללה גם את ערי בנימין ב, כלומר את מלוא היקפה של ממלכת יהודה. הרשימה איננה מהתקופה המשוערת של יהושע או של ההתנחלות, שכן היא משקפת שיא יישובי אליו הגיעה ממלכת יהודה רק במאות 7–8 לפסה"נ, בערך ימי חזקיהו או יאשיהו (עדיפות מסוימת לאחרון).

אשר למהות הרשימה המקורית יש מחלוקת. היה מקובל להניח שהיא שיקפה חלוקה מנהלית של ממלכת יהודה, שכן הערים ערוכות בקבוצות גאוגרפיות, חלוקה שיש בה אולי גם בסיס משפחתי. אולם גבולותיהן של הקבוצות אינם מוגדרים, והן נכנסות לעיתים זו לתוך זו. ניתן לומר איפוא שהרשימה משקפת את המצב היישובי בממלכת יהודה, כנראה בימי יאשיהו, ולפי חלק מהחוקרים יש לה גם משמעויות משפחתיות ומנהליות. סקר הר יהודה והמחקר הנלווה אליו תומך במסקנה זו. לאור כל זאת, הופעתה של זיף ברשימה מעידה על קיומה במחצית השנייה של תקופת המלוכה, כנראה ימי יאשיהו. מיקומה בקבוצה 5 עשוי להעיד על שייכותה המשפחתית לכלֵבים, ואולי על שייכותה המנהלית למחוז ספציפי בממלכת יהודה.

על האירוע בין שאול המלך לבין דוד נאמר בספר שמואל א':

לפי המסופר במקרא, בימי רחבעם מלך יהודה זיף הופכת להיות עיר מבוצרת, יחד עם הערים האחרות בגבול ממלכת יהודה כנאמר בספר מלכים א':

מאידך, מרבית חוקרי המקרא דוחים את ייחוס הרשימה לימי רחבעם מסיבות שונות, וביניהן שאין זה סביר כי אילון וגת שברשימה נכללו בממלכתו, וכן העובדה שבחלק מהערים הנזכרות לא נתגלה ממצא מתקופת הברזל 2א-ב, זמנו המשוער של רחבעם. רשימת הערים עשויה לשקף פרק זמן בין ימי חזקיהו לימי צדקיהו, וגם הממצא הארכאולוגי בהר יהודה תומך בכך. נראה כי תיארוך לימיו של צדקיהו תואם יותר לרשימה ולהיקפה, אך אין זו מסקנה מוחלטת. ייתכן גם שאין רקע היסטורי ריאלי לרשימה כנתינתה בידינו; מכל מקום, לימי רחבעם אין היא יכולה להתאים, היסטורית וארכאולוגית.

ייתכן כי מייסד היישוב בזיף היה מישע בנו בכורו של כלב, שנאמר: , כשמשמעות "אבי זיף" היא אדון ושר העיר זיף. בגבול מדבר זיף ישבו בני משפחת כלב (נבל הכרמלי ממעון, ).

רשימות היחש שבספר דברי הימים, בהן נזכרת זיף, הן המקור המפורט ביותר להכרת משפחות ישראל ויהודה. משפחות יהודה זוכות ברשימות לפירוט הרב ביותר ברשימות: –, וביניהן דומיננטיות משפחות השוכנות בהר יהודה. על סמך ריבוי שמות זהים ברשימות יחש אחרות במקרא נראה שלאוכלוסייה שהתיישבה ביהודה הייתה מערכת זיקות מסועפת עם קבוצות בדרום הארץ ובעבר הירדן: שמעון, ראובן, ואף אדום. גרשון גליל סבר שמדובר ברשימה קדומה שעודכנה בימי דוד, ואילו לדעת אהרן דמסקי הן משקפות תהליכים שהחלו בהתנחלות ונסתיימו בשיבת ציון. לדעת אבי עופר תארוכן הוא אכן בחלק הראשון של תקופת המלוכה, והממצא הארכאולוגי בסקר הר יהודה שערך מחזק בדרך כלל השערה זו. הקבוצות הגדולות של משפחות יהודה מתקבצות תחת שמותיהם של ירחמאל, כלב (שניהם בני חצרון) ואפרת (או חור בכור אפרתה), ומקובל להניח שהללו היו קבוצות-העל השבטיות של יושבי הנגב, הר חברון, בית לחם/צפון הר יהודה, בהתאמה. לפי זה נראה שיושבי זיף היו כלֵבים, כמו תושבי כרמל ומעון הסמוכות..

