מועצה דתית

שמאל|ממוזער|250px|בניין בית הדין האזורי והמועצה הדתית בשדרות דוד המלך בתל אביב
שמאל|ממוזער|250px|בית המועצה הדתית בגבעתיים

מועצה דתית היא רשות ממלכתית אשר תפקידה לספק את שירותי הדת לתושבים היהודים ברשויות המקומית בישראל. פעילות המועצה הדתית משתרעת על פני תחומים רבים בחיי הקהילה כגון: כשרות, נישואין, קבורה, מקוואות, פעילות תרבות תורנית, עירובין ועוד.

מדינות דמוקרטיות רבות מעניקות לעדות דתיות תמיכה תקציבית ומעמד רשמי, אך מדינת ישראל היא היחידה המספקת שירותי דת באופן אקטיבי ובאמצעות גופים ציבוריים ייחודיים שהוקמו לשם כך. במסגרת המועצה הדתית פועל רב העיר המהווה את הסמכות ההלכתית על המועצה הדתית, כאשר לעיתים, בהתאם לגודל הרשות המקומית, ממונים לעיר שני רבנים: אשכנזי וספרדי.

הקמת המועצות הדתיות
רעיון המועצה הדתית נוסד כשני עשורים לפני הקמת המדינה במסגרת כנסת ישראל, שמה הרשמי של העדה היהודית המוכרת בארץ ישראל. בינואר 1927 אישר הנציב העליון את "תקנות כנסת ישראל", שקבעו את הקמתם של כמה מוסדות במסגרתה של העדה היהודית: במישור הארצי – אספת הנבחרים, הוועד הלאומי ומועצת הרבנות הראשית, ובמישור המקומי – ועדי הקהילות, לשכות הרבנות המקומית ומועצות השחיטה.

מועצות שחיטה אלו הן למעשה הגלגול הראשון של המועצות הדתיות. בשנת 1935, לאחר מאבקים פוליטיים ממושכים של הרבנות הראשית לטובת אוטונומיה לשירותי הדת, הוחלט להקים מועצות דתיות במסגרת ועדי הקהילות של כנסת ישראל. סמכויות הטיפול והפיקוח על כל העניינים הדתיים של הקהילה נמסרו להן, ובשנת 1937 אף נקבע תקנון כולל למועצות הדתיות. למרות זאת בפועל היו הבדלים גדולים בין הקהילות באופן הפעלתם של שירותי הדת הן לפני קבלת התקנות הן עם תחולתן.

ברוב היישובים הקטנים – ואף באחדים מהגדולים – לא הוקמה מועצה דתית, והרשויות המקומיות או ועדי הקהילה הם אלה שסיפקו את שירותי הדת. מצב זה השתנה לאחר קום המדינה, עת יוסדו ברוב היישובים היהודיים מועצות דתיות לאספקת שירותי דת. מספרן של המועצות הדתיות השתנה במרוצת השנים, וכיום הוא עומד על כ-129 מועצות. תחום האחריות הגאוגרפי של רובן המוחלט חופף לתחומה של רשות מקומית.

עם זאת, יש כמה עשרות רשויות מקומיות, רובן מועצות אזוריות, שאין בהן מועצה דתית. בחלק מהרשויות הללו מועצה דתית סמוכה מספקת את שירותי הדת, ובאחרות פועלת מחלקת דת ברשות המקומית המספקת את שירותי הדת. כיום המועצות הדתיות פועלות על-פי חוק שירותי הדת היהודיים התשל"א-1971, התקנות שהותקנו לפיו וחוזרי מנכ"ל המשרד לשירותי דת.

נכון לשנת 2022 עמד תקציב כלל המועצות הדתיות ביחד על 952 מיליון ש"ח ומספר העובדים בהן עמד על 3,698, לא כולל משגיחי כשרות המועסקים באופן פורמלי על ידי בתי עסק אף שהמועצות הדתיות ממנות אותם לתפקיד ומשבצות אותם לבתי העסק.

