שדה אופיר

שדה אופיר היה שדה תעופה אזרחי באופירה. בחלקו הדרומי היה בסיס חיל האוויר הישראלי בח"א 29.

 היסטוריה 
ב־14 במאי 1968 נחנכה הרחבת המסלול בשדה ל־500 מטר, לצד הקמת מגדל פיקוח ודת"קים. הרחבה נוספת בוצעה לאחר מכן ובדצמבר 1968 קיבל את השם אופיר. מיקומו של השדה היה כ־20 קילומטרים צפונית לבתי היישוב אופירה, ומסלולי הבסיס נסללו בכיוון כללי צפון–דרום. בחלקו הצפוני של המסלול נבנו בתחילת שנות ה־70 של המאה ה־20 טרמינל אזרחי ושכונת מגורים לכ־40 אנשי צוות לתפעול השדה. במקור התכנון היה ששדה אופיר יוכל לשמש בעתיד הרחוק יותר גם לתנועה אווירית בינלאומית.

טייסת 100 הקימה גף בשדה שהפעיל מטוסי תובלה קלה.

בבסיס חיל האוויר כנף 29 היו מטוסי קרב, יחידות תובלה אווירית ויחידת בקרה אזורית, יב"א 528, במערך הבקרה בחיל האוויר הישראלי.

הבסיס שימש במהלך מלחמת ההתשה כנקודת מוצא למבצעים מוסקים שונים למצרים, בהם מבצע הלם בנגע חמאדי באוקטובר 1968 והפשיטה על האי שדואן בינואר 1970.

ב־6 באוקטובר 1973, בתחילת מלחמת יום הכיפורים, נערך סביב שדה זה, עליו פיקד אל"ם יעקב נבו, קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים, שבמהלכו הפילו שני מטוסי F-4 פנטום של חיל האוויר הישראלי, שהמריאו משדה אופיר, 7 מטוסי מיג מצריים מתוך 28 מטוסים שתקפו את השדה. שלוש פצצות שהטילו המטוסים המצריים פגעו במסלול ובמתקני השדה והשביתו אותו עד לשעות הערב שבו הושמש שוב השדה.

ב־3 ביולי 1976 המריאו משדה אופיר ארבעה מטוסי הרקולס של חיל האוויר לביצוע מבצע אנטבה. השדה שימש נקודת התדלוק האחרונה למטוסים שהשתתפו במבצע מאחר ששדה אופיר היה הנקודה הקרובה ביותר ליעד הרחוק וכל טיפת דלק הייתה חיונית.

בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים שנחתם ב־1979 ונסיגת צה"ל מסיני בעקבותיו פונה שדה התעופה. הבסיס נסגר ב־16 בפברואר 1982, ומתקניו פוצצו על ידי לוחמי חיל ההנדסה הקרבית. השדה נמסר למצרים ב־25 באפריל 1982, והיא מפעילה אותו כשדה תעופה אזרחי – נמל התעופה הבינלאומי שארם א־שייח', לא לפני שקיבל גם לזמן קצר את השם "נמל התעופה ראס נצרני".

קישורים חיצוניים
  (כתבות נוספות באותו גיליון)


 הערות שוליים 

אופיר, שדה
אופיר, שדה
קטגוריה:אופירה