נאציזם

נאציזם (קיצור של נציונל-סוציאליזם, בגרמנית: Nationalsozialismus) הוא אידאולוגיה פוליטית גזענית-לאומנית וטוטליטרית, שהתפתחה בגרמניה בראשית המאה ה־20 מן הימין הרדיקלי. היא אומצה על ידי אדולף היטלר, ושולבה במדיניות הרייך השלישי (1933–1945). לאידאולוגיה זו הייתה השפעה מכרעת על מהלך ההיסטוריה העולמית במחצית הראשונה של המאה ה־20, ובמיוחד עד כניעת גרמניה הנאצית בסוף מלחמת העולם השנייה.

אידאולוגיה זו כללה לאומנות קיצונית שהדגישה את עליונות האומה הגרמנית, ושאפה לחזק את גרמניה לאחר תבוסתה במלחמת העולם הראשונה. היא התבססה על "תורת הגזע", תפיסה גזענית ופסאודו-מדעית של היררכיה גזעית, המייחסת עליונות ל"גזע הארי" והציגה גזעים אחרים כנחותים. יהודים, בפרט, הוצגו ככוח זר ומאיים על גרמניה בתחומים כלכליים, תרבותיים ופוליטיים. תפיסה זו שימשה בסיס למדיניות גזענית ולחקיקה מפלה ודיכאנית, לרבות חוקי נירנברג משנת 1935, ובהמשך הובילה לרדיפה שיטתית של יהודים, לגירושם, להעבדתם בכפייה ולהשמדתם ההמונית בשואה. כמו כן, עמדה כעילה לשאיפה הגרמנית לשליטה עולמית באמצעות הרחבת מרחב המחיה, ובמיוחד השתלטות על מזרח אירופה.

הנאציזם שלל את עקרונות הדמוקרטיה הליברלית והתנגד למוסדות שלטון ייצוגיים, זכויות פרט וריבוי דעות. הוא הדגיש ריכוז סמכויות בידי מנהיג יחיד – "הפיהרר" – שנתפס כסמכות עליונה שאין לערער עליה וזכה לפולחן אישיות. בתחום הכלכלי, הנאציזם דגל בכלכלה ריכוזית ומתוכננת, אך שמר על בעלות פרטית של רוב אמצעי הייצור. הנאציזם התאפיין גם באנטי־קומוניזם חריף ובאיבה לכל תנועה מרקסיסטית או מהפכנית, מה שהוביל לרדיפה של גורמים פוליטיים שמאליים, בראשם המפלגה הקומוניסטית הגרמנית. כמו כן, המשטר הדגיש מיליטריזם, טיפח את הכוח הצבאי וקידם רעיונות של התפשטות טריטוריאלית, בעיקר כלפי מזרח אירופה. במהלך מלחמת העולם השנייה (1939–1945), גרמניה הנאצית יזמה פעולות מלחמתיות נרחבות, כבשה מדינות רבות וביצעה פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. מדיניות ההשמדה של "הפתרון הסופי" הובילה לרציחתם של כשישה מיליון יהודים, וכן מיליונים נוספים מקרב עמים ומיעוטים שונים במסגרת "תוכנית T4 - אותנסיה".

לאחר תבוסת גרמניה במלחמה בשנת 1945, הוגדר הנאציזם כאידאולוגיה פלילית על פי המשפט הבין־לאומי. רבים ממנהיגי המשטר הועמדו לדין במשפטי נירנברג, וחוקים האוסרים על הפצתו נחקקו במדינות שונות, לרבות בגרמניה עצמה. עם זאת, קבוצות של תומכי האידאולוגיה הנאצית עדיין קיימות, ואלו מכונים "נאו-נאצים".

 מקור השם 
תבנית הקיצור התבססה על זוצי (Sozi), קיצור פופולרי בגרמניה למונח "סוציאליסט" ("זוציאליסט" בהגיה גרמנית). בהתאם לסכמה זו, אנשי המפלגה הנאציונל-סוציאליסטית כינו את עצמם "נאזו" (Naso).