בחפירות ארכאולוגיות, במקומות אחדים בארץ, נתגלו ידיות כדים שבורים. עליהן הייתה טבועה הכתובת "למלך" בתוספת שם מקום: זיף, שוכו, ממשת או חברון, אשר ככל הנראה הוטבעה על ידי המנהלה של המלך. משערים שמדובר בארבע ערי מנהל שהוקמו בתקופת המלך חזקיהו, וזיף בכללן. ישנן שלוש השערות בנוגע לתפקיד הכדים, הראשונה היא שתפקדו ככלי לגביית מס, השנייה היא שהשמות מייצגים את המקום בו יוצרו החומרים שהוחזקו בכדים, והשלישית שנועדו ליחידות צבאיות, ויעדם הוטבע עליהם. הכדים שימשו כנראה כלי קיבול לשמן וליין. ממצא של טביעת 'למלך' נמצא בתל ופורסם על ידי יובל ברוך.

במסכת מכשירין מוזכר דבש בשם דבש הזיפים שהוא דבש סמיך מאוד. במסכת סוטה שואלים על מקור שמו וריש לקיש משיב "על שם מקומו":

 זיהוי וממצא ארכאולוגי 
זיהויה האמור של זיף המקראית בתל זיף, כ-6 ק"מ דרום-מזרחית לחברון, מקובל במחקר. אוסביוס באונומסטיקון מביא מרחק כפול (8 מיל) מחברון, אך ודאי כיוון לאותו אתר, ולח'רבת זיף הסמוכה אליו.

תל זיף הוא אתר סקר ישראל מספר 1/28/321{16-09}, נ"צ 16275.09815. מצוי בראש כיפה נישאת למרחקים, גובה מוחלט 880 מ', גובה יחסי 45 מ', תצפית מצוינת, שטח מרבי כ-18 דונם. האתר סחוף ביותר, וספק אם מלכתחילה היו בו שפע עיים. ראשית היישוב בתקופת הברזל 2א (כ-9 דונם), 2ב (כ-13 דונם) ו-2ג (כ-17 דונם). משיא יישובו בתקופת הברזל (שלבים 2ב-ג) מוכרים שני אתרי בת שלו: ח'רבת איסטבול וח'רבת אבו פחג'י או אבו חושט. בסקר הר יהודה לא נמצאו באתר זיף טביעות 'למלך', אף על פי שנסקר כמה פעמים בצורה מדוקדקת ובדגש על חיפוש טביעות אלה, שכן זיף היא אחת מ-4 הערים הנזכרות בטביעות אלה; בכל מקרה, נראה כיום שהטביעות מתייחסות לזיף אשר בשפלה. בתקופת הברזל 2ד מצטמצם האתר (כ-8 דונם) ובנותיו\חצרותיו נעלמות. הצמצום הניכר והעלמות יישובי הבת קשורים למשבר היישובי שבעקבות מסע סנחריב, וייתכן מאוד כי היישוב נפגע ואפילו נחרב אז, אך שוקם מחדש. במעבר לתקופה הפרסית נותר היישוב בהיקף דומה.

היישוב מתאושש בתקופה ההלניסטית (כ-16 דונם) ומגיע לשיאו בתקופה הרומית 1 (18 דונם). בתקופה הרומית 2 נחלש היישוב בתל (כ-7 דונם), ונראה שעיקרו עובר לח'רבת זיף הסמוכה הנוסדת אז, ושטחה בראשיתה מוערך בכ-8 דונם (סה"כ כ-15 דונם). מתקופה זו נתגלו ליד החורבה קברים יהודיים ובהן גלוסקמאות, מהן אחת נושאת כתובת. בתקופה הביזנטית מתחזק מאוד היישוב בח'רבת זיף (כ-18 דונם), וכך גם בתל (כ-14 דונם, סה"כ כ-32 דונם). בתקופות שלאחר מכן ממשיכים שני היישובים להתקיים במקביל, בהיקף של בערך 6–8 דונם כל אחד מהם.

לאחר תקופת בית שני

בשנות ה-90 נחפרה מערה בגדה הצפונית של ואדי קונייטרה מיובליו העליונים של נחל חבר. במערה נמצאו ממצאים מימי מרד בר כוכבא, ובין הממצאים נמצא מטבע סלע בר כוכבא אשר מצידו האחד הייתה מוטבעת חזית בית המקדש ומצידו השני ארבעת המינים. הממצא הקנה למערה את שמה מערת הסלע. החוקרים סוברים שהתעודות הנ"ל היו במערת הסלע והגיעו לשם על ידי אנשי זיף והאזור שברחו למערה לקראת סוף מרד בר כוכבא.

