לוח צפחה

לוח צפחה הוא לוח העשוי מלוחות דקים של לווחה. הביטוי מתייחס לרוב ללוח אישי, ממוסגר בעץ, אם כי בעבר גם לוחות כיתתיים התלויים על הקיר היו עשויים לווחה.

 היסטוריה 
ממוזער|כיתה משוחזרת בארצות הברית – מכתבות עם חור עגול לקסת דיו, עליהם מונחים לוחות צפחה ולצידם מטליות.
ממוזער|תלמידים כפריים בבנגלדש משתמשים בלוחות צפחה בבית הספר.

הלוח שימש תלמידים עד המאה ה-20 ובמקומות מסוימים אף עד אמצע המאה ה-20.

בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 לוחות אלו שימשו בבתי הספר של כל ישראל חברים בכיתת הפעוטות לצורך אימוני כתיבה תמה.

לוחות צפחה שימשו כמצע לכתיבה בזכות עמידותם הגבוהה, הנובעת מקשיות לוחית הלווחה, והיכולת לתקן שגיאות על גביה בקלות הודות לגבישיה הזעירים. השימוש בלוחות היה נפוץ גם בשל מחירו הגבוה של הנייר. הלוחות נועדו בעיקר לתלמידים צעירים, לצורך אימוני כתיבה. היו לוחות ששורטטו במשבצות או בשורות, כדי להנחות את הכתיבה. לצד זאת, היו גם לוחות ששימשו מבוגרים בעבודתם, לוחות אלו היו קטנים יותר (בגודל 9*12 סנטימטר לערך) ואוגדו יחדיו ל"ספרי צפחה".

 שימוש 
ממוזער|מרכז|עיפרון צפחה
כתיבה על גבי הלוח נעשתה באמצעות "עיפרון צפחה" – מקלון עשוי סטיאטיט – סלע רך הבנוי מטלק – או חרסית דחוסה, היוצרים קו דק על גבי הלווחה. ניתן היה להשתמש גם בגיר. את הנכתב מחקו באמצעות בד רך או ספוג, שהיה קשור אל הלוח בחוט.

 בתרבות 
ממוזער|לוקה פאצ'ולי מלמד משפט מתמטי של אוקלידס באמצעות הדגמה על לוח צפחה, יאקופו דה ברברי, 1495

 בספרות 
לוחות צפחה אישיים מוזכרים לעיתים קרובות בספרי ילדים ונוער מן המאה ה-19. אן שרלי, גיבורת "האסופית" (בתרגום החדש – "אן מן החוה הירוקה") של לוסי מוד מונטגומרי שוברת את לוח הצפחה שלה על ראשו של גילברט בליית', שאחז בצמותיה ביומה הראשון בבית הספר של אבונלי ולפני כל התלמידים כינה אותן "גזרים!" (או כינה אותה עצמה בכינוי "ראש גזר" בתרגומים מאוחרים יותר). איימי, צעירת האחיות מרץ' בספר נשים קטנות של לואיזה מיי אלקוט, מציירת דמויות חיות על לוח הצפחה שלה במקום לכתוב עליו את שיעוריה. בעליסה בארץ הפלאות חבר המושבעים כותב על לוחות צפחה את תיעוד המשפט של נסיך הלבבות.

צפחה ולווחה
עד השנים האחרונות לא הוגדר ההבדל בין שני הסלעים בשפה העברית, ולכן נהוג היה להתייחס ללווחה כאל צפחה. הבנה מעמיקה יותר של תהליכי התמרה הדגישה את הצורך ליצור הפרדה בין שני המושגים:

לווחה היא סלע מותמר שגבישיו מיקרוסקופיים (ולכן חלק ומתאים לכתיבה) הנוצר בהתמרה אזורית בדרגה נמוכה מסלעי משקע חרסיתיים (כגון פצלים ואבן בוץ) ומטוף.

לעומתה, צפחה – שגבישיה גסים ואינה חלקה (ולכן אינה מתאימה לכתיבה) – נוצרת בהתמרה בדרגה גבוהה של סלעים, בהם גם לווחה. עם זאת, הביטוי העברי המתאר את לוחות הכתיבה נותר "לוח צפחה".

 גלריה 

קישורים חיצוניים

 תצלומי ילדים מציירים על לוחות צפחה בכתה משוחזרת, מאתר מוזיאון הצפחה בלודוויגסשטאט, גרמניה 

 הערות שוליים 

קטגוריה:מדיה לכתיבה