קיבוץ גלויות

קיבוץ גלויות הוא מושג תנכ"י המנבא את שיבת עם ישראל לארץ ישראל לאחר שגלו ממנה. כיום משמש המושג בדרך כלל לתהליך סיום הגלות כחלק מחזון אחרית הימים.

קיבוץ גליות כבר נזכר בתנ"ך, כשמשה רבינו מבשר לבני ישראל לפני מותו, בטרם הכניסה לארץ ישראל, שעם ישראל יחטא בארץ מולדתו ויגלה ממנה, אך הם ישובו למולדתם ואפילו יהיה להם יותר טוב מאשר לאבותיהם. 

בימי גלות בבל הנביאים ישעיהו ויחזקאל מעודדים את העם בכך שמבטיחים לו שיהיה קיבוץ גלויות לארץ ישראל. השאיפה לשוב עם ישראל על ידי קיבוץ הגלויות נשמרה ברציפות מאז חורבן הבית השני. הרמב"ם כותב כי קיבוץ הגלויות יעשה על ידי המשיח.

קיבוץ גלויות הוא מרכיב מהותי בתולדות התנועה הציונית ובמגילת העצמאות של מדינת ישראל. לאחר הקמת מדינת ישראל יישם ראש הממשלה דוד בן-גוריון מדיניות של מיזוג גלויות בעיקר במערכות החינוך והצבא כחלק מהמאמץ לקליטת המוני תלמידים מגלויות רבות ולעצבם על פי דפוסי חיים וחברה חדשים, ישראלים. מטרתה הייתה מיזוג העולים עם הישראלים הוותיקים על מנת ליצור תרבות ישראלית עברית חדשה לעם ישראל בשובו לציון.

 בתנ"ך 

 הבטחת משה 
בסוף ספר דברים, כאשר משה עומד להפרד מעם ישראל לפני הכניסה לארץ ישראל הוא מתנבא על גורל העם. גורלו לא יהיה טוב, יבואו עליו הקללות והוא ייצא לגלות אך בהמשך הוא יישוב לארצו ואז יהיה מצבו טוב כמו שהיה בעבר. וכך אומר משה:

משה מדגיש בתהליך קיבוץ הגלויות את הדברים הבאים:
 תנאי לכל וְשַׁבְתָּ עַד ה' אֱלֹהֶיךָ.
 גם הגולים בִּקְצֵה הַשָּׁמָיִם ישובו.
 לאחר קיבוץ הגלויות המצב ישתפר: וְהֵיטִבְךָ וְהִרְבְּךָ, מֵאֲבֹתֶיךָ הבטחות הנביאים 
הנביאים אשר ניבאו אחרי חורבן הבית הראשון עודדו את יושבי גלות בבל בחזרתם על דברי משה.

ישעיהו הנביא בפרק י"א אומר: "וְהָיָה בַּיּוֹם הַהוּא, יוֹסִיף ה' שֵׁנִית יָדוֹ, לִקְנוֹת, אֶת-שְׁאָר עַמּוֹ אֲשֶׁר יִשָּׁאֵר מֵאַשּׁוּר וּמִמִּצְרַיִם וּמִפַּתְרוֹס וּמִכּוּשׁ, וּמֵעֵילָם וּמִשִּׁנְעָר וּמֵחֲמָת, וּמֵאִיֵּי, הַיָּם. וְנָשָׂא נֵס לַגּוֹיִם, וְאָסַף נִדְחֵי יִשְׂרָאֵל; וּנְפֻצוֹת יְהוּדָה יְקַבֵּץ, מֵאַרְבַּע כַּנְפוֹת הָאָרֶץ. (פסוקים י"א-י"ב)

ירמיהו הנביא בפרק כ"ט אומר: "וְנִמְצֵאתִי לָכֶם, נְאֻם ה', וְשַׁבְתִּי אֶת-שביתכם (שְׁבוּתְכֶם) וְקִבַּצְתִּי אֶתְכֶם מִכָּל-הַגּוֹיִם וּמִכָּל-הַמְּקוֹמוֹת אֲשֶׁר הִדַּחְתִּי אֶתְכֶם שָׁם, נְאֻם-ה'; וַהֲשִׁבֹתִי אֶתְכֶם אֶל הַמָּקוֹם, אֲשֶׁר-הִגְלֵיתִי אֶתְכֶם מִשָּׁם.(פסוק י"ד)

ויחזקאל הנביא שחי כבר בגלות בבל בפרק כ' אומר: "בְּרֵיחַ נִיחֹחַ, אֶרְצֶה אֶתְכֶם, בְּהוֹצִיאִי אֶתְכֶם מִן הָעַמִּים, וְקִבַּצְתִּי אֶתְכֶם מִן-הָאֲרָצוֹת אֲשֶׁר נְפֹצֹתֶם בָּם; וְנִקְדַּשְׁתִּי בָכֶם, לְעֵינֵי הַגּוֹיִם. וִידַעְתֶּם כִּי-אֲנִי ה', בַּהֲבִיאִי אֶתְכֶם אֶל-אַדְמַת יִשְׂרָאֵל--אֶל-הָאָרֶץ, אֲשֶׁר נָשָׂאתִי אֶת-יָדִי, לָתֵת אוֹתָהּ, לַאֲבוֹתֵיכֶם." (פסוק מ"א)