תחומי פעילות עיקריים
 כשרות 
החוק בישראל קובע כי מועצת הרבנות הראשית לישראל, רב שהיא הסמיכה לכך או רב מקומי — הם שרשאים לתת תעודת כשרות לבית אוכל ולכל מקום שבו עוסקים במכירה של מצרכים או בהגשתם, ובכלל זה מפעלים, בתי מלון ומסעדות. למעשה, מלבד במקרים חריגים, הרבנות הראשית אינה מעניקה תעודות כשרות ואינה מסמיכה רבנים לעשות זאת, ובפועל הנושא מצוי בסמכות הרבנים המקומיים במועצות הדתיות. הרב המקומי ממונה על הנורמות ההלכתיות של הכשרות והמועצה הדתית מוציאה לפועל את מדיניותו על ידי משגיחי הכשרות הפרוסים בעסקים השונים. גופי כשרות פרטיים רשאים להעניק תעודות כשרות משלהם רק לבתי עסק המחזיקים בתעודת כשרות מטעם הרב המוסמך.
 נכון לשנת 2022 העניקו המועצות הדתיות תעודות כשרות ל־14,423 עסקים.

 נישואין 
המועצה הדתית אחראית לפתיחת תיק נישואין לזוגות יהודיים, להדרכה לפני החתונה, להקצאת רב לעריכת טקס הנישואין מקרב עובדי המועצה ולמתן כתובה ואישור נישואין לזוג. על אף שלכל זוג שנרשם לנישואין ישנה הזכות לקבל רב לעריכת הנישואין ללא תשלום נוסף, בפועל רוב הנרשמים לנישואין מוותרים על שירות זה ומעדיפים לבחור בעצמם רב המוסמך לעריכת נישואין שאינו מהמועצה הדתית. בעבר בני זוג היו רשאים להירשם לנישואין אך ורק במועצה הדתית במקום מגוריהם או במקום שבו אמור להיערך טקס נישואיהם. תיקון לחוק שעבר בשנת 2013 ונודע בכינוי "חוק צהר" קבע כי בני זוג יוכלו להירשם בכל אחת מהמועצות הדתיות ברחבי הארץ. בשנת 2022 התחתנו דרך הרבנות 37,135 זוגות של יהודים, מתוכם 9% נרשמו לנישואין דרך ארגון צהר.

 קבורה 
שירותי הקבורה הציבוריים ליהודים בישראל ניתנים על ידי חברות קדישא עצמאיות, רשויות מקומיות, מועצות דתיות, מושבים, קיבוצים וחברות קבורה אזרחיות. במרבית הערים, בייחוד הגדולות שבהן, מטפלות בשירותי הקבורה בעיקר חברות קדישא עצמאיות, כך שרוב שירותי הקבורה בישראל אינם מסופקים על ידי מועצות דתיות. נכון לשנת 2024 סיפקו 85 מהמועצות דתיות שירותי קבורה בהיקפים שונים, והמועצות הדתיות היו מופקדות על קבורתם של 35% מהנקברים היהודים בקבורה דתית. במסגרת שירותי הקבורה המועצה הדתית אחראית על הקצאת חלקה בבית העלמין, טיהור וטיפול בגופה ותיאום עם חברה קדישא.

 מקוואות 
הרשויות המקומיות ממונות על בניית המקוואות, אולם המועצות הדתיות ממונות על שיפוץ המקוואות ועל התחזוקה וההפעלה השוטפת שלהם. מלבד המקוואות שמפעילות המועצות הדתיות ישנם גם מקוואות פרטיים שאינם מצויים תחת פיקוח של המשרד לשירותי דת והמועצות הדתיות. נכון לשנת 2022 הפעילו המועצות הדתיות 906 מקוואות: 732 מקוואות נשים ו-174 מקוואות גברים, ו-192 מקוואות נוספים הופעלו על ידי רשויות מקומיות. סך הטבילות הכולל במקוואות של המועצות הדתיות עמד בשנת 2022 על 1.67 מיליון טבילות במקוואות נשים ו-1.31 מיליון טבילות במקוואות גברים.