האידאולוגיה הנאצית

אדולף היטלר, יליד אוסטריה שהיגר לגרמניה והקים את התנועה הנאצית, הציג את האידאולוגיה הנאצית בספרו "מיין קאמפף" (בגרמנית: Mein Kampf שפירושו בעברית: "המאבק שלי"). לדבריו, הוא הגה את האידאולוגיה הנאצית מתוך מעקב אחר הפוליטיקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. האידאולוגיה הנאצית נחשבת בהיסטוריוגרפיה לאחת משלוחות הפשיזם באירופה; בעיני היסטוריונים אחדים הנאציזם הגרמני הוא פשיזם המשלב מספר היבטים נוספים והחשוב שבהם הוא תורת הגזע.

האידאולוגיה הנאצית, היא אידאולוגיה פשיסטית-פולקיסטית-טוטליטרית הכוללת תפיסת עולם גזענית סדורה המהללת אדם חדש ומוסר חדש ואשר טומנת בחובה תוכנית לסדר מדיני חדש, לצד יחס מעורב לדת ולכלכלה.

 פאשיזם ופולקיזם 

על פי ההשקפה הפשיסטית העם הוא יחידה אורגנית שבה כל פרט צריך להזניח את טובתו האישית ולהחשיב רק את האינטרס הלאומי, כשהאינטרס הלאומי נקבע על ידי המנהיג. המנהיג אינו נבחר, אלא הוא דמות נעלה שנועדה להנהיג, ולכן יש להעריץ אותו ולסור למרותו. ההשקפה הפשיסטית רואה במדינת הלאום בראשות המנהיג ערך עליון, ופגיעה בגבולותיה הגאוגרפיים פשע חמור. מצב של שלום נתפס בהשקפה זו כסוג של ניוון, בשעה שיכולת צבאית ומלחמה נתפסים כביטוי לחיוניות של העם ושל המדינה. הפשיזם, מקדש את המדינה ורואה בה את המדרגה העליונה, ואת המשתייך אליה, כמי שעליו להקריב את כל כולו למענה.

פולקיזם, או לאומנות, היא תפיסת האומה כערך עליון והמדינה כאמצעי לקיומה. ה"פולק" פירושו העם הגרמני המאוחד בקשר דם טהור, עם שרואה עצמו נעלה ורווי בשליחות היסטורית תחת מנהיגות הפיהרר. תרבות ה"פולק" הגרמני במדינה הפולקיסטית מדגישה את עליונות הגזע הארי ושמירה על ערכיו ההיסטוריים והמסורתיים.

בהתאם לתפיסה הנאצית, ישנו צורך בהאחדה של היחידה האתנית והמדינית, באמצעות הכפפת כל הגרמנים תחת מסגרת מדינית אחת (פאן-גרמניות), זאת בהתאם לסִסמה הנאצית הידועה: "עם אחד, רייך אחד, מנהיג אחד" (בגרמנית: Ein Volk, ein Reich, ein Führer). כך נוצרת הקבלה, במהלכה החברה פועלת למען המדינה, שזו התגלמות של האומה, או הגזע.שמאל|ממוזער|102px|ספרו של אדולף היטלר מיין קאמפף, בו הוא פורס את עיקר משנתו האידאולוגית
 טוטליטריזם

הנאציזם היה משטר טוטליטרי. משטר כזה, הוא סוג מסוים של דיקטטורה, בו האזרחים משועבדים למדינה וחייהם כפופים לרשות השלטון. אין הפרדת רשויות: הרשות המחוקקת, השופטת והמבצעת כפופות כולן למנהיג "הכל יכול". כאן נכנס עקרון חשוב בתורה הנאצית והוא "עקרון הפיהרר" (בגרמנית: Führerprincip), לפיו הפיהרר הוא מנהיג עליון לכל וסמכויותיו בלתי מוגבלות, הוא איננו אחראי כלפי איש או מוסד וכוחו נובע מהגזע, מהתכונות, מהכריזמה ומהשירות למען הגזע והמדינה, כאשר מנהיגותו חלה על כל המדינה ותושביה. חיי האזרחים במשטר הטוטליטרי מתנהלים על פי השקפת העולם של מנהיג המדינה ומתנגדי השלטון נענשים בחומרה. השלטת רעיונות מפלגת השלטון בעם נעשית באמצעות תעמולה, הדרכה ושטיפת מוח. המאפיין המרכזי של משטר טוטליטרי, ואשר מבחין בינו לבין סוגים אחרים של דיקטטורה, הוא המקום המרכזי שמקבלת אידאולוגיה חובקת כל באשר לאיך צריכה החברה האנושית להתנהל ומהן הדרכים להגיע למטרה הזאת. האידאולוגיה הנאצית, שימשה כאידאולוגיה הבלתי מעורערת של המשטר בגרמניה הנאצית.

