כינויי גנאי בשיח הפוליטי בישראל

בשיח הפוליטי והציבורי בישראל התפתחו במהלך שנות קיום המדינה כינויי גנאי וביטויי שנאה. בשיח הפוליטי בישראל נוצרו כינויי גנאי ייחודיים, הבולטים בין השאר על רקע הוויכוח המדיני סביב השליטה הישראלית בשטחים שמעבר לקו הירוק, השסע העדתי והשיח סביב יחסי דת ומדינה בישראל.

לפי מושא
הימין
פשיסטים: כינוי זה לא ייחודי לישראל, אך משמש רבות בשיח הישראלי, עוד מימיה הראשונים של המדינה, להצגת עמדות הימין כקיצוניות וכתומכות בשלטון רודני.
 יהודונאצים או יודו-נאצים: כינוי שיצר פרופ' ישעיהו ליבוביץ כלפי יהודים ישראלים עם "מנטליות נאצית", לדבריו. הוא נקט בביטוי לראשונה בזמן מלחמת לבנון הראשונה. ליבוביץ השתמש בביטוי, בין היתר, לאחר שחברי ועדת לנדוי התירו "הפעלת מידה מתונה של לחץ פיזי" על נחקרים לצורך סיכול פעולות טרור, ולדעתו השופט משה לנדוי "בפירוש נתן היתר להשתמש בעינויים כדי לסחוט הודאות משבויים ערבים". הביטוי קומם רבים עקב חריפותו יוצאת הדופן.
 מתנחבלים: הלחם של "מתנחלים" ו"מחבלים". הביטוי מביע שנאה או הסתייגות ממתנחלים בכלל, או נגד כאלה שיצאו לפעולות נקם או "תג מחיר" בכפרים פלסטינים. כפי הנראה הכינוי נטבע על ידי סילבי קשת.
 מועצת רשע או מועצת פשע: כינוי גנאי למועצת יש"ע, משמאל בגין שותפותה למפעל ההתנחלויות והמאחזים, ומימין בשל רפיסותה כביכול באירועי פירוק מאחזים ותוכנית ההתנתקות.
 נוער הזוועות: כינוי גנאי לנוער הגבעות.
 ביביסטים: כינויי גנאי לתומכי בנימין נתניהו.
 אוכלי מוות: כינוי לממשלת נתניהו השישית או ל כולה, בהשאלה מאוכלי המוות בסדרת ספרי הארי פוטר. את הכינוי טבעה קב"נית חטיבת אלכסנדרוני עדי אגרנט, בפוסט שהוביל להדחתה משירות מילואים.

השמאל
 פושעי אוסלו: כינוי נגד מובילי הסכמי אוסלו, ובפרט יצחק רבין ושמעון פרס. הכינוי מופיע פעמים רבות בקריאה "פושעי אוסלו לדין" שהגתה פעילת הימין נדיה מטר.
סמול, 0מול, 0מאל: כינוי סאטירי-לעגני לשמאל בישראל שבין השאר מרמז לתמיכה הקטנה שיש לו בציבור ("small" = קטן באנגלית).
יפי נפש: כינוי ציני שמטרתו להגחיך את דאגתם של אנשי השמאל לזכויות חד-צדדיות של קבוצות מסוימות, תוך התעלמותם כביכול מזכויות אחרים או מן ההשלכות של דאגה זו.
 יהודונים, יודנראטים ואוטו-אנטישמים: כינוי גנאי של אנשי ימין הן כלפי יהודים אזרחי מדינה זרה (בעיקר ארצות הברית) שהגיעו לעמדות בכירות בממשל וכדי לחפות על יהדותם הם נוקטים קו אנטי-ישראלי, והן כלפי אנשי שמאל ישראלים ששכחו לדעת המשתמש בביטוי עמדה יהודית גאה מהי. מקורו בתרגום לעברית של הביטוי האנטישמי הרוסי "ז'יד". בביטוי נקט רחבעם זאבי כלפי שגריר ארצות הברית בישראל, מרטין אינדיק, וצבי הנדל כלפי השגריר דן קרצר. הביטוי כלפי אנשי שמאל ישראלים שגור בפיו של עורך דין יורם שפטל בתוכניתו ברדיו ללא הפסקה.
הטרלול הפרוגרסיבי: כינוי גנאי לפרוגרסיביות הרדיקלית, שהקצינה אידאולוגיות ודעות - כגון פוסט-מודרניזם, פוליטיקת זהויות, תקינות פוליטית, פמיניזם רדיקלי ואנטי-ציונות - במידה שנתפשת על ידי המשתמשים בביטוי כמוגזמת ונוגדת את השכל הישר וההיגיון הבריא.
קפלנוח'בות: הלחם בסיסים של קפלן (רחוב מרכזי בתל אביב שהיווה את אתר התרחשות המחאה נגד הממשלה ה-37) + נוח'בות (יחידת העלית של חמאס). נמצא בשימוש על ידי מתנגדי המחאה בטענה כי מובילי המחאה לכאורה הובילו, במישרין או בעקיפין, לטבח שבעה באוקטובר.