 תמיכות ותרבות ותורנית 
מלבד השירותים הישירים, המועצות הדתיות מקצות גם תקציבים לפעילויות תרבות תורנית וכן לתמיכה במוסדות דת ובנזקקים. במסגרת פעילויות התרבות התורנית המועצות הדתיות מתקצבות שיעורי תורה, פעילות הסברה דתית, ערבי שירה וחזנות ועוד. במסגרת תקציבי התמיכה המועצות הדתיות מעבירות תמיכות ישירות לגופים תורניים כדוגמת בתי כנסת ומוסדות תורה, או תמיכות עקיפות באמצעות מימון תשמישי קדושה. הן אף מעניקות תמיכות לנזקקים ולעמותות חסד – חלק ניכר מהן כחלק ממבצעי קמחא דפסחא הנערכים לקראת חג הפסח. בשנת 2022 עמד סך התקציב הכולל שהקצו המועצות הדתיות לצורכי תמיכות ותרבות תורנית על 54 מיליון שקלים, כ-6% מתקציב המועצות הדתיות.

 עירוב 
המועצות אחראיות גם לקיומו של עירוב לצורך טלטול בשבת בתחום היישוב, והן מממנות את הוצאות ההתקנה והתחזוקה של העירוב. נכון לשנת 2022, האורך הכולל של קווי העירוב ברשויות המקומיות שיש בהן מועצה דתית עומד על 5,788 קילומטרים.

מינוי המועצה הדתית
חוק שירותי הדת היהודיים קובע כי אחת לחמש שנים, לאחר הבחירות לרשויות המקומיות, ימונה הרכב חדש למועצה הדתית. החוק מגדיר את דרך המינוי של המועצה הדתית: הרשות המקומית ממנה 45% מחברי המועצה הדתית, השר לשירותי דת ממנה 45% והרבנים המקומיים ממנים 10%. חברי המועצה הדתית בוחרים את יו"ר המועצה הדתית שהוא המנהל בפועל של המועצה. החוק קובע כי הרכב מועצה דתית צריך לשקף את הגופים ואת העדות המעוניינים בקיומם של שירותי דת במקום, וחוזר מנכ"ל המשרד לשירותי דת בנושא זה, וכן פסיקות של בג"ץ לאורך השנים, מבהירים כי שיקוף זה צריך לבוא לידי ביטוי בהרכבהּ של המועצה הדתית, על בסיס החלוקה היחסית של הסיעות והמפלגות במועצת הרשות המקומית. הליך זה מורכב במיוחד מכיוון שכל אחד משלושת הגופים הממנים את חברי המועצה הדתית צריך לתת את הסכמתו גם למינויים של הגופים האחרים. גם רבני שכונות נחשבים לחלק מהמועצה הדתית.

