רות בלוי

רות בלוי (נולדה כלוּסֵט מדלן פיריי (Lucette Madeleine Ferraille), שמה לפני נישואיה: רות בן דוד; 20 ביוני 1920 – 10 בינואר 2000, ג' בשבט ה'תש"ס) הייתה גיורת שנודעה ביחס לשתי פרשיות שגרמו לסערה במדינת ישראל בשנות ה-60:
 כמי שסייעה בשנת 1961 בהסתרתו ובהברחתו לחוץ לארץ של הילד יוסל'ה שוחמכר.
 בנישואיה בשנת 1965 למנהיג נטורי קרתא עמרם בלוי, נישואים שעוררו תדהמה והתנגדות עזה בקהילה החרדית.

קורות חיים
בלוי נולדה כ"מדלן לוסט פיריי" בקאלה שבצרפת, בת יחידה להורים קתוליים לא אדוקים. כשהייתה בת שלוש עברה משפחתה לפריז. בשנות התיכון פרצה מלחמת העולם השנייה, והיא ואמה עזבו את פריז דרומה. התחתנה לראשונה בגיל 19 עם חייל בצבא צרפת, שהיה מבוגר ממנה בשנתיים, והתגרשה כעבור שלוש שנים. לבני הזוג נולד בן, קלוד, שמאוחר יותר התגייר איתה ושינה את שמו לאוריאל. בשנת 1943 השלימה לימודי מוסמך בהיסטוריה ובגאוגרפיה באוניברסיטת טולוז והחלה ללמד בבית ספר תיכון. איסר הראל ואחרים כתבו שבתקופה זו שימשה כרקדנית "באחד מבתי השעשועים בפריז", אך בלוי הכחישה טענה זו. במלחמת העולם השנייה, בינואר 1944, התגייסה לשירות המודיעין הצרפתי ושימשה כסוכנת כפולה במודיעין הצרפתי כשהיא מתחזה למאהבת של מפקד הגסטאפו. בסיום המלחמה קיבלה על שירותה אות הוקרה. השתתפה גם בפעילות המאקי (המחתרת האנטי-נאצית בצרפת). לאחר המלחמה שירות המודיעין הצרפתי שלח אותה למשימת ריגול נוספת במרוקו, אך המשימה הסתבכה והיא נעצרה במרוקו. כשחזרה הבינה שלא תוכל להמשיך בתפקיד זה כשהיא אם חד הורית.  אחר המלחמה למדה באוניברסיטת טולוז ובסורבון ובמהלך לימודיה החלה ללמוד על היהדות ונשבתה בקסמה. במהלך הלימודים הכירה סטודנט ישראלי, אתו נסעה לישראל לחודש, וכשחזרה לצרפת החלה בהליך גיור רפורמי. בגיל 31 גוירה שוב, גיור אורתודוקסי, בידי הרב שמואל יעקב רובינשטיין. בתקופה זו הקימה עסק ונתפסה על העלמת מס, וישבה במשך חודשיים בכלא לאחר שהורשעה. עם שחרורה התארסה לרב ג'אן פוליאשק, ועלתה אתו לישראל בתקווה להינשא לו, אך הוא ביטל את האירוסין. שוב חזרה לצרפת, והפעם עברה לחוגים חסידיים-חרדיים. בנה שגדל עלה ארצה להתגייס, והיא החליטה לעלות בעקבותיו, והצטרפה לעדה החרדית בירושלים, כמה שנים לפני שפגשה את עמרם בלוי.
ממוזער|יחד עם עמרם בברית מילה בבית משפחת אביכזר בירושלים 1972

פרשת יוסל'ה שוחמכר

פרשת יוסל'ה שוחמכר החלה בשנת 1958, כשהוריו אידה ואלתר, עולים חדשים מברית המועצות, מסרו אותו להשגחת סבו נחמן שטרקס, יהודי חרדי משכונת מאה שערים. ב-1959, משהתייצב מצבם הכלכלי, הם ביקשו להחזירו לידיהם, אבל שטרקס סירב. הוא טען כי בתו וחתנו רוצים לרדת לרוסיה ולהמיר את דתם, והודיע כי לא ייתן להם להוציא את נכדו לתרבות רעה. בית המשפט העליון הורה לסב להחזיר את יוסל'ה עד 15 בפברואר 1960, אך שטרקס התעקש ולא נשבר, גם כאשר נעצר ונכלא. יוסל'ה נעלם והוכרז כנעדר. שנתיים וחצי אחרי שנעלם, בחודש מרץ 1962, קרא ראש הממשלה דוד בן-גוריון לממונה על השב"כ ועל המוסד איסר הראל, והטיל עליו את האחריות למציאת הילד. בשלב זה יוסל'ה כבר לא היה בארץ, שכן אחרי שהעבירו אותו בין כמה מקומות מסתור, הוא הוברח במטוס לאירופה.