שמאל|ממוזער|150px|אלפרד רוזנברג, "האידאולוג" הראשי של תורת הגזע הנאצית

 תורת הגזע 

תורת הגזע היא ההנחה כי המין האנושי מחולק לגזעים שונים זה מזה, וכי בין גזעים אלו קיימת היררכיה, כך שישנם גזעים "עליונים" וגזעים "נחותים". תורת הגזע זכתה לגיבוש, פיתוח וקידום עם עלייתה של המפלגה הנאצית ואף הפכה למדיניות רשמית בגרמניה לאורך שנות השלטון הנאצי. את הביסוס התאורטי העניקו לתורה אדולף היטלר, בספרו מיין קאמפף ו"האידאולוג" של המפלגה הנאצית אלפרד רוזנברג, בספרו "המיתוס של המאה ה-20". על אף ששניהם לא היו אנשי מדע, כי אם "הוגים", ושספריהם היו רחוקים מליצור בסיס תאורטי מגובש, נוצרה דרך חשיבה שניתן לזהותה עם עקרונות מסוימים, המזוהים עם המונח "תורת הגזע". על פי הגותם, בני האדם נמצאים במצב של מלחמה תמידית בין הגזעים השונים, מאבק שבסופו ינצח הגזע החזק והמשובח בעוד שהגזעים הנחותים יושמדו ויעלמו מהעולם (מה שנקרא "תהליך הברירה הטבעית"). בראש הסולם הגזעי לפי תפיסת הנאצים עומד הגזע הארי. לבני הגזע הארי יש תכונות עליונות, הן מבחינה שכלית, הן מבחינה רוחנית והן מבחינה גופנית ולכן הם אלה שצריכים לשלוט בכל הגזעים האחרים. בתחתית הסולם הגזעי נמצאים הצוענים, ומתחתם היהודים. היהודים הוגדרו כשורש הרוע בעולם, ומנהלים מאבק מתמיד בשורש הטוב – הגזע הארי. היהודי הוא יצור נחות, מלוכלך וטיפש, אך חזק, ערמומי, מסוכן ותאב בצע כאחד. הוא שולט בעולם המערבי-קפיטליסטי-דמוקרטי באמצעות בעלי ההון הגדולים כדוגמת משפחת רוטשילד, ובד בבד שולט בעולם הקומוניסטי-המזרחי, ולראיה, רבים מהפעילים הקומוניסטים הבולטים, כדוגמת קרל מרקס ולאון טרוצקי היו יהודים ועודם כאלו. מעל גזעים נחותים אלו, שאמורים למצוא את היכחדותם במלחמת הגזעים, עומד הגזע הסלאבי המזרח-אירופאי. לגזע נחות זה ייעד היטלר את תפקיד עבדי העם הגרמני.

הנאציזם דוגל באאוגניקה קיצונית. לפי השקפת הנאצים יש להשמיד, או לכל הפחות לעקר, אנשים נכים, חולים במחלות פסיכיאטריות, אנשים בעלי מוגבלות שכלית, ואנשים שהוגדרו כ"אנטי-סוציאליים", למשל הומוסקסואלים. בפרט יש להקפיד שלא יבואו במגע עם בני הגזע הנבחר, כדי שלא יפגעו ב"טוהר הגזע".
ממוזער|בניטו מוסוליני מנהיג איטליה הפשיסטית, הנהיג בארצו משטר פאשיסטי עוד מראשית שנות ה-20, ממנו שאבו הנאצים השראה

