ישראל קצובר

ישראל קצובר (20 ביוני 1946 – 10 באפריל 2025) היה עיתונאי ישראלי, שימש כ-58 שנים ככתב וכפרשן צבאי (בשם העט א. פאר) ובשל כך זכה לתואר "ותיק הכתבים הצבאיים בישראל". בעל עיטור יקיר ירושלים על מפעל חיים בתחום העיתונות.

 ביוגרפיה 
קצובר נולד במחנה-עקורים באוסטריה, להורים ניצולי שואה. אחיו הבכור שלמה ברוך נעלם ב. כשהיה בן שנה עלתה משפחתו לישראל באוניית מעפילים והתיישבה בירושלים. כבר בנערותו גילה כשרון כתיבה יוצא דופן.

ב-1962 החל בכתיבה עיתונאית בעיתון היומי "שערים" ולאחר שירות צבאי מלא כלוחם בנח"ל, שב לעבודתו העיתונאית ככתב צבאי בעיתון. במלחמת ששת הימים שירת במילואים במסגרת דובר צה"ל. בתפקיד זה נלווה לכוחות צה"ל שפעלו בירושלים וכתב את ההודעות שנגעו לשחרורה של העיר.

בשנות ה-70 היה מחלוצי וראשי המדור להווי ומסורת יהודית בקול ישראל וערך תוכניות דת ומסורת, בהן בין היתר, "מצעד הזמירות החסידי" ושידוריו ההלכתיים של הרב עובדיה יוסף, אשר שימשו בסיס לסדרת ספריו בהלכה "יחוה דעת".

בשנת 1976, התפרסם כאשר חשף את העובדה כי הטקס לציון הגעתם של מטוסי ה-F-15 הראשונים של חיל האוויר יגרום לחילול שבת של המשתתפים בו. חשיפה זו הובילה להצעת אי-אמון שהוגשה בכנסת ב-14 בדצמבר 1976 על ידי החזית הדתית התורתית (אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל), צעד שגרם ל של יצחק רבין והוביל בעקיפין ל בבחירות 1977. כשנשאל קצובר על ידי מנחם בגין מה יוכל להעניק לו לכשיבחר לראש ממשלה תחת רבין, ביקש כי יעניק לו את הראיון הראשון שלו כראש ממשלה, וכך היה.

בשנת 1982 נבחר ליושב ראש אגודת העיתונאים בירושלים, תפקיד בו שימש מספר שנים.

באותה שנה ייסד וערך (יחד עם יצחק נחשוני) את העיתון "ערב שבת", ששינה את שמו בהמשך ל"יום השישי". ומונה לפרשן הצבאי והמדיני בעיתון היומי "המודיע" תחת שם העט א. פאר.

במרוצת השנים פרסם קצובר עשרות אלפי ידיעות, דיווחים ופרשנויות בנושאי ביטחון ומדיניות. הוא ליווה מקרוב את צה"ל ואת הדרג המדיני בישראל, וקנה לעצמו שם כמומחה בתחומו, הן בקרב עמיתיו העיתונאים והן בקרב גורמי צבא וממשל. בנוסף, השתתף כפרשן צבאי בפאנלים וראיונות. הוא ראה חשיבות בהבאת מידע אמין ומדויק מצה"ל לציבור הרבנים והקהילות החרדיות, ומנגד שיקף לצה"ל ולממסד את הרגישויות והערכים של הציבור החרדי. רבנים ואדמו"רים נועצו בו.

בריאיון רדיו בשנת 2015 אמר קצובר: ".

חבריו ועמיתיו ציינו כי קצובר הקפיד על כללי הצנזורה הצבאית ובניגוד לעיתונאים אחרים לעיתים, הוא לא פרסם סקופ או ידיעה בלעדית אם סבר שהדבר עלול לפגוע ולו במעט בביטחון המדינה. במהלך הלווייתו אמר עליו דובר צה"ל לשעבר: "ישראל היה מגויס כולו לביטחון ישראל, גם בלי ללבוש מדים".

עד יומו האחרון כתב ופרסם. הקריירה העיתונאית שלו על פני שישה עשורים ברציפות, מה שהפך אותו לאחד הכתבים הפעילים הוותיקים בישראל ואולי לכתב הצבאי בעל רצף הפעילות הארוך ביותר בארץ.

עיטורים ופרסים
בשנת תשע"ט (2019) הוענק לקצובר עיטור "יקיר ירושלים", על עשרות שנים של עבודה עיתונאית שבה סקר את קורותיה של העיר ועל תרומתו הרבה לעיר ולראשיה.

בשנת תשפ"ב (2022) זכה בפרס "בני ברית" לעיתונות, על מצוינות בסקירת התפוצות בתקשורת הישראלית.

ספריו</big>
האינסיידר (The Insider), נחמן סלצר, 2022
 ניסים, טילים ומסירות נפש (Miracles, Missiles and Mesiras Nefesh), נחמן סלצר, 2025

 חיים אישיים 
היה נשוי לאיטה (מייזליש), ממנה התאלמן ב-23 בספטמבר 2024. אב לחמישה. התגורר בירושלים.

קישורים חיצוניים


 רדיו תל אביב, "תעודת עיתונאי" עם ישראל קצובר, רועי כ"ץ, 11 ספטמבר 2015 


הערות שוליים

קטגוריה:סגל המודיע
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:כתבים צבאיים ישראלים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:עיתונאים חרדים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025