בשנת 2003 פסק בג"ץ שיש למנות גם נציגים מהתנועה הרפורמית. ושר הדתות יצחק לוי החליט שכל מינוי חבר מועצה דתית ובכלל זה של רב שכונה ידרוש אישור של משרד הדתות. מספר רבני השכונה הרשומים במשרד קטן מ-258 אז ל-207 בשנת 2009 ל-120 בשנת 2016. תיקון חקיקה לחוק שירותי הדת היהודיים משנת 2004 קבע כי אם לא מונתה מועצה דתית עד שנה לאחר הבחירות לרשות המקומית ימנה השר לשירותי דת צוות בן שני חברים, שימלא את התפקידים שאותם מוסמכת המועצה הדתית למלא. לאחר הבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2018 לא הורכבה שום מועצה דתית בטווח של שנה מעת הבחירות המקומיות ורק חמש מועצות דתיות הורכבו עד לאוקטובר 2020, שנתיים לאחר הבחירות. עד לסוף הקדנציה הורכבו בסך הכול 58 מועצות דתיות (45%), כלומר ב־71 מועצות דתיות כיהנו ממונים מטעם השר לשירותי דת במהלך כל הקדנציה. לאחר הבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בפברואר 2024, מתוך 123 רשויות רשויות מקומיות שפועלת בתחומן מועצה דתית ונערכו בהן בחירות ב־25 רשויות הורכבה מועצה דתית חדשה (20%). גם כאשר מתמנה הרכב על פי הנוהל התקין, מורכבות ההליך והעובדה שהשר לשירותי דת הוא המנהל אותו, גורמת לכף השר לשירותי דת מצליח בדרך כלל למנות את המועמדים המועדפים עליו. במענה לעתירה לבג"ץ משנת 2010 של חמי דורון נגד מינוי יושב ראש המועצה הדתית של ראשון לציון, הוסכם שהמשרד לשירותי דת יקבע לעתיד תנאי סף לגבי הכישורים המנהליים הנדרשים מיו"ר המועצה הדתית. בחוזר מנכ"ל משנת 2014 הוגדרו קריטריונים למינויים מטעם השר והוחלט על התנייתם באישור ועדת מינויים.

חברי המועצה הדתית
 חברים שאינם אורתודוקסים: סעיף 3 לחוק שירותי הדת היהודיים קובע כי שלושת הגופים הממנים את המועצה הדתית – הרשות המקומית, השר לשירותי דת והרבנות המקומית - יחוו דעתם על המועמדים לחברות במועצה מבחינת התאמתם לשמש חברי המועצה. סעיף זה נוגע לשאלת המאבק סביב מינוי מועמדים חילונים או מועמדים קונסרבטיביים ורפורמיים למועצות הדתיות, דיון שהתעצם בעיקר בשנות התשעים וכלל מספר עתירות לבג"ץ. בינואר 1996 קיבלה מועצת הרבנות הראשית החלטה שמכיוון שהמועצה הדתית היא הזרוע המבצעת של הרבנות הראשית במתן שירותים דתיים "אין כלל להעלות על הדעת שילובם של אנשים ו/או גופים אשר אינם נאמנים להלכה ואף יוצאים חוצץ כנגדה", ובשנת 1999 קבעה ש"אין לשבת עם הרפורמים והקונסרבטיביים במועצות הדתיות". למרות זאת, בג"ץ קבע בדצמבר 1998 כי מאחר שהמועצה הדתית היא גוף מינהלי אשר בסמכותו מתן שירותים דתיים בלבד, ולא הכרעות הלכתיות דתיות, אין לפסול מועמדים מטעמים שבהשקפת עולם אישית, כדוגמת מועמדים חילוניים, קונסרבטיביים ורפורמיים, אלא אם כן הם אנטי דתיים. בינואר 1999, זמן קצר לאחר פסיקת בג"ץ, התקבל תיקון לחוק שירותי הדת היהודיים שלפיו חבר מועצה דתית יתחייב בין היתר לקיים את החלטות המועצה הדתית, והמועצה הדתית וחבריה יפעלו לפי פסיקת הרבנות המקומית והרבנות הראשית לישראל בכל עניין שבתחום תפקידיה. עם זאת, בעקבות פסיקות בג"ץ הבהיר חוזר מנכ"ל של המשרד לשירותי דת משנת 2014 כי חילוניותו של אדם, גם אם היא חילוניות אידאולוגית כדוגמת אתאיזם, אינה הופכת אותו ל"אנטי־דתי" הפסול מלכהן במועצה דתית. בפועל, בשנת 2012 מונתה רבה רפורמית להרכב המועצה הדתית במבשרת ציון, ובשנת 2014 מונתה חברת התנועה הרפורמית להרכב המועצה הדתית ברעננה.
 נשים: החל מהקמת המועצות הדתיות ועד לשנות השמונים של המאה העשרים לא כיהנו נשים כחברות בהרכבי המועצות הדתיות, בין היתר מחמת מהתנגדות כללית לכהונה של נשים בתפקידים ציבוריים או התנגדות ספציפית לכהונה במועצה הדתית בשל תפיסת מוסד זה כבעל סמכות דתית-הלכתית השמורה לגברים בלבד. בשנת 1986 בחרה המועצה המקומית בירוחם את לאה שקדיאל למועצה הדתית. שר הדתות סירב לאשר את המינוי, ובעקבות זאת עתרה שקדיאל לבג"ץ. בג"ץ קבע כי המועצה הדתית היא גוף מינהלי שמופקד על מתן שירותי הדת ואינו נדרש להכרעות הלכתיות דתיות, ולכן אין להפלות נשים בבחירת ההרכבים של מועצות דתיות. בפסק דין נוסף משנת 2011 קבע בג"ץ כי לא רק שאין להפלות נשים בבחירת ההרכבים של המועצות הדתיות, אלא גם שראוי שבכל מועצה דתית שתורכב יפעל השר לשירותי דת למען מינוי נשים. בשנת 2014 נקבעה לראשונה בחוזר מנכ"ל של המשרד לשירותי דת חובה כללית לייצוג נשים בהרכבי המועצות הדתיות, ובפועל החליט המשרד לשירותי דת לחייב כל הרכב מועצה דתית במינוי של לפחות אישה אחת. בחוזר מנכ"ל משנת 2017 הורחבה חובת הייצוג לנשים ונקבע שיעור מינימלי שלהן בהרכב מועצה דתית בהתאם לגודל הרכב המועצה. נכון לספטמבר 2024, מתוך 446 חברי מועצה דתית 150 היו נשים (34%). עד השנים האחרונות כהונה של אישה בתפקיד ראש המועצה הדתית הייתה אירוע נדיר ביותר. עם מינויו לתפקיד השר לשירותי דת בשנת 2021 הכריז מתן כהנא כי ימנה נשים לתפקידי ראש מועצה דתית. בעת כהונתו של כהנא, בשנת 2022, הגיע מספר הנשים העומדות בראש מועצה דתית לשיא של 14, אך לאחר כהונתו המספר ירד ונכון לספטמבר 2024 ב-8 מועצות דתיות עומדת אישה בראש המועצה הדתית. בין היתר, כהנא מינה את רבקה עזריאל לעמוד בראש המועצה הדתית בבנימינה. עזריאל היא האישה החרדית הראשונה העומדת בראש מועצה דתית, והיא האישה הראשונה שמונתה על ידי שר דתות לתפקיד.