 סדר מדיני חדש 

בבסיס האידאולוגיה הנאצית, עמד הרעיון ליצירת "סדר חדש" (בגרמנית: Neue Ordnung) – כינויה של מערכת פוליטית, כלכלית וחברתית שהנאצים שאפו להקים באירופה, שהייתה מיועדת להחליף את הסדר הקיים. הסדר החדש יתבסס על האידאולוגיה הנאצית והרעיון של היטלר לבנות עולם חדש על פיה: להרוס את העולם ולבנות עולם חדש על חורבותיו. סדר מדיני זה, יבטא את מעמדם השונה של הגזעים האנושיים. הגזע הארי-גרמני העליון, יזכה ל"גרמניה גדולה" (בגרמנית: Groß-Deutschland) שתתפרס על אירופה התיכונה והצפונית – על כל שטחי העמים דוברי השפות הגרמאניות למעט בריטניה (גרמניה, אוסטריה, שווייץ, לוקסמבורג, ליכטנשטיין, הולנד, פלנדריה, דנמרק, שוודיה ונורווגיה) ועל שטחים נוספים שיעברו אריזציה (מזרח פולין ומרכזה, חלקים מצ'כוסלובקיה ואלזס-לורן). ממזרח לה, יתפרס לו "מרחב המחיה" הגרמני (בגרמנית: Lebensraum) – שטח זה, שיכלול את רוב אירופה המזרחית מיושבת הסלאבים הנחותים אויבי הגרמנים, יהווה למעשה שטח קולוניאלי של גרמניה, שתפקידו יהיה לשרת אותה. אזור זה ייושב במיליוני גרמנים שיקימו שם מושבות, חוות חקלאיות וינהלו שם את עסקי המקום. כך יזרום הון רב לגרמניה – לטובת הרייך, האומה והגזע. לבסוף, לאחר מספר דורות, בחישוב של הגירה חוזרת של גרמנים לגרמניה, של גרמנים מגרמניה לשטחי מרחב המחיה וריבוי טבעי, באזור זה אמורים לחיות כמאה מיליון גרמנים. במרחב המחיה הגרמני, יבוצע דילול אוכלוסין של רוב האוכלוסייה הסלאבית באמצעות הפצת מחלות ומגפות, הרעבה, יצירת תנאי תברואה ירודים, וגם השמדה אקטיבית. הנותרים, עשרות מיליונים במספר, ישמשו כעָבדי האומה הגרמנית ויהוו מקור לכוח אדם זול עבורה. שטחי הרייך עצמו, יטוהרו לחלוטין מאוכלוסייה סלאבית, וכלל שטחי השלטון הגרמני – הרייך ומרחב המחיה, יטוהרו מיהודים וצוענים (ראו: הפתרון הסופי). הקומוניסטים, אויבי הנאצים, היו צריכים להירצח בו במקום, עקב כך שהאידאולוגיה הקומוניסטית הייתה מנוגדת לחלוטין לאידאולוגיה הנאצית.

 אדם חדש ומוסר חדש 
ממוזער|פסל בעיצוב ניאו קלסי של ארנו ברקר (בגרמנית: Arno Breker) משנת 1939, המבטא את האדם החדש שרצו ליצור הנאצים
הנאצים, הרבו לדבר על "אדם חדש" ו"מוסר חדש".

ה"מוסר החדש", אמור להיות מבוסס על חוקי הטבע, המתבטאים בתורת הגזע ובדרוויניזם חברתי, כאשר הערך העליון, הוא שרידותו הפיזית של הגזע. הוא כולל עדיפות הגזע העליון, אי-שוויון בין גזעים ובין פרטים, שימור הגזע על ידי תרבות והשבחת גזע (אאוגניקה) ותמיכה נלהבת במלחמה מתמדת בין-גזעית. כך למעשה, הציגו הנאצים את המוסר הנאצי כהיפוכו של המוסר היהודי והנוצרי (שלדעתם נובע ישירות מזה היהודי), ומהבסיס המוסרי של הליברליזם (לרבות הקפיטליזם והדמוקרטיה) והקומוניזם (כאשר גם אלו לדעת הנאצים נובעים מהיהדות). תפיסות מוסריות אלו, הן אינן טבעיות לדברי הנאציזם. כך לדוגמה אחווה ועזרה לזולת, מנת חלקם של תפיסות אלו, הן ערכים הנוגדים את דרך הטבע. הן פוגעות בשרידותו של הגזע ומובילות לניוונו – שימור יסודות חלשים בחברה כגון נכים היא רק נטל על החברה. שלום בינלאומי, מוביל לניוון, ומבטיח את המשך קיומם של גזעים נחותים בעולם.