התקשורת
 תִּשְׁקוֹרֶת: מונח בעל קונוטציה שלילית שנולד בחוגי הימין והדתיים, ומביע את סלידתם מהיעדר האובייקטיביות המשתקפת לטענתם בכלי התקשורת בישראל, שלדעת המשתמשים במושג נשלטים בידי אנשי השמאל. המונח נוצר כשׂיכול אותיות של המילה "תקשורת", והוא מרמז על "תקשורת שקרית". הרחבה של מושג זה הוא הביטוי "התשקורת העוינת". במהלך השנים אימצו את המונח גם אחרים שהתקשורת תקפה אותם, בעיקר אישי ציבור שהואשמו בשחיתות. בשפות אחרות קיימים ביטויי גנאי דומים לתקשורת, כמו Lügenpresse בגרמנית שנמצא בשימוש מהמאה ה-19.
פתחלנד: כינוי גנאי לדף האמצע בעיתון יום שישי של ידיעות אחרונות שבו כתבו עיתונאים המזוהים עם השמאל כמו סילבי קשת ועמוס קינן. במקור הביטוי התייחס לפתחלנד - אזור בדרום לבנון שבו הקים ארגון פת"ח מעין מובלעת במהלך שנות ה-70.
 ביביתון: כינוי גנאי לישראל היום; הלחם בסיסים של ביבי ועיתון. כינוי זה בא לתאר הטיה פוליטית של העיתון לטובת בנימין נתניהו.
 אלג'זירה: כינוי גנאי לתקשורת הישראלית ובפרט לקשת 12 ולעכשיו 14, אשר משווה אותה לרשת השידור הערבית אל-ג'זירה. כינוי הגנאי נולד בחוגי הימין ותחילה הופנה בעיקר כלפי ערוץ 2.
 שופר: כינוי גנאי לעיתונאי או גוף תקשורת המתאר אותו כאחד שמדבר ועושה את עבודתו מטעם פוליטיקאי או מפלגה, ולא משיקולים עיתונאיים.

מערכת המשפט
כנופיית שלטון החוק: כינוי גנאי למערכת המשפט בישראל, המבוסס על הכינוי "שלטון החוק" בו מרבים תומכיה להשתמש. מיוחס לרובי ריבלין, שאמרו לאחר שמערכת המשפט מנעה את מינויו לשר המשפטים בממשלת שרון הראשונה.
מפלגת בג"ץ: כינוי גנאי למערכת המשפט המבקר את הפוליטיזציה לכאורה שעברה מאז המהפכה החוקתית. ספר באותו שם נכתב ב-2019 על ידי שמחה רוטמן, לימים חבר הכנסת מטעם מפלגת הציונות הדתית ויו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט.
החונטה המשפטית: כינוי גנאי של הימין למערכת המשפט.

