שלושת האמגושים

שמאל|ממוזער|250px|שלושת האמגושים נושאים את מתנותיהם, פסיפס ביזנטי מהמאה ה-6, בבזיליקת סנט אפולינרה נואובו ברוונה
ממוזער|חלום שלושת האמגושים; כותרת בקתדרלת אוטן, צרפת, שיצר הפַּסָּל גיזלברטוס, סביבות 1130שמאל|ממוזער|250px|סגידת האמגושים בקתדרלת שטרסבורג (המאה ה-14 או ה-15)
שמאל|ממוזער|250px|האמגושים בפני הורדוס - זכוכית צבועה על ויטראז' בטכניקת גריזיי (צרפת, תחילת המאה ה-15)
שמאל|ממוזער|250px|הסגידה מאת פיליפו ליפי ופרא אנג'ליקו (תחילת המאה ה-15)
250px|ממוזער|שמאל|הערצת המאגים, ג'נטילה דה פבריאנו, 1423
שמאל|ממוזער|250px|הערצת חכמי הקדם לפי לאונרדו דה וינצ'י (1481)
שמאל|ממוזער|250px|פסל מודרני של שלושת האמגושים בברזיל (המאה ה-20)
שמאל|ממוזער|250px|סגידת האמגושים במוזיאון המרציפן בסנטאנדרה, הונגריה

שלושת האַמְגּוּשִׁים (גם שלושת המָגִים, שלושת חכְמי המזרח, או שלושת חכְמי הקדם) הם זרים מכובדים שביקרו את ישו לאחר לידתו, ונשאו מתנות זהב, לבונה ומור כמחווה להולדתו. כך מונצחים האמגושים ביום חג ההתגלות ומופיעים בדרך כלל בחגיגות חג המולד. 

האמגושים מופיעים אך ורק בבשורת מתי, שבה נכתב שהם היו "חכמים" שהגיעו מהמזרח כדי לסגוד ל"מלך היהודים". שמותיהם, מקורותיהם, הופעתם ומספרם המדויק לא מוזכרים במפורש, ונובעים ממסקנות או ממסורות מאוחרות יותר. לנוכח מגוון הזהויות, רוב החוקרים רואים בהם דמויות אגדתיות ולא דמויות היסטוריות. בנצרות המערבית, מניחים בדרך שמדובר בשלושה, בהתאמה לכל מתנה. בנצרות המזרחית לעומת זאת, ובמיוחד בכנסיות הסוריות, מונים 12 אמגושים.  

שלושת האמגושים בברית החדשה
הגעת האמגושים מוזכרת רק ב ונעדרת מספרי הבשורה הסינופטיים האחרים. סיפורם של האמגושים בברית החדשה ניתן לחלוקה כך:

הגעת האמגושים לירושלים

התייעצות הורדוס עם יועציו

הוראות הורדוס לאמגושים

דרכם של האמגושים לבית לחם

סגידת האמגושים

 מקור השם 
בשפות אירופה התקבע שמם של האמגושים בכמה אופנים. "Maguš" או "Magupati" (היינו "כהן-אדון") בפרסית התגלגל ליוונית בצורת "μάγος" (מאגוֹס; ברבים: "μάγοι", מאגִי) ומשם ללטינית "Magus" (ברבים "Magi"). ממילה זו באו מאוחר יותר המילה "מאגיה" ומילים רבות נוספות בשפות אירופה שלהן משמעויות דומות (לדוגמה באנגלית Magic, Magician וכדומה). 

מקור המילה "אמגושים" (בלשון יחיד: אַמְגּוּשִׁי) בעברית הוא בתקופת התלמוד, וזו באה מיוונית וציינה את הכת הפרסית המיסטית הנ"ל. האות א' נוספה למילה היוונית המקורית "מאגוס", בדומה לאות א' שנוספה בעברית למילה "אצטדיון", מהמילה היוונית "סטאדיון" (στάδιον). בגלל שלמילים "אמגושי" ו"מאגיה" מקור משותף, הזוג נחשב כפלה בעברית.