ה"אדם החדש" לפי הנאצים, הוא חדש מבחינה ערכית – אלים, אכזרי, עשוי לבלי חת, גאה, אמוציונאלי – היפוך ערכים מהמקובל בתקופה. ישנו ערך נעלה בפיתוחו הגופני של האדם, ובדגש על היופי.

 כלכלה 

 היחס לדת 
ממוזער|150px|דגל ארגון "הגרמנים הנוצרים" (בגרמנית: Deutsche Christen). ארגון בעל עמדות של "נצרות חיובית" ("בגרמנית: Positives Christentum)
ממוזער|140px|כנס ליום הולדת לותר על רקע דגלים נאציים
למרות היות העם הגרמני נוצרי, הנאציזם התנגד לעקרונות החסד, החמלה והאוניברסליזם הנוצריים וניסה ליצור הזדהות לאומנית-גזעית שתעמוד במרכז. חלק מהבכירים במפלגה הנאצית שאבו את האידאולוגיה שלהם מרעיונות פגאניים. המפלגה קיבלה את העמדה של נצרות "חיובית", וטענה לתת מקום לדת הנוצרית כל עוד לא תעמוד בניגוד לאינטרסים של המדינה או העמדות של המפלגה הנאצית.
במצע המפלגה הנאצית משנת 1920, נאמר על יחסה של המפלגה לדת כדלהלן:

הנאצים הרבו לדבר על גרסה חדשה-ישנה של נצרות ("נצרות חיובית", בגרמנית: Positives Christentum) שהיא קודם כל תרבות המדגישה טוהר ולאומנות גזעניים. הנאצים נעזרו בתאולוגים שונים, כגון, ארנסט ברגמן. ברגמן, בעבודתו "עשרים וחמש הערות על הדת הגרמנית" (בגרמנית: Die 25 Thesen der Deutschreligion), קבע כי חלקים מהברית הישנה ומהברית החדשה אינם מדויקים כלל. הוא טען כי ישו לא היה יהודי אלא ממוצא ארי קדמון, וכי אדולף היטלר הוא למעשה ממשיכו של ישו, ולא פחות מ"המשיח החדש".

ההיסטוריון הבריטי מייקל ברלה, טען כי הנאציזם נהג לנצל את הנצרות למטרות פוליטיות, ולא היה נוצרי כלל. להפך, לטענתו, הנאציזם החזיק בתפיסות נאו-פגניות ששאבו השראה מהטווטונים ומהשבטים הגרמאנים הקדמונים. עם זאת, ההיסטוריון רוג'ר גריפין דוחה את הטענה כי הנאציזם היה בעיקר נאו-פגני, וציין כי על אף שהיו כמה נאו-פגנים בעלי השפעה במפלגה הנאצית, כגון היינריך הימלר ואלפרד רוזנברג, הם ייצגו מיעוט ודעותיהם לא השפיעו כלל על האידאולוגיה הנאצית מעבר לשימוש לצורכי סמליות. גריפין מוסיף, ומציין כי היטלר בספרו מיין קאמפף אף מגנה את הנאו-פגניות הגרמנית, לועג לאלפרד רוזנברג ומכנה את "עבודת האלילים" של הימלר "שטויות".

היטלר נהג לגנות את הברית הישנה, ונהג לכנותה "התנ"ך של השטן". על אף הביקורת על חלקים מהברית החדשה, הוא נהג לנצל ממנה רכיבים, על-מנת להוכיח מהם כי ישו היה ארי ואנטישמי. הוא הוסיף שהשליח פאולוס עיוות את הטקסטים, וריכך בהם את היחס אל היהודים. הנאצים גם הרבו בתעמולה שלהם ובעיקר בעצרות המפלגתיות השנתיות שלהם בנירנברג לצטט בהרחבה מכתביו של מרטין לותר, מייסד הנצרות הפרוטסטנטית והרפורמציה, אודות "שקריהם של היהודים".

