Sea Launch

Sea Launch הוא מיזם מסחרי לשיגור לוויינים למסלול גיאוסינכרוני, המשתמש באסדת שיגור המתמקמת על קו המשווה בטרם השיגור לחלל.

זהו מיזם משותף לארבע חברות, ובעת הקמתו הייתה חלוקת הבעלות בין ארבע החברות כך:
 חברת בואינג מארצות הברית (בבעלותה 40% מהמיזם) - אחראית על האינטגרציה של המשגר עם המטע"ד.
 תאגיד החלל "אנרגיה" מרוסיה (בבעלותו 25% מהמיזם) - אחראי לספק את השלב השלישי למשגר זניט.
 חברת אקר קווארנר מנורווגיה (בבעלותה 20% מהמיזם) - אחראית על בניית אסדת השיגור ואוניית הפיקוד.
 תאגיד החלל יוז'נוי מאוקראינה (בבעלותו 15% מהמיזם) - ייצור ואספקת המשגר זניט (למעט השלב השלישי שלו).
בסוף שנת 2011, בעקבות קשיים כלכליים שעברה החברה, השתלט תאגיד אנרגיה על 95 אחוזים מכלל החברה, כשבעלות שאר החברה בידי חברת בואינג.

בסוף 2014 כתוצאה מסיפוח חצי האי קרים לרוסיה פעילות המיזם הופסקה.
 טיל השיגור 
מיזם Sea Launch עושה שימוש בדגם מיוחד של משגר הלוויינים זניט, בעל שלושה שלבים. הטיל מיוצר על ידי חברת יוז'נוי האוקראינית, וכולל שלב עליון מתוצרת רוסית.

 אסדת השיגור 

שמאל|ממוזער|250px|אסדת השיגור אודיסיאה
מיזם Sea Launch הוא במהותו שיגור של משגר לוויינים מהים. על מנת להשיג את היציבות הנדרשת מכן השיגור, וכן את הנפח הגדול של ציוד ותשתיות הדרושות למשגר הלוויינים זניט, נבנתה אסדת השיגור "אודיסיאה" על בסיס של אסדת קידוח נפט. ההסבה בוצעה על ידי החברה הנורווגית Aker Kværner בשיתוף עם חברת יוז'נוי מאוקראינה, יצרנית המשגר.

לאסדת השיגור כושר הפלגה עצמית בים ובאוקיינוס, ובסיס הקבע שלה, שם היא עוברת טיפולי תחזוקה תקופתיים, מצוי בלוס אנג'לס. לצורכי שיגור נוצל משגר לוויינים וחלליות מדגם זניט-2 שהיה מיוצר באוקראינה.

 מרכז הבקרה הימי 
שמאל|ממוזער|250px|האוניה Sea Launch Commander

אוניית חברת Sea Launch המכונה Sea Launch Commander נושאת את המשגר והלוויין, הדלק והמחמצן, אנשי הצוות ומרכז בקרה. באוניה מגורים לנציגים מטעם החברות שהלוויינים בבעלותן עתידים להיות משוגרים, מרכז מעקב וטלמטריה, מסוק, ציוד תקשורת מתקדם ומאגר חלקי חילוף לשם טיפול ותיקון במשגר.

צוות האוניה מונה 240 איש. אורך האוניה: 220 מטר. הדחק: 34,000 טון.

 יומן שיגורים 

 מספר הערות מסה מטען תאריך 1  הצלחה4.5 טוןDemoSat28 במרץ 1999 2  הצלחה3.5 טוןDIRECTV 1-R9 באוקטובר 19993  כישלון2.7 טוןICO F-112 במרץ 2000 4  הצלחה3.7 טוןPAS-928 ביולי 2000 5  הצלחה5.1 טוןThuraya-120 באוקטובר 2000 6  הצלחה4.7 טוןXM-2 ROCK18 במרץ 2001 7  הצלחה4.7 טוןXM-1 ROLL8 במאי 2001 8  הצלחה4.9 טוןGalaxy IIIC15 ביוני 2002 9  הצלחה5.2 טוןThuraya-210 ביוני 2003 10  הצלחה4.7 טוןEchoStar IX/Telstar 137 באוגוסט 2003 11  הצלחה4.1 טוןGalaxy XIII/Horizons-130 בספטמבר 2003 12  הצלחה4.7 טוןTelstar 14/Estrela do Sul 110 בינואר 2004 13  הצלחה5.5 טוןDIRECTV-7S4 במאי 2004 14  אנומליה בזמן השיגור4.8 טוןTelstar-1828 ביוני 2004 15  הצלחה4.7 טוןXM-31 במרץ 2005 16  הצלחה6 טוןSPACEWAY-126 באפריל 2005 17  הצלחה5.5 טוןIntelsat IA-823 ביוני 2005 18  הצלחה6.0 טוןInmarsat 4-F28 בנובמבר 2005 19  הצלחה4.3 טוןEchoStar X15 בפברואר 2006 20  הצלחה4.4 טוןJCSAT-912 באפריל 2006 21  הצלחה5.1 טוןGalaxy 1618 ביוני 2006 22  הצלחה4.9 טוןKoreasat 522 באוגוסט 2006 23  הצלחה4.7 טוןXM-430 באוקטובר 2006 24  כישלון5.9 טוןNSS-830 בינואר 200725הצלחה5.2 טון15 בינואר 200826הצלחה5.9 טון19 במרץ 200827הצלחה4.6 טון21 במאי 200828הצלחה5.5 טון16 ביולי 200829הצלחה4.7 טון24 בספטמבר 200830הצלחה3.0 טון20 באפריל 200931הצלחה4.6 טון24 בספטמבר 201132הצלחה5.6 טון31 במאי 201233הצלחה6.0 טון19 באוגוסט 201234הצלחה5.2 טון3 בדצמבר 201235כישלון6.2 טון1 בפברואר 201336הצלחה6.0 טון26 במאי 2014

 פירוק 
ב-22 ביוני 2009 ביקשה החברה סעד משפטי לפי סעיף 11 האמריקני, המקנה לה הגנה מנושים, בטרם הליך פירוק. המצב הקשה אליו נקלעה חברת השיגורים נבע בעיקר מתקלת השיגור בשנת 2007, שהביאה לעיכובים משמעותיים בשיגורים וממעבר של לקוחות שהזמינו שיגור באמצעות החברה לספקי שיגור אחרים.

באוקטובר 2010 יצאה החברה ממשבר החובות שלה וחזרה לפעול. תאגיד "אנרגיה" רכש את מרבית מניות החברה, כש-5% בלבד ממניות החברה נשארו בידי חברת בואינג.

בשנת 2017 נרכשו מניותיה של אנרגיה על ידי תאגיד החלל S7 Space.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משגרי לוויינים וחלליות