אברהם צרפתי

אברהם צרפתי (בערבית: أبراهام السرفاتي; בצרפתית: Abraham Serfaty; 1926 – 18 בנובמבר 2010), יהודי-מרוקאי, היה פוליטיקאי, חבר במפלגה הקומוניסטית (קדימה) ואופוזיציונר לחסן השני. בשל מלחמתו נגד הקולוניאליזם ובעד הדמוקרטיה במרוקו היה נתון במאסר במשך 17 שנה, והוגלה ל-8 שנים ממרוקו.

ביוגרפיה
צרפתי נולד בקזבלנקה שבמרוקו ב-1926 למשפחה יהודית-מרוקאית שמוצאה בטנג'יר. את דרכו הפוליטית החל ב-1944 כשהצטרף למפלגה הקומוניסטית המרוקאית, ועם הגיעו לצרפת שנה לאחר מכן הצטרף למפלגה הקומוניסטית של צרפת. כשחזר למרוקו, עם סיום לימודיו בשנת 1949 במכון להנדסת מכרות ("École des Mines") בפריז, שם הוסמך כמהנדס מכרות. השלטון הצרפתי הממושך על מרוקו קומם אותם. הצטרף למחתרת. פעילותו סיכנה את חייו פעמים רבות. הוא נעצר ונכלא על ידי הרשויות הצרפתיות בעקבות מאבקו האנטי-קולוניאליסטי. פסק־דינו היה גלות. צרפתי שב לפריז, אז כבר היה נשוי ואב לבן.

כשמרוקו קיבלה את עצמאותה ב-1956, צרפתי חזר למדינה וקיבל משרה כמהנדס במשרד הכלכלה, שם עבד כמנהל במחלקה לפיתוח מרבצי הפוספטים של מרוקו. ב-1960 צרפתי הזדהה עם שביתת כורים ודחק במהנדסים ובהנהלה לתמוך בשביתה. פיטוריו היו מיידיים. במקביל עזבה אשתו את הבית ואת מרוקו ושבה לצרפת. הבן מוריס, היה אז בן 13, בחר להישאר איתו. הוא החל לעבוד כמורה, והקדיש את רוב זמנו לפעילות פוליטית במפלגה הקומוניסטית. קומוניזם לא היה מחוץ לחוק במרוקו באותן השנים, אך היה כפוף לשני איסורים חמורים: האיסור להתנגד למלוכה של מרוקו, וכתוצאה מכך המפלגה הקומוניסטית במרוקו הייתה היחידה בעולם שתמכה במונרכיה ובאסלאם (מקור הסמכות של בית המלוכה); והאיסור לתמוך במחתרת חזית פוליסריו שנלחמה על עצמאותה של סהרה המערבית. צרפתי חיפש דרכים חדשות לביטוי דעותיו הפוליטיות ובשנת 1970 הוא עזב את המפלגה הקומוניסטית והקים עם חבריו, המשורר עבד אל־טיף להבי , ציון אסירו וריימונד בן־נעים את מפלגת "אלא אלאימאם" (קדימה) .