מערכת הביטחון
החונטה הצבאית או החונטה: כינוי גנאי של הימין לראשי מערכת הביטחון, בפרט אלה המבקרים את בנימין נתניהו או את ממשלתו.
מלחמת שלום הקואליציה: כינוי גנאי להתמשכותה של מלחמת חרבות ברזל, הרומז שסיומה יביא לנפילת ממשלת ישראל השלושים ושבע.

ערביי ישראל
 סוכני אש"ף: כינוי גנאי לחברי הכנסת הערבים בפי אנשי ימין שרווח בשנות ה-70 וה-80.
 תומכי טרור: כינוי ששמש את מפלגות הימין לתיאור המפלגות הערביות. הכינוי שימש בעיקר להגדרת ממשלת ישראל השלושים ושש כ"ממשלה הנשענת על תומכי טרור".

לפי רקע חברתי-כלכלי
דתי
 אוכלי שפנים: כינוי גנאי לחילונים, שנוצר בעקבות נאום השפנים והחזירים שנשא הרב שך בכנס דגל התורה ב-26 במרץ 1990.
 חרדקים (מפוענח: חרדים קלי דעת, וגם הלחם בסיסים של חרדים, חרקים וחיידקים): כינוי גנאי בחלק מן המגזר החרדי לחרדים המתגייסים לצה"ל.
 בית של גויים: כינוי גנאי שכינה הרב עובדיה יוסף את מפלגת הבית היהודי, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה.
 חראדים: הלחם בסיסים של חרא + חרדים. נפוץ ברשתות החברתיות.

עדתי
 צ'חצ'חים: ב-27 ביוני 1981 הנחה דודו טופז את עצרת הבחירות המסכמת של המערך בכיכר מלכי ישראל, ובנאום שכונה "נאום הצ'חצ'חים" אמר: "תענוג לראות את הקהל הזה, ותענוג לראות שאין כאן צ'חצ'חים שהורסים אסיפות בחירות... הצ'חצ'חים של הליכוד הם במצודת זאב. הם בקושי שין גימלים, אם הם בכלל הולכים לצבא. כאן נמצאים החיילים ומפקדי היחידות הקרביות". אמירה זו עוררה סערה רבה בקרב הציבור המזרחי.
אשכנאצים: הלחם של המילים אשכנזים ונאצים, בביטוי נעשה שימוש על ידי דוברים מזרחים ומטרתו להשוות את יחס הנאצים ליהודים ליחס האשכנזים למזרחים. להקת הפאנק "מפגרת", שהורכבה מארבעה חברים מיהוד שהמשותף להם היה מוצאם התימני, עשתה אף היא שימוש בביטוי בקלטת הבכורה שלה "!Carpe Diem" ב-1994.
 השבט הלבן: כינוי גנאי לאשכנזים, בעיקר חילונים ממעמד הביניים ומעלה תושבי גוש דן הנמצאים במרכזה או בצדה השמאלי של המפה הפוליטית, המציג אותם כקבוצה (שבט) אליטיסטית וגזענית שמתבדלת מבחינה אידאולוגית ותרבותית משאר החברה היהודית בישראל ושולטת בתקשורת בישראל ובמוקדי הכוח.
 מנשקי קמעות: לכאורה נגד יהודים מסורתיים מעדות המזרח אשר לחלקם שיוך פוליטי ימני. נאמר ב"נאום הקומץ" של יאיר גרבוז בעצרת האופוזיציה של הבחירות לכנסת ה-20.