על זהות האמגושים
האמגושים היו שבט עתיק במדי, שבטרם נכבשה בידי הפרסים האחמנים בשנת 550 לפנה"ס, נשאו בתפקידים דתיים שונים. לאחר מכן הם קיבלו על עצמם את האמונה הזורואסטרית ושימשו כמעמד הכהונה בפולחן הזורואסטרי. במסגרת תפקידם היו בעלי ידע באסטרולוגיה. האמגושים המתוארים בברית החדשה הם האמגושים הידועים ביותר בהיסטוריה, ולפי הבשורה הם הגיעו מהמזרח תוך שהם עוקבים ומונחים בידי כוכב בית לחם אשר הוליכם אל מחוז חפצם. הבשורה אינה מציינת מאין בדיוק הגיעו האמגושים, אולם בתודעה הנוצרית התקבעה זהותם כפרסית או פרתית, ובאמנות הביזנטית הם תוארו במלבושים פרסיים אופייניים. גרסאות אחרות טענו כי מקורם של האמגושים היה מבבל, ונקודה מעניינת נוספת היא שהברית אינה נוקבת במספרם, אך במסורת הנוצרית נתקבע זה על שלושה החל במאה ה-3, ככל הנראה בשל כך שנזכרו שלוש מתנות שנשאו עימם - "זהב ולבונה ומור".

בתחילת המאה ה-6 כבר תוארו שלושת האמגושים לא ככוהנים או כחכמים אלא כמלכים. באיטלקית ובספרדית מכונים האמגושים בהתאמה "I Re Magi" ו-"Los Reyes Magos", היינו "המלכים האמגושיים", ובגרמנית הם נקראים בפשטות "Heilige Drei Könige", היינו, "שלושת המלכים הקדושים". באנגלית נוהג בדרך כלל הכינוי "Three Wise Men" (שלושת החכמים), לצדם של "The Three Kings" ("שלושת המלכים") או "Kings from the east" ("מלכי המזרח").

לאחר שסגדו לבן האלוהים, שבו שלושת האמגושים למזרח ולא הוזכרו שוב בברית החדשה. מרקו פולו טען כי בהיותו בעיר סאווה, דרומית לטהראן בשנת 1270, הצביעו בפניו על שלושת קבריהם של האמגושים, וציינו באוזניו כי מעיר זו יצאו השלושה לדרכם לארץ ישראל. לפי המסורת שמורים שרידיהם של שלושת האמגושים במקדש שלושת האמגושים בקתדרלת קלן בגרמניה, שנבנתה כדי לאחסנם. אלה הובאו לפי המסורת על ידי הלנה הקדושה מארץ ישראל לאיה סופיה בקונסטנטינופול, ומשם הגיעו למילאנו. הקיסר פרידריך ברברוסה, ראש הקיסרות הרומית הקדושה, הביאם ממילאנו לקלן ומסרם לארכיבישוף של קלן ב-1164. לשרידים הייתה חשיבות דתית עצומה ואפשר היה לסמוך עליהם שימשכו צליינים מכל ארצות הנצרות. די היה בכך כדי להצדיק את הקמת הקתדרלה.

שמותיהם
בכנסייה המערבית התקבעו שמותיהם של שלושת האמגושים במאה ה-8: קאספר (או גאספר), מלכיור (או מלצ'ור) ובלשאצר (או ואלטסאר). כנסיות אחרות העניקו להם שמות שונים כמו הור, קרסודאן ובסאנאטר בכנסייה האתיופית, או קאגבה, באדאדאחארידה ובאדאדילמה בכנסייה הארמנית. ברי ששמות אלה אינם פרסיים ואין להם משמעות בפרסית, למעט גאספר, שהוראתו היא "בעל האוצר", ואף היה מלך פרסי בשם דומה במאה ה-1. מאידך, בכנסייה הסורית נתנו לשלושת האמגושים שמות בעלי צליל ומשמעות פרסיים – לארוואנדאד, גושנאסאף והורמיסדאס – אך ברור שאין בכך כדי להוכיח את אמינותם.

האירוע במסורת הנוצרית
רוב הכנסיות הנוצריות מתייחסות אל שלושת האמגושים כאל שלושת בעלי הסמכות (מלכים, כוהנים או חכמים) שסגדו לישו לראשונה, ועל כן נחשב האירוע להתגלותו של האחרון בפני גויי העולם. האירוע מונצח בדרך כלל בעולם הקתולי בחג ההתגלות ב-6 בינואר.

במעמדם של שלושת האמגושים חלה התפתחות כבר בתקופת הנצרות הקדומה, והם הועלו כאמור מדרגת אסטרולוגים, קוסמים או חכמים לדרגת מלכים, וזאת כדי להתאים את המעמד לאמור בתנ"ך בספר ישעיהו על פי שיטת הפרה-פיגורציה הגורסת כי אירועי הברית הישנה מקבילים לאירועי הברית החדשה ומבשרים אותה:
 או בתהילים: .