הנאצים בתחילה היו עוינים ביותר לקתולים משום שמרבית הקתולים תמכו במפלגת המרכז הגרמנית. הקתולים התנגדו לתוכניות לעיקור כפוי של אלו שנחשבו נחותים בעיני הנאצים, והכנסייה הקתולית אסרה על חבריה להצביע עבור הנאצים. בשנת 1933 הדברים הגיעו לכדי גילויי אלימות נרחבים של נאצים נגד הקתולים. הנאצים הרבו להציג את הקתולים כמי שנאמנותם למדינה מעורערת, ודרשו מהם להצהיר על נאמנותם לרייך ולאומה. למרות זאת, הקפיד היטלר שלא להציגו כאנטי-קתולי, כדי שלא לכרות גט כריתות עם הציבור הקתולי בגרמניה. הוא נהג להזכיר שהוא גדל וחונך כקתולי. הוא נהג גם לומר שעצרות הלילה הנאציות הכוללות שימוש רב באש לפידים הם בהשראת הטקסים הקתולים. ב-20 ביולי 1933, הודיעו הנאצים והקתולים על פיוס רשמי, עם הקמת הארגון הקתולי הפרו-נאצי "צלב ונשר" (בגרמנית: Kreuz und Adler). החל מאותה השנה, המפלגה הנאצית החלה גם בתמיכה פעילה בארגון הנוצרי הפרו-נאצי "הגרמנים הנוצרים" (בגרמנית: Deutsche Christen).

מלבד ההתנכלויות הישירות לכנסיות פעלו הנאצים לצמצום משמעותי של פעילות הכנסיות. הם סגרו את בתי הספר של הכנסיות ומנעו מאנשי הכנסייה להיכנס לבתי הספר. בנוסף, הם צמצמו באופן ניכר את פעילות הצדקה של הכנסיות והרחיבו את פעילות הצדקה של מוסדות המפלגה הנאצית שהייתה נגועה בגזענות בוטה.

 היחס לטבע ולבעלי החיים 

לטבע ולחי היו תפקידים סמליים חשובים במימוש האינטרסים של המשטר הנאצי. רעיונות לגבי הגנת הטבע והחי היו פופולריים מאוד בקרב הציבור הגרמני טרם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, ועם עלייתה לשלטון, נחקקו חוקים מקיפים לגבי הגנת הטבע והחי. הרעיונות לגבי הגנת הטבע והחי היו עבור הנאצים פלטפורמה בטוחה להשגת אהדת הציבור וכן שימשו כאמצעי תעמולה לשם רדיפת מיעוטים ולחיזוק החזון הגזעני. אף על פי שהמשטר הנאצי העביר חקיקה בענייני הגנת הטבע והחי, רעיון ההגנה על הטבע והחי התגלה עד מהרה כהתחזות. הצלחת התנועה להגנת הטבע והחי להעביר חקיקה בנושא, תחת חסות המשטר הנאצי, לא הייתה אלא ניצחון פירוס. יותר משהגנה על הטבע והחי, החקיקה הציבה מגבלות וסייגים על הגנת הטבע והחי, וקבעה כי אינטרסים מדיניים, כלכליים וצבאיים גוברים בכל עת על הגנה זו. בפועל, המשטר הנאצי חיבל בטבע וטבח בחי, ניצל את הטבע והחי למטרותיו הרבות (שכללו מאמץ מלחמתי , בידור, ניסויים, חזון אוטרקי), ואף גרם לאסונות סביבתיים באמצעות מדיניות שיטתית של אדמה חרוכה.