כלכלי
נערי האוצר: כינוי לעובדי אגף התקציבים במשרד האוצר, המשקף טענה שאינם מתאימים להחלטות שהם מקבלים, בשל חוסר ניסיונם. לכלכלנים הראשונים שהוכשרו בישראל בשנות החמישים של המאה העשרים היה מקובל לקרוא נערי פטנקין, על שמו של דן פטנקין, ממייסדי המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית. עם זאת, כבר בתנ"ך נעשה שימוש בביטוי ככינוי גנאי לפקידים (במקור, נאמר על רבשקה, תרתן ורב סריס שהיו שרים בכירים, אך הביטוי נועד ללגלג עליהם): .
פוגלים: כינוי שכינה יצחק רבין, בתקופת כהונתו השנייה כראש ממשלה, את עובדי אגף התקציבים באוצר, על שם מנכ"ל משרד האוצר אהרון פוגל.
 קפיטליזם חזירי: כינוי גנאי שבו משתמש השמאל הכלכלי. שמעון פרס כינה את מדיניותו של בנימין נתניהו בהיותו שר האוצר "חזירית", ואמר בכנס שנערך בבית מפלגת העבודה בתל אביב כי "אנחנו מתנגדים לקפיטליזם חזירי"),. שלי יחימוביץ' (העבודה) גם-כן הרבתה להשתמש בכינוי זה בנאומיה כחברת כנסת.
 סוציאליזם חזירי: כינוי שבו משתמשים תומכי ימין כלכלי כנגד ארגונים וקבוצות כוח סוציאליסטיות בישראל, כגון ארגוני העובדים של חברת החשמל, עובדי הנמלים, הקיבוצים, וההסתדרות. קבוצות וארגונים אלה נתפסים בידי חלק מהציבור כבעלי כוח והשפעה חריגים המאפשרים להם להשתלט על נכסים רבים.
 החזירון העליון: כינוי גנאי לעשירון העליון. היה בשימוש בזמן המחאה החברתית.

כינויי גנאי אישיים
כינויי גנאי אישיים משמשים כאמצעי לניגוח או כהבעת זלזול כלפי אדם או קבוצה. לעיתים הכינוי מעוות את שמו של האדם כדי לבזותו (למשל "ביביהו"), ולעיתים הכינוי מעביר מסר פוליטי אודות האדם (למשל "שמאלמרט"). יצירתם של כינויים כאלה מלווה את השיח הפוליטי בישראל מראשיתו ועד היום.
 כינויי גנאי למנחם בגין 
האיש היושב ליד חבר הכנסת בדר: כך כינה ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, בעת נאומיו בכנסת, את חבר הכנסת מנחם בגין, שישב בכנסת ליד חבר הכנסת יוחנן בדר, כדי להביע את סלידתו הגמורה מבגין, כך שאפילו את שמו נמנע מלציין.
המנוח: כינוי שכינה בו עזר ויצמן, במהלך ההכנות לבחירות לכנסת התשיעית, את מנחם בגין, שעבר התקף לב סמוך לבחירות.

כינויי גנאי לשמעון פרס
הפשפש: לפי שירו של חיים חפר "איך הפשפש עלה למעלה?".
חתרן בלתי נלאה: תיאור של שמעון פרס בפי יצחק רבין, שהופיע בספרו האוטוביוגרפי משנת 1979, "פנקס שירות". התבטאות זו, וכינוי זה, רדפו את פרס בהמשך הקריירה הפוליטית שלו.
לוזר: כינוי שהודבק לשמעון פרס בעקבות הפסדיו הרבים במערכות הבחירות, כולל מערכות בחירות שבהן סיכוייו לנצח היו גדולים. בהצבעה שהתקיימה במרכז מפלגת העבודה בשנת 1997 הוצע למנות את פרס כ"נשיא המפלגה". בנאומו של פרס בפני צירי הוועידה שיגר שאלה רטורית לקהל: "אני שומע את חבריי אומרים: 'פרס הוא לוזר'. אני הפסדתי?!" ונענה ב"כן" מהקהל. גם באותה הצבעה נחל הפסד.
ראש ממשלה מעופף: כינוי שכינה שר האוצר יצחק מודעי את שמעון פרס בעת שעמד בראש ממשלת האחדות, בשנות ה-80. בתגובה העביר אותו פרס מתפקידו והחליפו במשה ניסים.
ראש ממשלת הסקרים: כינוי שניתן לשמעון פרס, לנוכח העובדה שבמספר מערכות בחירות הוביל בסקרים באופן עקבי ובפער ניכר אך לבסוף לא נבחר. הדבר בלט במערכת הבחירות בשנת 1996, שעל פי סקרי המדגם בערוצי הטלוויזיה שפורסמו במוצאי הבחירות נבחר פרס לראשות הממשלה אך למחרת בבוקר התברר שבנימין נתניהו ניצח בפער קטן.

