ז'אן-פול בלמונדו

ז'אן-פול בֶּלמוֹנדוֹ (בצרפתית:  Jean-Paul Belmondo; 9 באפריל 1933 – 6 בספטמבר 2021) היה שחקן קולנוע ותיאטרון ומפיק קולנוע ותיאטרון צרפתי.

ראשית חייו
בלמונדו נולד בפריז. בצעירותו לא הצטיין בלימודים, אך היה מוכשר באיגרוף ובכדורגל.

 קריירה מקצועית 
 תיאטרון 
לאחר לימודים בבית הספר למשחק של ריימון ז'ירו (Giraud), בלמונדו החל את דרכו בתיאטרון וב-1950 גילם דמות במחזה "היפהפייה הנרדמת", והופיע בבתי-חולים בפריז. במשך שישה חודשים ניסה ריימון ז'ירו (Giraud) לעזור לו והכין אותו למבחני הקונסרבטוריון העליון של האמנות הדרמטית בפריז. הוא נכשל בבחינה והתקבל רק כצופה חופשי ב-1951. ב-1952, ניסה להתקבל בשנית, נכשל בבחינות, והתקבל רק באוקטובר 1952. בתקופת הלימודים פגש שחקנים, שאחר-כך עבד עמם. בבחינות המעשיות לא זכה לאהדת המורים, אך זכה לאהדה רבה מהצופים. בלמונדו הופיע בתיאטרונים רבים במקביל ללימודי התיאטרון (כמו תיאטרון האטלייה ב-1953).

 קולנוע 
סרטו הראשון ב-1956, "החברים מיום א'", יצא למסך רק ב-1967. לכן, שב לתיאטרון ושיחק מחזות מאת ברנרד שאו, פיידו ועוד. תפקידו הראשון והקטן בקולנוע היה בסרט "היי יפה ושתקי", סרטו של הבמאי מרסל קרנה ב-1958. לאחר מכן מצא עצמו בלמונדו לצדו של בורביל בסרט אחר באותה שנה, בבימוי מארק אלגרה. הסרט ספג ביקורת צוננת מהמבקר ז'אן-לוק גודאר, ב"מחברות הקולנוע", אך בלמונדו זכה למחמאות גדולות. גודאר הזמין אותו לשחק בסרט קצר "שרלוט וג'ול שלה". קלוד שברול ביים אותו בסרטו "סיבוב כפול", ובלמונדו החשיב את תפקידו בסרט זה יותר מאלה שבאו לאחר מכן.

פריצת הדרך הקולנועית שלו הייתה ב-1960, בסרטו של ז'אן-לוק גודאר, "עד כלות הנשימה", שהפך אותו סופית לדמות מובילה בגל החדש בקולנוע הצרפתי. החל מסרט זה זוהה בלמונדו עם דמות זאת שהושפעה משחקנים כדוגמת ג'יימס דין, בוגארט, ואחרים. בהמשך השתתף בסרטיו של ז'אן-פייר מלוויל. סרטיו הצליחו במידה זהה לסרטי לואי דה פינס ואלן דלון. סרטיו מכרו 130 מיליון כרטיסים.

עם הבמאים ידועי השם שעבד עמם נמנים אלן רנה, הנרי ורנוי, פרנסואה טריפו, קלוד סוטה, ז'ראר אורי, קלוד ללוש הצרפתים, וגם במאים מחוץ לצרפת, ובהם ויטוריו דה סיקה.

סרטים רבים שבהם שיחק הפכו לקלסיקה של הקולנוע הצרפתי, בהם "המקצוען", "בורסלינו", "פיירו המשוגע", "המוח" ועוד.

עד אמצע שנות ה-80 גילם דמויות נועזות, הרפתקניות וציניות. עד 1986 היה לאחד מכוכבי-העל הצרפתיים. בשנת 1995 הוא השתתף בסרט "עלובי החיים" לצד מישל בוז'נה. הסרט זכה במספר פרסי גלובוס הזהב.

למרות בעיות רפואיות קשות, חזר לקולנוע ב-2009, ושיחק בסרט "אדם וכלבו". כשהזדקן מצא את מקומו גם בכמה תפקידי במה בתיאטרון.

 חיים אישיים 
בלמונדו התגורר בפריז, היו לו 4 בנות זוג והיה אב ל-4 ילדים. ב-2001 עבר שבץ, אך המשיך בפעילותו בקולנוע. נפטר ב-6 בספטמבר 2021.

 פרסים והוקרה 
בלמונדו זכה במבחר פרסים והוקרה, בהם:
 אות לגיון הכבוד מאת נשיא צרפת על תרומתו לקולנוע הצרפתי.
 2011, פרס הכבוד של דקל הזהב
 2016, פרס אריה הזהב
 1989, פרס סזאר לשחקן הטוב ביותר
 בלמונדו זכה לאזכור כאחד מאלילי גיבור הספר "היו זמנים בהוליווד", של קוונטין טרנטינו

מבחר מסרטיו
 À bout de souffle (עד כלות הנשימה) - סרטו של ז'אן לוק גודאר – 1960
 מודרטו קנטבילה - סרטו של פיטר ברוק, על פי ספרה של מרגריט דיראס, עם ז'אן מורו – 1960
 לאון מורין, כומר - סרטו של ז'אן פייר מלוויל, על פי ספרה של ביאטריס בק – 1961
 אישה היא אישה - סרטו של גודאר – 1961
 האיש מריו עם אורסולה אנדרס – 1964
 המלשין - Le Doulos (באנגלית: The Finger Man) - סרטו של מלוויל – 1962
 פיירו המשוגע - סרטו של גודאר – 1965
 הגנב - סרטו של לואי מאל – 1967
המוח - סרטו של ז'ראר אורי, עם בורביל, דייוויד ניבן ואלי וולך – 1969
 בורסלינו - סרטו של ז'ק דריי, עם אלן דלון – 1970
האיש מאקפולקו (Le magnifique) - סרטו של פיליפ דה ברוקה – 1973
 פרשת סטביסקי - סרטו של אלן רנה, עם שארל בואייה, ועם ז'ראר דפרדייה בתפקיד קטן – 1974
חיית פרא - סרטו של קלוד זידי, עם ראקל ולש, ג'יין בירקין וקלוד שברול – 1977
המקצוען – 1981
 רודפי הבצע – 1984
 עלובי החיים (1995) - עיבודו של קלוד ללוש לספרו של ויקטור הוגו – 1995
 אדם וכלבו - סרטו האחרון, עיבוד מחודש לסרטו של ויטוריו דה סיקה, "אומברטו דה" – 2009

קישורים חיצוניים






 הערות שוליים 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:שחקני תיאטרון צרפתים
קטגוריה:מפיקי קולנוע צרפתים
קטגוריה:מפיקי תיאטרון
קטגוריה:צרפתים ממוצא איטלקי
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:זוכי פרס אריה הזהב - מפעל חיים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1933
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2021