דנאריוס

שמאל|ממוזער|250px|דנארי מתקופות שונות
דנאריוס או דנריוס (בלטינית: denarius, ריבוי: denarii) היה שמו של אחד המטבעות במערכת הכספים הרומית. דנאריוס היה מטבע כסף ששימש את הרומים אחרי שנת 211 לפנה"ס. הדנאריוס היה מקבילו של הדרכמה היוונית ברפובליקה הרומית. במקורות העבריים הוא נקרא דינר, ולעיתים זוז, ושוויו הגיע ל-1/4 סלע.

הדנאריוס הוכנס לשימוש בתקופת המלחמה הפונית השנייה ולצורך מימונה. משמעות שמו היא "מכיל עשר", והדינאריוס היה אמור לשקול כמו 10 יחידות אס. בראשיתו, היה קוטרו של המטבע כסנטימטר, הוא הוטבע בכסף טהור ומשקלו היה כ-3.5 גרם. 6250 דנארי שוו כיכר בארץ ישראל. במשך השנים הופחת בהתמדה חלקו של הכסף במשקלו של הדנאריוס, ובמשקל האס, לא תמיד היה כך, ובסביבות 141 לפנה"ס הדנאריוס היה שווה ערך ל-16 אס. בהמשך, חלקו של הכסף הופחת עד כדי מחצית משקלו בשנת 200, ועד כדי אחוז אחד בסוף המאה ה-3.

באמצע המאה ה-3, איבד הדנאריוס את מקומו לטובת האנטוניניאנוס.
הפעם האחרונה בה הוטבע דנאריוס הייתה בשנים 270 ל-275, בתקופת שלטונו של אורליאנוס ובשנים הראשונות לשלטונו של דיוקלטיאנוס.
אולם השימוש בו המשיך גם בתקופה הקרולינגית ובמהלך ימי הביניים.

במערב אירופה ובעיקר בצרפת המשיך תיאור מטבעות מסוימים כ"דֶנְיֶיה" (denier, דנריוס בצרפתית) עד למהפכה הצרפתית. הסימן d לפני המטבע הבריטי עד 1971 נבע ממורשת זו. שמו של המטבע המודרני דינר נובע משמו של הדנאריוס.

 איזכורים בברית החדשה 
בברית החדשה, ספרי הבשורה מתייחסים לדינר כאל שכר עבודה יומי של פועל פשוט (הבשורה על-פי מתי, פרק כ', פסוק 2; הבשורה על-פי יוחנן, פרק י"ב, פסוק 5). בספר חזון יוחנן, במהלך פתיחת החותם השלישי (הסוס השחור), קב (Χοῖνιξ - מידת נפח עתיקה של כ-22.7 סמ"ק) של חיטה ושלושה קבים של שעורה הוערכו כל אחד בשווי של דינר אחד. חוקר המקרא רוברט ה. מאונס מציין כי מחירי החיטה והשעורה, כפי שהם מתוארים בחזון, נראים גבוהים פי עשרה עד שנים-עשר מעלותם הרגילה בעת העתיקה. לפיכך, חזון יוחנן מתאר מצב שבו מוצרי יסוד נמכרים במחירים מופקעים. משום כך, רוכב הסוס השחור מסמל תקופות של מחסור חמור או רעב כבד, אך לא בהכרח של גוויעה המונית. ככל הנראה, קויניקס חיטה אחד היווה את קצבת המזון היומית לאדם מבוגר. לכן, בתנאים המתוארים בחזון יוחנן ו', ההכנסה הרגילה של משפחה ממעמד הפועלים הייתה מספיקה לרכישת מזון לאדם אחד בלבד. השעורה, שהייתה זולה יותר, אפשרה להזין שלושה אנשים תמורת שכר של יום עבודה אחד.

הדינר מוזכר גם במשל העבד שלא מחל ובמשל השומרוני הטוב (הבשורה על-פי לוקאס, פרק י', פסוקים 25–37). הפסוקים העוסקים במתן מס לקיסר ("תנו לקיסר את אשר לקיסר") בבשורה על מתי פרק כ"ב, פסוקים 15–22 ובבשורה על פי מרקוס פרק י"ב , פסוקים 13–17, עושים שימוש במילה היוונית (δηνάριον, דנאריון) כדי לתאר את המטבע שהוצג בפני ישו.

 לקריאה נוספת 
 John R. Melville-Jones, A Dictionary of Ancient Roman Coins (1990)

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומא העתיקה: מטבעות