כינויי גנאי לבנימין נתניהו
מלאך חבלה: כינוי שניתן לבנימין נתניהו על ידי יצחק שמיר.
עִזה עיוורת: כינוי שניתן לבנימין נתניהו על ידי הרב עובדיה יוסף במהלך דרשתו השבועית. המקור בתלמוד הבבלי, במשל ארמי האומר "כאשר כועס הרועה על הצאן, הוא עושה את העז המנהיגה עיוורת".
נהנתניהו: כינוי גנאי לראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, המדגיש את הביקורת והטענה על נטייתו לנהנתנות. הכינוי נטבע על ידי סילבי קשת.
אבו יאיר: כינוי גנאי לראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ממתנגדיו. הביטוי נחתם בתחילת 2021 על ידי צעירים מהמגזר הערבי, ותפס תאוצה בהמשך השנה כשבנימין נתניהו אימץ כינוי זה.
מר הפקרה: כינוי המשקף את הטענה שנתניהו אינו מקדם עסקה לשחרור החטופים במלחמת חרבות ברזל.
מממן החמאס: שם קוד לנתניהו, שנטבע בזמן מלחמת חרבות ברזל, על שום האסטרטגיה של נתניהו שראה בחמאס "נכס" פוליטי נגד הקמת מדינה פלסטינית, והעביר לו כספים מקטר.

כינויי גנאי שניתנו ליוסף לפיד
ג'נטלמן אירופאי: כינוי אירוני שניתן ללפיד, לאחר שהוא כינה עצמו כך בנמקו את התנצלותו בפני זהבה גלאון על רמיזתו כאילו היא עוסקת בזנות.
 טומי לה-פן: כינוי שמרמז לדמיון בין עמדותיו של לפיד לאילו של הפוליטיקאי הצרפתי הלאומני ז'אן-מרי לה פן, ועושה שימוש בדמיון, לכאורה, של השם "לפיד" לשם משפחתו של לה פן (בשמו של הפוליטיקאי הצרפתי האות למ"ד מנוקדת בסגול, ורק מי שקורא אותה כמנוקדת בקמץ מוצא אותה דומה ל"לפיד").
 ארצ'י בנקר הישראלי: כינוי שטבע אביב גפן בתוכנית פופוליטיקה, ביחס ליו"ר מפלגת שינוי, טומי לפיד, ונעשה בו שימוש על ידי אנשי מפלגת העבודה בניסיון להציגו כגזען ושמרן, בעת מערכת הבחירות הסוערת לכנסת ה-16, שבה מפלגת "שינוי" בראשות לפיד איימה לנגוס בקולות "העבודה". הכינוי מנצל את הדמיון החיצוני הבולט בין לפיד לבין דמותו של השחקן קרול או'קונור שגילם את דמותו של ארצ'י בנקר בסדרת הטלוויזיה "הכל נשאר במשפחה".