ראו גם
 המשרד לשירותי דת
 הרבנות הראשית לישראל
 בית דין רבני
 מכירי כהונה

לקריאה נוספת
 דון יחיא אליעזר, מוסדות דתיים במערכת הפוליטית: המועצות הדתיות בישראל, המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 1988.
 דון יחיא אליעזר, הדת בישראל: מעמד, ארגונים, מרכז ההסברה - שרות הפרסומים, תשל"ה.
 ורהפטיג זרח, חפץ חיים וגלס דוד, דת ומדינה בחקיקה, המקור בע"מ, 1973.

קישורים חיצוניים

 עמוד המועצות הדתיות באתר המשרד לשירותי דת


 פסק דין לעניין גיל הפרישה של הרבנים: סק"כ 56/09, הסתדרות המעו"ף, ההסתדרות הכללית החדשה ואח' - חבר המועצות הדתיות ואח'; ניתן ביום 4 באפריל 2012

 הדר ליפשיץ וגדעון ספיר, שירותי הדת היהודיים בישראל - דיון נורמטיבי וניהולי לקראת רפורמה, מחקרי משפט כג, 2006








 הערות שוליים 

קטגוריה:גופי כשרות
קטגוריה:יהדות בישראל
קטגוריה:ישראל: יחסי דת ומדינה
קטגוריה:שלטון מקומי בישראל