כתובת ביסותון

כתובת ביסותון (פרסית سنگ‌نبشته بیستون מפרסית עתיקה بغیستانه - "באגאסטאנה" או "משכן האל על האדמה"; ברוב שפות המערב "כתובת בהיסטון"). היא כתובת רב-לשונית העשויה מתבליט על צלע הר ביסותון הקדוש, כ-525 ק"מ מערבית לטהראן וכ-30 ק"מ צפונית-מערבית לעיר כרמאנשאה בפרובינציית כרמאנשאה שבמערב איראן. הכתובת הוכנה בהוראתו של המלך דריווש הראשון בשנת 521 לפנה"ס, והיא כתובה בכתב יתדות בבבלית, בעילמית ובפרסית עתיקה. ההר והכתובת צופים אל מישור נרחב ידיים דרומית-מזרחית להם, ולרגליהם שרידים ארכאולוגים מתקופות שונות החל בפרהיסטוריה ועד ימי הביניים.

היסטוריה
לפי ממצאים ארכאולוגיים, התקיימה נוכחות אנושית באתר זמן רב לפני האחמנים. במערות באזור ביסותון התגלו ממצאים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה, לפני יותר מ-40,000 שנה. האתר נחשב לנקודה אסטרטגית משך אלפי שנים, ובמיוחד בתחילת האלף ה-1 לפנה"ס, כאשר התפתחו דרכי המסחר בין רמת איראן ומסופוטמיה ואשר חלפו לידו. נראה כי מצודה מדאית הוקמה בביסותון במאה ה-7 לפנה"ס. לאחר שדריווש הראשון קבע את הכתובת על מורדות ההר בשנת 521 לפנה"ס, המשיך המקום והיה מיושב עד ימי הביניים.

עם זאת, נראה כי מקורותיה של הכתובת נשתכחו לאחר נפילתה של הממלכה האחמנית בידיו של אלכסנדר מוקדון בשנת 330 לפנה"ס, ודיודורוס סיקולוס הזכיר אותה מאתיים שנה לאחר מכן ככתובת אגדית אותה ייחס למלכה האשורית האגדית סמירמיס. הכתובת נזכרה גם בכתביו של טקיטוס אשר תיאר את המבנים שניצבו בבסיסו של הסלע מתחת לכתובת, ואשר לא שרדו.

הנוסע הערבי איבן האווקל בן המאה ה-10 פירש את הכתובת כעוסקת במורה העונש את תלמידיו, והגאוגרף הסורי בן המאה ה-12 והמאה ה-13, יאקות אל-חמאווי, ייחס את התבליט לפרתים. אחרים סברו כי מדובר במונומנט שהותיר אחריו המלך הסאסאני כוסרו פרוויז וקשרו אגדות שונות לפשר הקמת האתר. החל במאה ה-16, ובמיוחד במשך המאה ה-18 והמאה ה-19 הגיעו נוסעים אירופים אל ביסותון וחזו בכתובת, אך לא הצליחו לטפס אליה ולצפות בה מקרוב.

לבסוף הגיע הנרי רולינסון (Sir Henry Rawlinson) אל המקום בשנת 1847, העתיק את הכתובת בעזרת נער כורדי אשר טיפס אליה, ופיענח אותה. מחקרו הוביל לפיענוחה המלא של הפרסית העתיקה.

הכתובת
הכתובת מקובעת אל צלע ההר בגובה של 100 מטר מעל הקרקע, ולא ניתן להגיע אליה ללא עזרת פיגומים מאחר שחלקים מצלע ההר סולקו לאחר כתיבתה במטרה להבליטה. גובהה 15 מטר ורוחבה כ-25 מטר.

תחילת נוסח הכתובת:

הפריט הבולט ביותר בכתובת הוא תבליט המתאר את דריווש ואת אויביו, וזה מוקף בכתובות בשלוש הלשונות. בתמונה נראה דריווש בצד שמאל כשהוא לבוש בבגד פרסי מסורתי, חובש כתר ונועל את הנעליים המלכותיות. הוא מביט ימינה ובשמאלו הוא אוחז קשת כסמל לשררה. רגלו השמאלית של דריווש ניצבת על חזה של דמות אדם השכובה על גבה, והמייצגת לפי האגדה את ברדיה, בנו של כורש ויריבו של דריווש אותו הוציא להורג. ברדיה לבוש גם הוא בבגדים מסורתיים ומרים את ידו בתחינה. מימין נראית קבוצה של תשעה מורדים הצועדים לעברו של המלך. קומתם קטנה ביחס אליו, ידיהם קשורות מאחורי גבם וחבל ארוך כרוך על צווארם. מאחורי המלך, מצד שמאל, נראות שתי דמויות נוספות של משרתיו האוחזות בקשת ובכידון. ממדיהן קטנים משלו אך גדולים מאלה של המורדים. בחלקה העליון של התמונה נראה פראווהאר המעניק את ברכתו למלך.

