החומה השלישית

שמאל|ממוזער|250px|מגדל פסיפנוס, בקצה הצפון מערבי של החומה השלישית (ככל הנראה במיקום כיכר ספרא של ימינו) דגם ירושלים בסוף ימי בית שני המוצג בהיכל הספר שבמוזיאון ישראל
שמאל|ממוזער|250px|החומה השלישית - מסומנת על גבי פסיפס המתאר את ירושלים בתקופת בית שני. הפסיפס מוצג בהיכל הספר שבמוזיאון ישראל.
שמאל|ממוזער|250px|שרידי החומה ברחוב החומה השלישית. יוני 2008.
החומה השלישית היא החומה הצפונית והמאוחרת מבין החומות שהקיפו את ירושלים בתקופת בית שני. החומה נבנתה באופן חלקי בשנות הארבעים לספירה על ידי המלך אגריפס הראשון. אך בפקודת הקיסר קלאודיוס שחשש מביצורה של העיר, הופסקה הבנייה, והומשכה, בחופזה, רק כאשר החל המרד הגדול בשנת 66 לספירה.

היסטוריה
בשלהי ימי הבית השני ירושלים התרחבה לכיוון צפון ושכונות חדשות נבנו מצפון לחומה השנייה והראשונה, כמו שכונת בית-זיתא, "מחנה האשורים" (על פי ההשערה באֵזור הצפוני-מערבי) ובריכות הצאן (מצפון להר-הבית, בסמוך לו) שהיוו את אחד ממאגרי המים הגדולים של ירושלים.

התרחבות העיר חילקה את ירושלים של שנות הארבעים לספירה לשני אזורים עיקריים: החלק הדרומי, המוקף בחומה הראשונה (ראו במפה), והחלק הצפוני שנקרא "הפרבר" (משום שהיווה פרבר לחלקו העיקרי של העיר) או "בית זיתא". הבניה בחלק הדרומי התאפיינה בצפיפות יחסית מחד ובבתי מידות של עשירים מאידך. הבניה בפרבר הייתה דלילה יותר וייתכן שהיה לו אופי חצי-חקלאי. חלק מסוים של הפרבר נכלל בתחומי החומה השנייה בימי הורדוס. אגריפס הראשון הכליל את כל שטח הפרבר בחומה ארוכה מאוד, החומה השלישית.

יוספוס ממשיך ומספר שאגריפס תכנן חומה רחבה, ברוחב של 5 מטרים לפחות, מאבני גזית, אשר מכונות המלחמה של הזמן לא היו יכולות להן ויוספוס טוען שאם בניית החומה הייתה מושלמת ירושלים הייתה הופכת לעיר שלא ניתנת לכיבוש. אולם מלאכת הבנייה של אגריפס הושבתה לאחר הנחת יסודות החומה, משום ש"ירא את הקיסר קלאודיוס, פן יחשוד בו, שבבניין המבצר הגדול הזה הוא מכוון לחולל תמורות ולקשור קשר - על כן השבית את עבודת החומה" (מלחמת היהודים, שם, שם). ייתכן שאגריפס אף קיבל זאת בפקודה מפורשת מהקיסר קלאודיוס, שחשש מביצורה של העיר. החיכוך בין אגריפס לקלאודיוס בנוגע לחומה השלישית הייתה בעקבות התערבותו של ויביוס מרסיוס מושל סוריה שמצא עילה לאסור על המשך העבודות בטענה שביצור העיר יחתור תחת סמכותה של רומא ביהודה. אולם ככל הנראה לא הייתה כל כוונת זדון בפעולותיו של אגריפס ופקודתו של מרסיוס נבעה מסכסוך אישי וקנאה בקשריו האישיים הטובים של אגריפס עם הקיסר קלאודיוס. השלמת החומה התבצעה, כפי הנראה, על ידי מנהיגי העיר והמורדים רק בסמוך לפרוץ המרד הגדול, כשהיא מתבצעת בחפזה ובאופי בנייה חלש יחסית. לאורך החומה תוכננו תשעים מגדלים שלפחות חלקם הושלמו ונבנו. לכמה מהמגדלים קראו "מגדלי הנשים". עוד שמות של מגדלים היו "מגדל פספינוס" בפינה הצפונית-מערבית, ו"מגדל היפיקוס" בנקודת המפגש של החומה הראשונה עם החומה השלישית בפאה המערבית של החומה. 