 בחז"ל ובראשונים 

 בספר הזוהר 
בזוהר, מופיע הרעיון של קיבוץ גלויות, עם קביעת הזמן של ההתפתחות הרוחנית:

 ברכת קיבוץ גלויות 

חז"ל חברו ברכה מיוחדת "ברכת קיבוץ גלויות" בתפילת שמונה עשרה. תוכן הברכה הוא בקשה לקיבוץ גלויות ועצמאות מדינית"תקע בשופר גדול לחירותינו... וקבצינו יחד מהרה מארבע כנפות הארץ לארצינו". הברכה היא אחת משלוש עשרה ברכות הבקשה בתפילה זו, והראשונה מבין המבקשות הנוגעות לנושאים לאומיים ולהשבת קיומה של האומה העברית כאומה עצמאית (יחד עם ברכת המשפט, ברכת ירושלים וברכת מצמיח קרן ישועה).

 בזהותו של מקבץ הגלות, וזמנה 
הרמב"ם כותב בהלכות מלכים, כי תהליך זה של קיבוץ הגלויות יעשה על ידי המלך המשיח:

יש המפרשים כי הרמב"ם כתב על המשיח "מקבץ נדחי ישראל" ולא "גלויות ישראל", כדיוק שלדעתו ייתכן שהגלויות יתקבצו כבר לפני המשיח, ושהמשיח יקבץ רק את היהודים שנטמעו באומות או שנשכחה יהדותם, כדוגמת עשרת השבטים, והם הקרוים "נדחי ישראל" כאשר משמעות המילה "נדח" הוא "אובד, רחוק" "לא תראה את שור אחיך או את חמורו נדחים (אובדים) השב תשיבם לאחיך" (שמות), "ובאו האובדים בארץ אשור והנדחים בארץ מצרים" (ישעיהו). לעומת "גולה". בנוסף, מסבירים אותם המפרשים, כי הרמב"ם לא ביקש לקבוע את הסדר הכרונולוגי של תהליך הגאולה, אלא לקבוע תנאים למתי המשיח הוא משיח ודאימאחר שהרמב"ם כותב בהמשך דבריו "ואין אדם יודע כיצד יהיו דברים אלו עד שיהיו", וכי לא ייתכן שהמשיח ימלוך על ארץ ישראל כשהיא ריקה מיהודים.

הרב צבי יהודה קוק, היה נוהג לצטט את דברי ה"ישועות מלכו" ביחס לעליה לארץ (יו"ד ס"ו):"."

היהדות החרדית מבינה את דברי הרמב"ם אחרת: קודם יבוא המשיח והוא זה שיבצע את "קיבוץ הגלויות". עד אז, היישוב היהודי בארץ ישראל נחשב ליישוב בגלות - היא גלות בארץ ישראל. אם כי יש לה יתרון בכך שהיא בשליטה של יהודים.

 ביטויים בינלאומיים 
 הכרזת כורש - (538 לפנה"ס):"מִי בָכֶם מִכָּל עַמּוֹ יְהִי אֱלֹהָיו עִמּוֹ וְיַעַל לִירוּשָׁלִַם אֲשֶׁר בִּיהוּדָה וְיִבֶן אֶת בֵּית ה' אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל הוּא הָאֱלֹהִים אֲשֶׁר בִּירוּשָׁלִָם." (עזרא ד')כורש קרא ליהודים לבצע קיבוץ גלויות, וזאת לא רק על מנת לחיות בארצם, אלא גם כדי לבנות מחדש את בית המקדש אשר חרב.
 מכתב נפוליאון (1799):"מוצעת לכם, בניגוד לכל ציפיותיכם, גאולת אדמת ישראל... ואת זכותכם הבלתי מוגבלת והטבעית לעבוד את השם אלוהיכם בפומבי ולדור ודור" גם כאן מציע מנהיג בסדר גודל עולמי לזמנו, את קיבוץ הגלויות לעם ישראל, וכמו כן במרומז את בניית בית המקדש שחרב שנית.
 הצהרת בלפור וכתב המנדט של חבר הלאומים (1917-1922):הצהרת בלפור אינה מבטאת את רעיון קיבוץ הגלויות במפורש. אם כי מימושו נדרש בכל מקרה לשם "ממשלת הוד מלכותו רואה בעין יפה הקמת בית לאומי לעם היהודי בפלשתינה ותעשה את מיטב מאמציה להקל על השגת מטרה זו".כתב המנדט מבטא עידוד עלייה, התיישבות יהודית "צפופה" בכל הארץ והתאזרחות יהודית "קלה" - בסעיפים 6 ו-7. כמו כן מבטיח הכתב חופש פעולה דתי מלא - וכאן לא לערבים בלבד.