כינויי גנאי שניתנו ליאיר לפיד
יהיר לפיד: כינוי שהוענק ללפיד על ידי מתנגדיו המרמזים על יהירותו ורברבנותו. נטבע לאחר הישגיו בבחירות 2013.
לפידיוט: הלחם בסיסים של שם משפחתו (לפיד) +  שמקורו ברשתות החברתיות.
כינויי גנאי שניתנו לאהוד אולמרט
שמאלמרט: הוא כינוי שניתן לראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט על ידי מתנגדיו מהימין בעת מערכת הבחירות לכנסת ה-17, ובא לרמז שאולמרט, ששורשיו במפלגת "הליכוד", פנה שמאלה בדעותיו.
 כישלון חרוץ: כינוי שהוענק לאהוד אולמרט לאחר מלחמת לבנון השנייה. "הפצצת גוגל", שהביאה את עמוד קורות החיים של אולמרט לראש תוצאות החיפוש תחת הצירוף "כישלון חרוץ" חיזקה את מעמדו של הכינוי.

כינויי גנאי שניתנו לאיתמר בן גביר
 פירומן: כינוי שניתן לבן גביר על ידי שר הביטחון יואב גלנט ביולי 2024 כמחאה על מדיניותו בעניין הסטטוס קוו בהר הבית. עיתון "יתד נאמן", המזוהה עם מפלגת דגל התורה, כינה אף הוא את בן גביר בכינוי זה בעמוד השער של גיליון כ"ג באב ה'תשפ"ד (אוגוסט 2024).
 שר הפיתות: כינוי שניתן לבן גביר על ידי נעמה לזימי כלעג על הצעדים שביצע להחמרת תנאי האסירים הביטחוניים הכלואים בישראל.
 שר הטיקטוק: כינוי שניתן לבן גביר על ידי מתנגדיו, הטוענים כי השר מבלה את ימיו בפרסום בטיקטוק במקום בקידום מדיניות. מקור הכינוי ברשתות החברתיות, ואומץ על ידי יאיר לפיד.