מתחת לתמונה ומשני צדדיה חרוטות 1,119 שורות הכתובת ב-13 עמודות והמתארות את מלחמותיו של דריווש בשנים 520-521 לפנה"ס כנגד המושלים אשר ניסו לרשת את ממלכתו של כורש. הקרב המכריע אירע בביסותון ועל כן נבחר האתר למיקומה של הכתובת. הנוסח העתיק ביותר של הכתובת כתוב בעילמית מתחת לתמונה משמאל. לאחריו הוספה הכתובת הבבלית לשמאלה, ולבסוף הפרסית הערוכה בחמש עמודות מתחת לתמונה. הנוסח הפרסי חשוב במיוחד שכן זהו המופע הראשון של פרסית עתיקה בכתב יתדות, כפי שמציינת הכתובת עצמה:

כתב היתדות בביסותון הוא בחלקו אלפביתי ובחלקו כתב הברות, והמילים מופרדות זו מזו בסימן מיוחד, דבר שהקל מאוחר יותר על פיענוחו. כתב זה שימש מאוחר יותר בכתובות מלכותיות נוספות גם במקומות אחרים.
מרכז|ממוזער|700px|קטע מכתובת ביסותון

חקר הכתובת ותרגומה
ממוזער|250px|הדמיה של הכתובת מאת פרנץ שפיגל (1881)
שמאל|ממוזער|250px|החלק המצויר בכתובת
האירופי הראשון אשר ידוע כי חזה בכתובת ביסותון היה דיפלומט אנגלי שנשלח לפרס בשירות הכתר האוסטרי ב-1598. הוא הסיק כי מדובר בתבליט המתאר את עלייתו של ישו השמימה וכי הכתובת המלווה אותו היא ביוונית. במשך מאתיים השנים הבאות הסיקו נוסעים אירופים שונים מסקנות שונות באשר לפשרה של הכתובת, ובין היתר ישו ו-12 השליחים או שלמנאסר הראשון ו-12 שבטי ישראל.

ב-1802 הצליח הגרמני גאורג גרוטפנד  לפענח 10 מ-37 הסימנים בכיתוב בפרסית, אולם רק ב-1835 החל רולינסון, קצין אנגלי ששירת בפרס, ללמוד את הכתובת בפרוטרוט. מאחר ששמה של העיר ביסותון תורגם לאנגלית כבהיסטון, נודע שמו של התבליט כ"כתובות בהיסטון" (Behistun Inscription) ושם זה נותר שמה ברוב שפות המערב. רולינסון הצליח להעתיק את הכיתוב הפרסי, אך לא הצליח להגיע אל הטקסט הבבלי והעילמי. יחד עם עשרת הסימנים שפענח גרוטפנד בתחילת המאה, החל רולינסון להשוות את שמות המלכים בתחילת הכתובת אל שמותיהם של מלכי פרס אשר אוזכרו על ידי הרודוטוס בשמם המקורי בתעתיק ליוונית. מקץ שלוש שנים, ב-1838 הציג רולינסון את ממצאיו. ב-1843 חזר רולינסון לביסותון ובאמצעות לוחות עץ הצליח להגיע אל הכתובת העילמית ולהעתיקה, בעוד שלהעתקת הטקסט הבבלי הוא נעזר בחבלים. שתי הכתובות פוענחו על ידי רולינסון ומספר חוקרים נוספים.

חקר הכתובת נמשך גם במאה ה-20 בידי חוקרים בריטים ב-1904 ואמריקאים ב-1948, אשר השלימו העתקת קטעים שאותם לא העתיק רולינסון, צילמו את הכתובות ונטלו דגימות גבס של הטקסט אשר אפשרו פיענוח מדויק יותר של הכתוב.

ראו גם
 כתובת גנג'נאמה

 לקריאה נוספת 
 חיים ברמט ומיכאל ויצמן, אבלה – תעלומה ארכאולוגית, הוצאת כתר, 1982, עמ' 80–107

קישורים חיצוניים

 האתר הרשמי (פרסית)
 תרגום של הנוסח המלא באנגלית
 אתר מקיף אודות כתובת בהיסטון
 תמונות האתר
 "דריווש הראשון וכתובת ביסותון", מאת J. Andrew McLaughlin


 הערות שוליים 

קטגוריה:איראן: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:כתובות
קטגוריה:הממלכה האחמנית
קטגוריה:איראן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:כורש הגדול
קטגוריה:עתיקות
קטגוריה:פרובינציית כרמאנשאה
קטגוריה:כתובות תלת-לשוניות
קטגוריה:תבליטים