מנטובה

מנטובה (באיטלקית: ; בלטינית: Mantua) היא עיר בלומברדיה (באזור עמק הפו באיטליה) ובירת נפת מנטובה. נכון לסוף 2008, התגוררו בעיר כ-48,000 איש. שטחה הוא 64 קמ"ר. בשנת 2008 הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית, יחד עם סביונטה. בין השנים 1530–1708, בירת דוכסות מנטובה.

מנטובה מוקפת באגמים מלאכותיים משלושה כיוונים. ארבעה אגמים נוצרו על ידי האדריכל והמהנדס אלברטו פיטנטינו (Alberto Pitentino) במאה ה-12 והקיפו את כל העיר לשם הגנתה, אך האגם הרביעי התייבש במהלך המאה ה-18. העיר ידועה בין היתר בזכות הקתדרלה המשנית שלה, כנסיית אנדראה הקדוש, ארמון הדוכס (Palazzo Ducale) וארמון טה. העיר היא גם אחד המרכזים לשווק תוצרת חקלאית בעמק הפו.

ממוזער|שמאל|250px|הדואומו, אפריל 2005
ממוזער|פסל ורגיליוס במנטובה
במשך שנים העיר הייתה מרכזה של דוכסות בשליטת בית גונזגה. במהלך מלחמת שלושים השנים היא נכבשה ונשדדה על ידי כוחות של האימפריה הרומית הקדושה בפיקודו של יוהאן פון אלדרינגן. לאחר הכיבוש והמגפה העיר לא הצליחה להשתקם שנים רבות.

יהדות מנטובה

עידן הזהב של היהודיים במנטובה היה במאה ה-16, בתקופת דוכסות בית גונזגה (Gonzaga). מספר היהודים במנטובה הגיע ל-3,000 ומעלה, כ-7% מאוכלוסיית העיר. בתקופה זו יהודים תושבי העיר עבדו אצל משפחת הדוכס בתור רופאים, שחקנים ומוזיקאים. עם זאת עיסוקם המרכזי היה בבנקאות ומתן הלוואת בריבית. הסיבה העיקרית לכך שהורשו לגור בעיר הייתה הקמת מוסדות להלוואה בריבית, תפקיד שהיה אסור לנוצרים.

במאה ה17, הקים הרמ"ע מפאנו ישיבה גדולה, והוא נחשב לאחד מעשיריה. בין תלמידיו הבכירים ניתן למנות את ר' אהרן ברכיה ממודנה, מחבר הספר "מעבר יבוק" ור' יצחק לומברזו מתוניס, מחבר הספר "זרע יצחק". לישיבה זו הגיע ר' ישראל סרוק, מיד ובסמוך לפטירת האר"י ובכך הפכה הישיבה לקו התפר בין קבלת הרמ"ק לתפוצת קבלת האר"י באירופה. הוא נשאר במנטובה לשארית חייו ובה גם נפטר.

בתהליך איחוד איטליה היו בין יהודי העיר אישים מפורסמים שנטלו חלק בהקמת ממלכת איטליה כמו: ג'וזפה פינצי (Giuseppe Finzi) וריברולו מנטובנו (Rivarolo Mantovano). לאחר מלחמת העולם השנייה מספרם של יהודי העיר פחת והיום רק משפחות יהודיות בודדות עדיין מתגוררות בעיר.

ניתן להבחין בשרידי הגטו העתיק באזור הרחובות: ויה גוברנולו, פיאצה ברטצולי, ויה נורסה ופיאצה סרמידה. הבניינים באזור שומרים על ייחודם מהעבר והם לא שונו. בעיר יש היום שני אתרים יהודיים, מלבד בית הקברות, שניהם במרכז הגטו ההיסטורי: בית הכנסת ובית הרב. בית הכנסת הנוכחי הוא מבנה של שלוש קומות אשר משנת 1825 שימש כבית אבות. בית הכנסת הוקם בשנים 1899–1902 והוא בקומה השנייה. "בית הרב" הוא מבנה, שכנראה בו היה גר הרב. חזית המבנה מקושטת בקישוטים ובציורים בנוסח המאה ה-17 ובלוחות עם ציורים מהתנ"ך.

בקרבת מנטובה גם בסביונטה הייתה קהילה יהודית. היא נודעה בבית הדפוס שהיה בה שהיה שייך למשפחת פואה. במבנה בית הכנסת נערך שחזור, הכולל מוזיאון להכרת היהדות וישראל.

ערים תאומות

למנטובה 9 ערים תאומות:










קישורים חיצוניים



 מפות עתיקות של מנטובה, מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית



 הערות שוליים 

ימין|ממוזער|300px|פיאצה דלה ארבה, הארמון הוא פאלצו דלה ראג'יונה
ממוזער|פלאצו דוקלה – ארמון הדוכס במנטובה.

*
קטגוריה:לומברדיה: ערים