מפלגת "אלא אלאימאם" תמכה בחזית פוליסריו והתנגדה לשלטון בית המלוכה. עוד קודם להקמת המפלגה עסקה הקבוצה גם בהוצאה לאור של כתב־עת ספרותי-פוליטי "סופה"  שזכה לפופולריות בין סטודנטים ותלמידי תיכון. בשנת 1972 הוא נעצר, עונה קשות אך שוחרר לאחר מספר חודשים. לאחר השחרור ירד צרפתי למחתרת עם חברו עבד אללטיף זרואל. שם הוא פגש במי שתהיה לאשתו, כריסטין דור, שעזרה לשניהם. במשך שנתיים הוא הצליח להסתתר ולהימלט מפני השלטונות. כשלא הצליחו לעלות על עקבותיו עצרו את שני האנשים הקרובים לו ביותר: בנו מוריס ואחותו אוולין. מוריס, אז בן 19, הוחזק כבן ערובה בתחנת המשטרה. לאחר מכן סיפר שעונה עינויים קשים. אוולין, שבריאותה הייתה רופפת, עונתה תשעה ימים. היא סירבה לגלות את מקום מחבואו ושוחררה. היא מתה כעבור שנתיים. באוגוסט 1974 מצאו אותם, ושוב עברו עינויים. זרואל נפטר כתוצאה מכך. המשטרה המרוקנית שמרה את דבר מעצרו בסוד, ובמשך חודשים רבים הוחזק במעצר מבודד ועונה. בדו״ח של ארגון אמנסטי אינטרנשיונל (שאימצה אותו כ״אסיר מצפון"), נכתב "שהוחזק במאסר במשך יותר משנה, ללא משפט וללא כתב אישום, ועונה באופן האכזרי ביותר". צרפתי הובא למשפט רק ב-1977, יחד עם עוד 178 עצירים. הוא נדון למאסר עולם בעוון "קשירת קשר על מנת לפגוע בביטחון המדינה". צרפתי ריצה את עונשו בכלא באל-קניטרה. במשך ארבע שנים הוא הוחזק בבידוד או כבול בשלשלאות, בתא זעיר שאורכו מטר וחצי ורוחבו 1.2 מטר, שהנורה בו דולקת 24 שעות ביממה. ב-1984 נדון בנו מוריס למאסר של שנתיים. ב-1986 קיבל צרפתי אישור, בהתערבותה של רעיית נשיא צרפת, דניאל מיטראן, להינשא לכריסטין דור-ז'וואן, שפעלה במשך השנים לשפר את תנאיו בכלא.

לאחר קמפיין ארוך של לחץ בינלאומי, שוחרר מהכלא בספטמבר 1991, לאחר 17 שנה. מיד לאחר השחרור נשללה ממנו אזרחותו המרוקאית והוא יצא לגלות בצרפת יחד עם אשתו, שם הרצה באוניברסיטאות פריז על "זהות הדמוקרטיה במדינות ערב".

בספטמבר 1999, 8 שנים אחרי שיצא צרפתי לגלות, יצא צו מלכותי מיוחד אשר התיר לו לחזור למרוקו ולקבל בחזרה את דרכונו ואת כל זכויותיו. הוצאת הצו התאפשרה בזכות לחץ מתמשך של ארגוני זכויות אדם, ושינויים פוליטיים שאירעו במרוקו (מות המלך חסן השני והעלייה לשלטון של בנו, המלך מוחמד השישי). הוא התקבל כגיבור לאומי, צמרת השלטון באה לברך אותו בנמל התעופה, כולל ראש הממשלה, עבד א-רחמאן אל-יוספי. בספטמבר 2000 הוא מונה, באישורו של המלך, ליועץ מיוחד למשרד הממשלתי לחיפושי נפט.

בחודש נובמבר 2010 מת צרפתי בעיר מרקש שבמרוקו.
דעותיו על הציונות
צרפתי היה אנטי-ציוני נלהב, עד כדי כך שהכריז כי לציונות אין שום קשר ליהדות. התנגד לחוק השבות ותמך בהקמת מדינה פלסטינית. יתר על כן, הוא קבע כי ליהודים אין זכות על פלסטין, ובמיוחד לא על ירושלים ועל הכותל המערבי. הוא הוביל מספר הפגנות לתמיכה ב, במיוחד במהלך תקיפות אוויריות ישראליות על עזה, וקבע כי ירושלים היא בירת פלסטין וכי לישראלים אין זכות עליה. ב-2006 הגיש תביעה לבית המשפט הגבוה במרוקו נגד שר הביטחון, עמיר פרץ, בגין ביצוע פשעי מלחמה בזמן מלחמת לבנון השנייה, זאת בהסתמך על העובדה שפרץ היה עדיין רשום כאזרח מרוקו.

בספרו "כתבי כלא על פלסטין" ("Écrits de prison sur la Palestine"), הוא כתב:

פעל יחד עם שני אנשי רוח ופעילי שמאל מרוקאים-יהודים נוספים: אדמונד עמרן אלמליח והמשורר ציון אסידון למען הקמת מדינה פלסטינית.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים יהודים צרפתים
קטגוריה:קומוניסטים יהודים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים מרוקאים
קטגוריה:אנטי-ציונים יהודים
קטגוריה:מהנדסים יהודים מרוקאים
קטגוריה:מהנדסים יהודים צרפתים
קטגוריה:מרוקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:מרוקאים שנפטרו ב-2010