 חזון הציונות 
שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|מרסל ינקו"קִרְיְתָא דִּירוּשְׁלֶם כַּד יְכַנֵּשׁ גַּלְוָתָא", 1951ציור קיר("העיר ירושלים, כאשר יכנס את הגלויות", טקסט מתוך אקדמות)
כבר בקונגרס הציוני העולמי הראשון אושרה תוכנית בזל שקבעה כי התנועה הציונית שואפת להקמת בית מולדת ליהודים בארץ ישראל. בית לשם קיבוץ הגלויות למולדתם.

על החשיבות שיחסה התנועה הציונית לקיבוץ הגלויות תעיד הפעילות הענפה בתחום ההעפלה.ההעפלה היא הכניסה הבלתי חוקית לארץ ישראל שאורגנה על ידי היישוב העברי בזמן המנדט הבריטי, משנת 1934 ועד קום המדינה. ההעפלה אורגנה במסגרת המוסד לעלייה ב' של ארגון ההגנה והנהגת היישוב. ב-14 שנות ההעפלה העפילו ארצה כ-115,000 איש.

ההעפלה כונתה גם "עלייה ב'" משום שנעשתה בד בבד עם העלייה החוקית (המצומצמת בהיקפה) שנעשתה בהסכמת שלטונות המנדט (באמצעות סרטיפיקטים). העולים שנכנסו בהעפלה קרויים מעפילים, ורובם הגדול הגיעו לאחר מלחמת העולם השנייה (אף על פי שההעפלה החלה בצורה מצומצמת יותר עוד באמצע שנות השלושים).

 במדינת ישראל 
חזון קיבוץ הגלויות היווה את הבסיס להקמת המדינה וצוין במגילת העצמאות, בפתח הפיסקה המתארת את עקרונות המדינה החדשה, בנוסח הבא: "מדינת ישראל תהא פתוחה לעליה יהודית ולקיבוץ גלויות..." גם עצרת האו"ם, בהחלטת החלוקה, ראתה בכך את הסיבה לקבלת ההחלטה על הקמת מדינה יהודית. ביטוי לכמיהה לקיבוץ גלויות ניתן גם למצוא בתפילה לשלום המדינה, אשר חוברה על ידי הרבנים הראשיים בשנים הראשונות להקמת המדינה. הכנסת נתנה לכך ביטוי פורמלי באמצעות חקיקת חוק השבות, אשר מקנה לכל יהודי באשר הוא שם את הזכות לעלות לארץ ישראל.

 תפילה לשלום המדינה 

ה"תפילה לשלום המדינה" היא תפילה הנאמרת בשבתות ובחגים בבתי הכנסת בארץ ובתפוצות, שמתפלליהם נמנים עם החוגים הדתיים לאומיים. בתפילה מובעת בקשה להשראת הברכה על מדינת ישראל, לקיבוץ גלויות לתוכה ולסיוע מן השמים למנהיגי המדינה.

תפילה זו נתקנה בידי הרבנים הראשיים לישראל: הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג והרב הספרדי בן-ציון מאיר חי עוזיאל, והניסוח נעשה על ידי הסופר ש"י עגנון. מדינת ישראל מכונה בה "ראשית צמיחת גאולתנו". בעיקר בגלל הביטוי הזה, ביהדות החרדית לא נוהגים לומר תפילה זו.

 חוק השבות 
שמאל|ממוזער|חותמת חוק השבות בדרכון אמריקאיחוק השבות, התש"י-1950 הוא הביטוי החוקי המרכזי להיותה של מדינת ישראל מדינת העם היהודי כולו. החוק התקבל בכנסת ב-5 ביולי 1950, ומעניק לכל יהודי את הזכות לעלות ארצה ולקבל תעודת עולה, שבהתאם לחוק האזרחות מזכה מיידית באזרחות ישראלית.

 ראו גם 

 אתחלתא דגאולה
 ראשית צמיחת גאולתנו
 מיזוג גלויות

לקריאה נוספת
 הרב יואל בן נון, נס קיבוץ הגלויות''', הוצאת ידיעות ספרים, 2011.

 קישורים חיצוניים 
 חיה רגב - ד"ר אביגיל אורן, עלייה וקליטה- קיבוץ גלויות, אתר "מט"ח" -המרכז לטכנולוגיה חינוכית
 גאולה בידי אדם – על קיבוץ הגלויות והתחדשות ההלכה, באתר "ארץ העברים"
 כל המידע על: קיבוץ גלויות, באתר הגאולה

הערות שוליים

קטגוריה:עלייה
קטגוריה:אסכטולוגיה יהודית
קטגוריה:ארץ ישראל ביהדות
קטגוריה:פרשת ניצבים