בן דוד, שהייתה שייכת לקהילתו של הרב איציק'ל האדמו"ר מפשעווארסק שבאנטוורפן, קיבלה עליה את ביצוע משימת ההברחה. היא ניצלה את כישוריה מימי המחתרת וזייפה במיומנות בדרכונה את רישום שמו של בנה מ-"Claude" לשם "Claudine", וכך הערימה על אנשי ביקורת הגבולות שציפו לאתר ילד שנחטף. בן דוד הפליגה לג'נובה ב-10 במאי, חזרה ארצה עם "בתה" קלודין (ילדה מרוקאית שפגשה על האניה "בדרך נס", להגדרתה), ויצאה שוב מנמל התעופה ב-21 ביוני 1960 מלווה ב"בתה" קלודין בדרך לרומא. קלודין (בפעם הזאת) לא הייתה אלא יוסל'ה, מחופש לילדה. עשרות אנשי המוסד חיפשו אחר הילד באירופה, אך לשווא.

לבסוף הגיעו דיווחים בעניין מעורבותה של בן דוד. איסר הראל הורה לבצע מעקב צמוד אחריה ובהמשך לעצור ולחקור אותה, במבצע "כירורגי" מבלי להסתבך עם השלטונות הצרפתיים. בן דוד ניסתה אז למכור את ביתה שבעיר אורליאן שעל שפת נהר הלואר. עד מהרה היא מצאה קונה: סוכן המוסד יוסף פורת (בעלה של השחקנית אורנה פורת), שהתחפש לאיש עסקים אוסטרי ששמו מר פורבר. אחרי שנפגש עם בן דוד, הציע לה פורבר שילכו לדבר עם "עורך הדין" שלו כדי לסכם את פרטי העסקה. השניים נסעו לעיירה הסמוכה, שאנטיי, לבית ששכר המוסד לצורך כך. בן דוד סירבה לשתף פעולה עם חוקריה. במקביל אותר בנה החייל אוריאל בישיבת באר יעקב, ובעזרתו הופעל לחץ על בן דוד, שנשברה בתמורה להבטחת חסינות לה ולבנה וגילתה את מקום מסתורו של יוסל'ה בברוקלין בניו יורק.

איסר הראל התרשם ממקצועיותה ב"קרב המוחות" מול אנשיו והציע לה להצטרף לשירותי הביטחון. בן דוד סירבה בשל האידאולוגיה האנטי ציונית שלה.

נישואיה לעמרם בלוי
לאחר סיום הפרשה, התארסה בן דוד, וכעבור זמן (ארוך מהמקובל) נישאה לבסוף, בשנת 1965, לעמרם בלוי שהיה אז כבן שבעים. הנישואים לגיורת, קתולית לשעבר ובשנות הארבעים לחייה, גרמו להתנגדות חריפה בקרב אנשי נטורי קרתא והעדה החרדית. תלמידיו ובניו ראו במעשה זה פחיתות כבוד למעמדו. למרות הסכמתו של האדמו"ר מסאטמר, רבי יואל טייטלבוים, התנגדו רבני העדה החרדית לנישואי הזוג גם מסיבה הלכתית, משום שאסור לאדם מבוגר לשאת אישה צעירה. לאור זאת, הם הטילו עליו חרם. בעקבות כך, נאלץ לעזוב את עיר הולדתו ירושלים ולהעתיק את מגוריו לתקופה מסוימת לבני ברק. למרות מחאות חריפות על שהוא אינו שומע בקול בד"ץ העדה החרדית, נישאו השניים בו' באלול ה'תשכ"ה, בטקס קצר וצנוע לאחר חצות. חרף גילו המבוגר של בעלה הרתה רות אך העובר לא שרד.

רות בלוי כתבה מספר ספרים, בהם "שומרי העיר", המספר בפירוט את קורות חייה והפרשיות שהייתה מעורבת בהן.

לקריאה נוספת
מיכאל בר-זוהר וניסים משעל, המוסד - המבצעים הגדולים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2010, פרק ו'
קימי קפלן, עמרם בלוי: עולמו של מנהיג נטורי קרתא, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2017.
2023 ,Motti Inbari, Ruth Blau: A Life of Paradox and Purpose, Indiana University Press

קישורים חיצוניים
 קימי קפלן, "חוצפדיקע שמוצדיקע גיורת": הפרשה של נישואי עמרם בלוי ורות בן-דוד, עיונים בתקומת ישראל 20 (2010)



 הספר שומרי העיר
 נח זבולוני, שיחה עם רות בן דוד, אשתו של עמרם בלוי, נערך בשנת 1993 (לא פורסם בעיתונות)
 ריאיון עם כלתה של רות בלוי, באתר "הידברות"



הערות שוליים

רות
קטגוריה:ישראליות ילידות צרפת
קטגוריה:נטורי קרתא: אישים
קטגוריה:מאה שערים: אישים
קטגוריה:חברי הרזיסטאנס
קטגוריה:גרות ישראליות
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2000
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000