כינויי גנאי שניתנו לאחרים
  הגרוזיני: כינוי בו נהג דוד בן-גוריון לכנות את יוסיף סטלין כדי לנגח את אנשי מפ"ם הפרו-סובייטים.
 טפלון: כינוי גנאי שניתן לאישים אחדים, ובא לבטא את טענת מתנגדיהם לפיה לאורך השנים הצליחו לחמוק מאחריות לכישלונות בלא שדבק בהם רבב.
 אבו ג'ילדה: כינוי שנתן לוי אשכול למשה דיין, על שמו של השודד הערבי שתום העין שהפך למושג, ככינוי לפורץ גדר, שאינו נוהג על פי המוסכמות ועל פי החוק והמוסר ומטיל מורא על סביבתו.
 הבלייזרים של פרס: כינוי, לעיתים בנימה לעגנית, שניתן לצוות עוזריו ויועציו של שמעון פרס בתקופת כהונתו הראשונה כראש הממשלה. הקבוצה כללה, בין השאר, את יוסי ביילין, אורי סביר, אמנון נויבך, נמרוד נוביק וישראל פלג.
 הפודל של פרס: כינוי שנתן יצחק רבין בשנת 1990 לעמיתו לסיעה, ח"כ יוסי ביילין, בעקבות פעולתו בתכנון הפלתה של ממשלת האחדות השנייה, במהלך שכונה על ידי רבין "התרגיל המסריח". הכינוי רדף את ביילין עוד שנים אחדות, בפי דוברים רבים.
 האיש עם השערות על הפנים: כינוי שניתן ליאסר ערפאת על ידי ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, שסבל אף הוא, כשלושים שנה קודם לכן, מכינוי בעל מבנה דומה. כינוי גנאי נוסף שהדביק בגין לערפאת הוא חיה דו-רגלית - אותו כינוי בו השתמש בגין לתיאור אדולף היטלר.
 רפול ושבעת הגמדים: כינוי שניתן לשמונת חברי הכנסת של מפלגת צומת, שנבחרו לכנסת ה-13 בזכות המוניטין של רפאל איתן (רפול), בזמן שיתר חברי הסיעה היו אנונימיים למדי. בעקבות זאת, היו שהתייחסו בכינוי "פלוני והגמדים" גם לסיעות אחרות שבהן היה מנהיג דומיננטי.
 אהוד ברח: כינוי שהודבק לאהוד ברק, שהיה רמטכ"ל בעת אסון צאלים ב' וצפה באימון, ועל פי השמועה נטש את אזור האסון מיד לאחר התרחשותו. השמועה הוכחה לבסוף כשגויה, אך הביטוי דבק בברק כביקורת על הנסיגה מרצועת הביטחון.
 יוסי דרוויש: כינוי שניתן ליוסי שריד על ידי הרב עובדיה יוסף, עקב החלטתו של הראשון בעת שכיהן כשר החינוך להכניס משירי המשורר הפלסטיני הלאומי, מחמוד דרוויש, לתוכנית הלימודים בספרות. בי"א באדר ב' ה'תש"ס (18 במרץ 2000) אמר הרב יוסף בדרשתו השבועית בלוויין על שריד: "זה סיטרא אחרא! זה שטן – יימח שמו וזכרו! [...] ה' יעקור אותו! כמו שעקר את עמלק – כן יעקור אותו! [...] כשתגידו 'ארור המן' אחרי קריאת מגילת אסתר – תגידו גם-כן 'ארור יוסי שריד – יוסי דרוויש'!".
 ציפיטפוט: כינוי שניתן לשרת החוץ ציפי לבני על ידי יועצי ראש הממשלה אהוד אולמרט, לאחר שקראה לו להתפטר עם פרסום דו"ח הביניים של ועדת וינוגרד. בכינוי השתמשו גם מפגינות שקראו ללבני להתייצב נגד אולמרט. "ציפיטפוט" היא דמות שגילמה ציפי שביט בתוכנית טלוויזיה לילדים, אך הכינוי בא להציג את ציפי לבני כפטפטנית שמרבה במילים אך ממעיטה במעשים.
 בניטו או בניטו נפתליני: השוואה של נפתלי בנט לפשיסט האיטלקי בניטו מוסוליני. הכינוי נוצר לראשונה על ידי מתנגדיו משמאל בשנים 2012 ו-2013, על התנהלותו שלטענתם פשיסטית. הכינוי קיבל שימוש רב בחוגי מתנגדי חיסון הקורונה ומתנגדים מימין למדיניותה של ממשלת ישראל השלושים ושש.
 רחמנא ליצמן: אחד הכינויים שנטבעו על ידי יריביו החרדים של ח"כ יעקב ליצמן וגלש אל השיח הפוליטי הכללי. הכינוי הוא פרפרזה של הביטוי רחמנא לצלן, שמשמעו בארמית "הרחמן יצילנו".
 מוסא רז: כינוי למוסי רז בו מוחלף השם "מוסי", כינוי לשם משה, במקבילה הערבית, על מנת להציג את חבר הכנסת כמי שאינו יהודי.
ילד זין: כינוי גנאי נפוץ ברשתות חברתיות ליאיר נתניהו.
מתן כהן הבעל: כינוי גנאי שניתן לשר הדתות מתן כהנא על ידי הרב אברהם יוסף, על רקע רפורמת הכשרות שקידם בהיותו בממשלה ה-36.
יחריב לוין או יריב הדמוקרטיה – כינויי גנאי ליריב לוין. המוחים טוענים שהרפורמה שהוביל פוגעת בדמוקרטיה. לטענתם, האובססיביות שלו גרמה לשסע ופילוג חריף, ובכך הובילה לחורבן של טבח שבעה באוקטובר.

ראו גם
 מכונת הרעל
 ביטויי שנאה בישראל
 משל העגלה המלאה והעגלה הריקה

קישורים חיצוניים


הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: פוליטיקה
*