 דם ואדמה 

המונח "דם ואדמה" שימש בתעמולה הנאצית כדי לבטא קשר בין עקרונות הגזע לבין השייכות הלאומית-טריטוריאלית. מדובר באיחוד רעיוני בין "הדם" – המסמל את הגזע הארי ואת ה"טוהר הדם" הגרמני, לבין "האדמה", דהיינו הקרקע החקלאית של גרמניה, שנחשבה בעיני המשטר הנאצי למשאב לאומי מקודש. אידאולוגיית זו נועדה להאדיר את דמות האיכר הגרמני, שנתפס כיסוד בריא וטהור של האומה, בניגוד לעיר הגדולה, אשר נחשבה למושחתת, מנוכרת, ומזוהה עם השפעות זרות – בעיקר יהודיות. הדגם החברתי והלאומי שהנחילה תפיסה זו ראה בכפר ובקהילה החקלאית את מופת הזהות הגרמנית האותנטית, ובהם ביקש המשטר לטפח את המשך הגזע הארי. לתפיסה זו היו גם השלכות פוליטיות ומעשיות. היא שימשה להצדקת תוכניות ההתרחבות של גרמניה מזרחה במסגרת רעיון "מרחב המחיה". במהלכה אומות שלמות נתפסו כבלתי ראויות לקרקע ונושלו ממנה בכוח לטובת התיישבות גרמנים "טהורים". מדיניות זו כללה הפקעת קרקעות, גירוש אוכלוסיות, והתיישבות גרמנית בשטחים כבושים. בנוסף להשלכות המעשיות, "דם ואדמה" שימש יסוד בתעמולה הנאצית באמצעי תקשורת מגוונים – ספרות, קולנוע, כרזות, וחינוך. ערכים אלו חדרו אל מערכת החינוך הגרמנית ואל מערכת המשפט, וחיזקו את תפיסת העולם הנאצית שהעמידה את הגזע והקרקע כמרכיבים מהותיים בזהות הלאומית והאידאולוגית של גרמניה.

 נאו-נאציזם 

נאו-נאציזם (Neo-Nazism) הוא מונח המתייחס לכל תנועה חברתית או פוליטית המעוניינת להחיות את הנאציזם, או בעלת עמדות פשיסטיות התומכות בגזענות שהוקמה לאחר מלחמת העולם השנייה. ישנן קבוצות ותנועות קיצוניות אחרות, הדוגלות בעמדות פשיסטיות, שאינן דוגלות בנאציזם הגזעני, האנטישמי, של אדולף היטלר. אותן תנועות משתייכות לזרם הנאו-פשיזם.

התנועות הדוגלות ברעיונות אלה, לרוב אינן משתמשות במונח "נאו-נאצים" או "נאו-פשיסטים" כדי לתאר את עצמן. הרעיונות המדויקים שאומצו על ידי קבוצות נאו-נאציות, מאופיינים בהערצת תורותיו של אדולף היטלר ובחוסר סובלנות לדתות שונות, כדוגמת יהדות או אסלאם; ולאנשים מקבוצות אתניות שאינם אירופאים לבנים, כדוגמת שחורים, אסיאתים ועוד, בדומה למאפייני "טוהר הגזע" שהוגדרו על ידי גרמניה הנאצית בשנות קיומה כחלק מהאידאולוגיה הנאצית. רעיונות אלו כוללים בדרך כלל אנטישמיות, גזענות, שנאת זרים, ועלולים לכלול גם אלמנטים של לאומנות צבאית, הומופוביה והכחשת השואה.

במרבית מדינות המערב הנאו-נאציזם אסור בחוק, אך הוא מותר במדינות ערב ולעיתים אף נתמך על ידי השלטונות שם.

הנאציזם רווח בקרב הפלסטינים, לרבות ארגוני טרור פלסטיני שמטרתם המוצהרת היא השמדת כל היהודים ומעשיהם כוללים פיגועי טרור רבים המכוונים נגד יהודים. הספר מיין קאמפף הוא רב-מכר בשטחי הרשות הפלסטינית ורצועת עזה.

 סמלים נאציים 
הסמל הידוע ביותר של הנאציזם הוא צלב קרס, אך ידועים גם סמלים וסימני זיהוי נוספים כגון דמותו של העיט הגרמני, הצדעה במועל יד, סמל האס-אס, שפמו של היטלר בתור אייקון ועוד. התעמולה הנאצית עשתה שימוש ברור בטיפוגרפיה: כדי להביע כבוד למורשת הגרמנית הקדומה נעשה שימוש בגופן הגותי הגרמני וסמלים שמקורם מהכתב הרוני, כגון אלגיז ואודל (המשמש את דיוויזיית אס אס הררית השביעית). כך גם ביעוד השלילי: היהודים הובלטו על ידי שימוש בגופן המדמה כתב עברי במילה Jude שהופיעה על גבי הטלאי הצהוב.

