איגרת אל הפלאשים שבאירופה (1848)

איגרת אל הפלאשים שבאירופה (Falasian de l'Europe) נשלחה על ידי אבא יצחק בשנת 1848 באמצעות תייר הנילוס אנטואן תומסון ד'אבדי. באותה עת שימש אבא יצחק ראש כהני עדת ביתא ישראל באתיופיה. האיגרת מצורפת לתשובותיו המפורטות של אבא יצחק לשאלותיו של אוהב גר לוצאטו, שנשלחו בשנת 1845 באמצעות ד'אבדי.

לשון האיגרת

פירוש האיגרת
האיגרת מבטאת את כמיהת חכמי ביתא ישראל לקשר עם הפלשים שמעבר לים, המזוהים עם יהדות אירופה. לפי ההלכה הנהוגה בקהילת יהודי אתיופיה, מנועים ראשי הקהילה מלהפליג בים בשבת, אולם הם למדים (אולי מדברי ד'אבדי) כי מגבלה זו אינה נהוגה בין יהודי אירופה. לאור זאת הם מבקשים הנחיה רוחנית וסיוע חומרי מהפלשים בקהילות אחרות.

הצמיתות
באיגרת מבטאים חכמי ביתא ישראל את היותם צמיתים לפי גזירת הקיסר יסחק הראשון, בנו של דווית הראשון וקיסר אתיופיה בשנים 1429-1414, לפיה: "הנטבל לדת הנוצרית, יירש את אדמת אבותיו, ולא, פלאסי יהיה". המילה פלאס פירושה אריס או מבקר, קרי אנשים חסרי זכויות על קרקע. מכאן והלאה דבק המונח "פלאשים" בבני העדה, שנושלו מבעלות על קרקעותיהם בין המאה ה-15 למאה ה-17. במאות ה-15 וה-16 שומעים לראשונה על "פלאשה" סביב אגם טאנה.

רבדים גלויים ונסתרים באיגרת
באיגרת נאמר "אנו מבקשים, אנו מתחננים בפניכם, שלחו לנו מישהו, כל מקדשינו חרבות, שלחו לנו מישהו, שלחו לנו מתנות צדקה". היות שהביטוי "מתנות צדקה" נזכר בסמיכות מיידית לחורבן המקדש, ניתן לפרשו כבקשה להנחיה מדינית ורוחנית. עם זאת, לאור מסורת משחקי המילים הנהוגה בלשון קיילה, סביר להניח כי המונח טומן בחובו משמעויות חומריות ורוחניות כאחד. דוגמה לרב-משמעות זו מובאת במאמרו של דני בודובסקי:

ריבוי המשמעויות בלשון האיגרת תואם את מסורת שבעים פנים הנהוגה כתורה שבעל פה גם בקרב יהדות אירופה. היא אפשרה לשגר מסרים דחוסי-משמעות ל-"פלאשים שבאירופה" דרך ערוץ תקשורת גלוי הנתון להאזנות הנוצרים, מקרוב ומרחוק. עם זאת, תשובותיו ואיגרתו של אבא יצחק עוררו מחלוקות מתמשכות בין יהודי אירופה באשר למהימנות פירושו של אוהב גר לוצאטו לדברים. אביו, שמואל דוד לוצאטו, התייחס לספקות אלה בנאומו משנת תרט"ו (1855), ביום השנה לפטירתו של אוהב גר בדמי ימיו, בו ביסס את דעת בנו בדבר מוצאם היהודי.

פרסום האיגרת

הערות שוליים

קטגוריה:אגרות ביתא ישראל