במערות מדבר יהודה נמצאו אגרות מזמן ימי הבית השני ומתקופת בר כוכבא, חלקן נמצא בחפירות וחלקן נקנה משודדי עתיקות. על פי שתיים מהמגילות שנמצאו ניתן ללמוד שזיף שימשה כעיר המחוז של אזור הדרום.
 פפירוס נחל צאלים 9 – תעודה זו שייכת לאוסף נחל צאלים, אך מקורה קרוב לוודאי בערוציו העליונים של נחל חבר, כנראה במערת סלע. זהו "שטר כפול" כתוב ארמית. נוסחת התאריך לא השתמרה מלבד אותיות בודדות בפתיחתה: "בעש[רה/רין....". על פי שיקולים פליאוגרפיים יחסה ע' ירדני את התעודה לסוף התקופה ההרודיאנית, כלומר למאה הא' לספירת הנוצרים או לתחילת המאה הב' לספירת הנוצרים. בשורה 1, השתמר שם המקום בו נכתב השטר: יקים. שמו של כפר זה השתמר גם בשורה 13, בחלק התחתון, כמקום מוצאו של המוכר. צדדי עסקת המכר שנעשתה בין שני אנשים בפ. נח"צ 9, שהיו שניהם מן הכפר יקים שבזיף.
 פפירוס נחל צאלים 69 – זהו שטר נישואין מבוטל ביוונית, אשר נכתב כפי שצוין בגופו של השטר באריסטובוליה שבזיף.

שתי התעודות שנכללו ב"אוסף נחל צאלים", יוחסו על ידי אשל ועמית, למערת סלע, בערוציו העליונים של נחל חבר (שטר הנישואין המבוטל פ. נח"צ 69 ביוונית, ושטר המכר פ.נח"צ 9 בארמית). זאת, על סמך העדויות על חפירות שוד אינטנסיביות במערת סלע, ואזכורן של "זיף", "יקים", ו"אריסטובוליה" בשתי התעודות.

שמה של עיר המחוז זיף שבתעודות השתמר בשם "תל זיף", שם העיירה יקים השתמר ככל הנראה בשם האתר נבי יקין, כשלושה ק"מ צפונית מזרחית לתל זיף, ושמה של העיירה אריסטובוליה (שנזכרת בשטר נוסף, וכן בכתבים נוצריים לגבי נס שערך במקום הנזיר אותימיוס במסעו מדבר זיף) השתמר בצורה "ח'רבת אסטבל", כקילומטר אחד דרומית מזרחית לתל.

נראה אפוא כי פליטים ולוחמים ברחו מאזור זיף אל מערת הסלע.

אוסביוס מקיסריה כותב "היום זיף כפר בדרומא... אצל חברון, מזרחה ממנה בח' מילים, שם הסתתר דוד...סמוך לה נמצאת כרמלה, הנקרא כרמל, כך נקרא עד היום כפר של יהודים, משם נבל הכרמלי" מכאן, עולה האפשרות כי המאה ה-5 והמאה ה-6 משתנה צביון האוכלוסייה באזור זיף וחלק מהיישובים הופכים לנוצרים, זאת אנו יודעים לפי שרידי הכנסיות והמנזרים הרבים שנמצאו במערות מדבר זיף.

כיום קיים במקום כפר פלסטיני בשם זיף (ערבית: زيف), בו מתגוררים 1,120 איש, נכון לשנת 2016. בשנת 2025 הוסדר מעמדו של יישוב חדש בשם הרשמי מצפה זיף, גם כן בסמוך לתל העתיק.

ראו גם
 מערת הסלע

לקריאה נוספת
 , ושם הפניות למידע נוסף.
 עדה ירדני, שטר מכר ממדבר יהודה: נחל צאלים 9, תרביץ, סג, תשנ"ד, עמ' 299–320
 דוד עמית וחנן אשל, מרד בר כוכבא בדרום הר חברון, ארץ ישראל כו, תשנ"ו, עמ' 463–469
 דורון שר-אבי, עין אל סח'ניה ומנזרי מדבר זיף, מחקרי יהודה ושומרון ח, תשנ"ט, עמ' 185–192
 דורון שר-אבי, אריסטובוליה שבזיף, מחקרי יהודה ושומרון טו, אריאל, תשס"ו, עמ' 151–160
 דוד עמית, חידושים בחקר מרד בר כוכבא , מחקרי יהודה ושומרון ב, 1992, עמ' 215–227

 קישורים חיצוניים 

 המלצה לטיול: מעיינות ונופים במדבר זיף - מרכז סיור ולימוד סוסיא
 עוז גולן, פריחת הכרכומים הסגולים במדבר זיף על פני הישימון - האוניברסיטה העברית בירושלים
 טיול לעיינות זיף


 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:דרומא
קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט יהודה
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת בית שני
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:הר חברון
קטגוריה:תלים מקראיים
*