רבים מן הסמלים, כולל צלב הקרס, הם עתיקים. עמים שונים השתמשו בהם בתקופות שונות ומשמעותם השתנתה לאורך ההיסטוריה.

 טאבו על סמלים נאציים 

מדינות רבות אוסרות על שימוש בסמלים נאציים בציבור, וזאת על מנת להגביל תנועות נאו-נאציות. אך נאו-נאצים רבים עוקפים איסורים כאלו על ידי שימוש בסמלים הפחות-מוכרים. בארצות הברית, תנועת הברית הלאומית עשתה שימוש בסמל האלגיז, אשר היה ידוע בגרמניה הנאצית כסמל לרפואה ובריאות. ישנו גם שימוש רחב במועל יד הפוך.

סמלים שבמקור כונו "סמלי הגזע הארי" ידועים כיום כסמלים נאציים.

שלטי אצולה ותנועות ותיקות שנשאו צלב קרס לפני שזה אומץ בידי הנאצים נאלצו לשנות את סמלן. עם זאת צלב הקרס עדיין מופיע במקדשים בהודו ובסין (במשמעותם הקדומה, הלא נאצית). במונגוליה, במיאנמר ובטאיוואן ישנם ארגונים נאו-נאציים המנצלים את חירותו המקומית של צלב הקרס.

ברוב המוצרים המיועדים לילדים (כגון צעצועים, משחקי מחשב וסדרות טלוויזיה) המציגים דמויות נאציות, לא מופיע צלב קרס, אלא סימן אחר (לדוגמה: אות S זוויתית יחידה מופיעה על בגדו של נבל נאצי בסדרה המצוירת ליגת הצדק, או שני ריבועים כסמל על מכונות המלחמה.).

 ראו גם 
 פשיזם
 אנטישמיות בגרמניה
 נאו-נאציזם
 דה-נאציפיקציה
 התנגדות גרמנית לנאציזם
 היבטים דתיים של הנאציזם

 לקריאה נוספת 


 אריאל הרמן, נאציזם, נצרות ויהדות במחקר ההיסטורי ובתאולוגיה, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1999
 סטיבן אשהיים, נאציזם, תרבות ומקורות הטוטליטריות, חנה ארנדט והשיח על הרוע, ירושלים: מכון ליאו בק, 1998
אלון קונפינו, עולם ללא יהודים: הדמיון הנאצי – מרדיפות לרצח עם, הוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2017

 מאמרים
 שי חזקוני, "הסרטים האסורים: ניתוח היסטורי של סרטי תעמולה אנטישמיים בתקופת הרייך השלישי והשפעתם על הציבור הגרמני", ילקוט מורשת, פ"ד, תשס"ח, עמ' 167–195
 דירק רופנוב, "'חקר היהודים' ברייך השלישי: האריזציה של ההיסטוריה היהודית בתקופת המשטר הנאצי", דפים לחקר השואה, כ"א, תשס"ז, עמ' 7–33
 דוד בנקיר, "בין הסתרה לחשיפה בתעמולה הנאצית בזמן המלחמה", דפים לחקר השואה, י"ח, תשס"ד, עמ' 35–53
תמר קטקו, מקרח ברא אותו: החינוך בשירות הנאציזם, הוצאת רסלינג, 2016

 קישורים חיצוניים 

 : מבוא, פרק א', פרק ב', פרק ג', פרק ד', נספח

 יהודה בלו, המשלחת הנאצית בחיפוש אחר תרבות ארית אבודה, באתר e-mago
 על האידאולוגיה הנאצית, באתר יד ושם
 תומר פרסיקו, המקורות האזוטריים של הנאציזם: פגניזם, גזענות, שנאת נצרות ואנטישמיות
 אמיר אנגל, נאציזם כשיטה רוחנית, באתר הזמן הזה, אפריל 2023



הערות שוליים

*
קטגוריה:אידאולוגיות
קטגוריה:גרמניה הנאצית
קטגוריה:בין שתי מלחמות העולם
קטגוריה:טרמינולוגיה נאצית