אולם לפי דעה אחרת, קרה הדבר לאחר תקופתו של הקיסר קונסטנטינוס, ובמטרה להאדיר את שמם של המלכים הנוצריים וליצור קרבה בינם לבין ישו. בכל אופן, בתחילת המאה ה-6 כבר התבסס מעמדם של האמגושים כמלכים.

בספרד חוגגים בערב ה-5 בינואר את הגעתם מבית לחם בצעדה שנקראת לה קבאלגאטה, ובבוקר ה-6 בינואר נהוג לחלק מתנות לילדים על ידי שלושת האמגושים בדומה לחג המולד. 

האמגושים באמנות
באמנות הדתית
"סגידת האמגושים" או "הסגידה" הייתה אחד מהנושאים הפופולריים באמנות הדתית הנוצרית, ומצאה ביטוי בכל סוגי האמנות הפלסטית - ציור, פרסקות, פסיפסים, פיסול, ויטראז'ים ועוד. הכנסייה אהבה את הנושא שכן הוא המחיש את רעיון מלכותו של ישו כבר מיום לידתו, ו"מסעם של האמגושים" (ראו ציור מאת ג'יימס טיסוט), "האמגושים בפני הורדוס" (ראו תמונת זכוכית צבועה) או "חלום האמגושים" היו נושאים שזכו לפחות תשומת לב.

בתחילה תוארו האמגושים בפרופיל כשהם צועדים בשורה ואוחזים את מתנותיהם בידיהם השלוחות לפנים. הם הולבשו בבגדים פרסיים, במכנסיים ובמצנפת פריגית אדומה (ראו לדוגמה בפסיפס מבזיליקת סנט אפולינרה נואובו ברוונה), והעמדה זו של האמגושים חיקתה סצנות שתיארו ברברים המביאים מנחה לקיסר או לשליט. במאה ה-10 נראו לראשונה כתרים לראשיהם של האמגושים, ומלבושיהם הותאמו לתקופת היצירה ואיבדו כל קשר לאופנה שנהגה במזרח הקדום. מאפיין נוסף שאומץ עם השנים היה להציג את שלושת האמגושים כבני גילים שונים וכמייצגים את שלושת שלבי חייו של האדם (ראו לדוגמה פסל בקתדרלת שטרסבורג). עוד התפתחות בתיאורם של האמגושים נגעה למוצאם. החל במאה ה-12, ובצפון אירופה מהמאה ה-15, הוצג בלשאצר, הצעיר מבין השלושה, כמורי כהה, ואילו קאספר הזקן, הולבש בבגדים מזרחיים (ראו לדוגמה בפסל המודרני בברזיל).

במאה ה-14 החלו אמנים לפאר את בגדיהם ואת מתנותיהם של שלושת האמגושים, ואט אט הפכה "הסגידה" לאירוע פומבי רב-קהל המתואר באופן מורכב לפרטי פרטים. לעיתים שולבו האמגושים באירוע לידתו של ישו, ומורכבותו של המעמד והפאר בו תואר עמדו בניגוד לסגידת הרועים הנזכרת בבשורה על-פי לוקאס (ב', 15-20). מקומם של בעלי החיים לא נפקד מהאירוע ובין אלה נמנים שוורים, סוסים, גמלים, כלבים, בזים, טווסים ועוד.

באמנות אחרת

סיפור המעשה מוצג באופן קומי ומזווית שונה לחלוטין בסרט בריאן כוכב עליון שהוא פרודיה על חיי ישו. הסרט נפתח בלידתו של בריאן בבית הנמצא כנראה ברחוב בו נולד גם ישו. שלושת האמגושים נכנסים בתחילה בטעות לבית אמו של בריאן ומעניקים לה את מתנותיהם, אך כעבור דקות ספורות הם חוזרים לקחת אותן כדי לתיתם לאם הנכונה.
במשחק הווידאו כרונו טריגר מ-1995 מופיעות שלוש דמויות משנה הנושאות את שמותיהם של שלושת האמגושים ומסייעות לדמויות האחרות. כך גם במשחק קסנוגירז מ-1998 ובאנימה נאון ג'נסיס אוונגליון. שלושת האמגושים נזכרו גם בספרו של אומברטו אקו באודולינו.

ראו גם
כוכב בית לחם
חג ההתגלות
הערצת חכמי הקדם
סגידת הרועים

לקריאה נוספת
אהרון לירון, "הנצרות וארץ הקודש" - הוצאת צ'ריקובר, 1997 .

 אומברטו אקו, תולדות האגדות - סיפורם של מקומות אגדיים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2016, עמ' 51–61.

קישורים חיצוניים





הערות שוליים

קטגוריה:ישו
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1
*