למרות ביצורה היחסי של ירושלים חומת העיר נפרצה מצפון או ממערב על ידי כוחותיו של טיטוס אשר התקדמו לעבר בית המקדש.

ארכאולוגיה
הראשון מחוקרי ירושלים שעסק בתוואי החומה השלישית היה אדוארד רובינסון בשנת 1838, בסקר שערך על שרידי חומה גדולה שנמצאו מצפון לחומות העיר העתיקה, באזור מגרש הרוסים. סקר זה היה ראשיתה של מחלוקת מורכבת סביב מהלך בניית החומה השלישית. רובינסון סרטט מפה של השרידים שהיו מצויים על פני השטח, והציע שאלה הם חלק מקו החומה השלישית. במהלך השנים נעלמו השרידים הללו מן הנוף, והם לא הוזכרו בדיווחים מאוחרים יותר.

בשנות ה-20 של המאה ה-20 חשפו אלעזר ליפא סוקניק ול"א מאיר שרידי חומה מצפון לשער שכם, וזיהו אותם כחלק מהחומה השלישית. לעומתם, קתלין קניון הציע לראות בשרידים אלו כקטע מהדייק שבנה טיטוס בשנת 70. רייך, בהתחשב בגודל הביצורים שנחשפו וברמת הבינוי הגבוהה שבהם, שולל את אפשרות זו.

למעשה שרידי חומה המקובלים על ידי הארכאולוגים כחלק מהחומה השלישית, הם ברחוב "החומה השלישית" בשכונת מורשה (מוסררה), לצד תחנת דלק ברח' חיל ההנדסה (שיח' ג'ראח), ושרידים נוספים שהתגלו מאוחר יותר על ידי רינה אבנר באזור מגרש הרוסים, כשלצידם שרידי קרב ההבקעה של הלגיון הרומאי בשנת 70 לספירה.

כחלק מן המחקר שערך יוסף שפייזר עוגנה המפה ההיסטורית שפרסם רובינסון בעזרת תוכנת ממ"ג (GIS), ושורטטו מפות המרכזות את כלל החפירות הארכאולוגיות שנערכו בתוואי החומה, וממקמות במדויק את תוואי קו החומה.

ראו גם
 חומות ירושלים
 ירושלים בתקופת בית שני
 המרד הגדול

לקריאה נוספת
 יוספוס פלאביוס, מלחמות היהודים, מתורגמים מן המקור היווני על ידי ד"ר יעקב נפתלי שמחוני, עם מבואות, הערות ומפתחות. הוצאת מסדה, 1968
 מיכאל אבי יונה, שמואל ספראי (עורכים), אטלס כרטא לתקופת בית שני, המשנה והתלמוד, ירושלים, 1966
 דן בהט, אטלס כרטא לתולדות ירושלים
 מאיר בן-דב, ביצורי ירושלים, ירושלים, 1983
 אליעזר ליפא סוקניק ,מאיר ל.א, חפירות החומה השלישית של ירושלים העתיקה, ירושלים, תרצ"א, 1930.
 יוסף שפייזר, מבט על תוואי החומה השלישית של ירושלים באמצעות מיפוי מחודש, מחקרי יהודה ושומרון ל', 2021, עמ' 65–90

קישורים חיצוניים

 רחוב החומה השלישית באתר עיריית ירושלים 
 החומה השלישית, סקר רשות העתיקות


הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: עתיקות
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
שלישית