אנתרופולוגיה פיזית

ממוזער
אנתרופולוגיה פיזית או ,אהנטורפולוגיה ביולוגית היא ענף באנתרופולוגיה העוסק בחקר האדם מנקודת מבט ביולוגית ואבולוציונית. התחום מתמקד בעיקר במיון, במדידה ובניתוח השוואתי של אוכלוסיות אדם שונות, הן בעבר (בעיקר על סמך שרידי שלד מאובנים) והן בהווה, במטרה להבין את האבולוציה של האדם ושל פרימטים שאינם אדם, את המגוון האנושי בעבר וכיום ואת משמעותו ואת הבסיסים הביולוגיים של התנהגות אנושית.

עצמות הן רקמה שמגיבה ללחצים שונים המופעלים עליה במהלך החיים. אנתרופולוג פיזי יכול לבחון מאובני עצמות ולהסיק מהן על ההתנהגות היומיומית וממנה על מבנה החברה באותה תקופה. לדוגמה שבר ברגל יכול לגרום לאדם שהוא צייד-לקט למות ברעב, ולכן עצם עם שלד שהתאחה מלמד על חברה שהיא מספיק עשירה ומספיק סולידרית כך שטיפלו באותו אדם עד שיכל ללכת שוב. סימטריה דו-צדדית צייד לקט שהשתמש בחנית הוא בעל אי סימטריה שמאל ימין בעצמות הידיים לעומת חקלאי שיש לו עצמות ידיים סימטריות. דפוסים במאובני עצמות יכולים ללמד גם על גיל, מין, תזונה, פעילות גופנית, מחלות ועוד תכונות של האדם.

תחומי משנה באנתרופולוגיה הפיזית כוללים:
 פלאואנתרופולוגיה: חקר מאובני האדם ועדויות אחרות לאבולוציה האנושית.
 פרימטולוגיה: חקר ההתנהגות, האקולוגיה, האבולוציה והגנטיקה של פרימטים שאינם אנושיים.
 : חקר המחלות והפציעות בימי קדם, בעיקר על בסיס עדויות של שלדים ולעיתים גם רקמות רכות שהשתמרו (כמו במומיות, לדוגמה).
 אנתרופולוגיה משפטית: חקר הנסיבות שהביאו למותו של האדם.
היסטוריה של המחקר
האנתרופולוגיה הביולוגית כיום שונה מכפי שנראתה אפילו בסוף שנות ה־90 של המאה ה-20. גם שמה חדש יחסית; מאז לפני 1900 היא נודעה כ"אנתרופולוגיה פיזית", ויש חוקרים שעדיין משתמשים במונח זה. אנתרופולוגים ביולוגיים רואים בעבודתו של צ'ארלס דרווין יסוד מרכזי לתחומם כיום. עם זאת, שורשיה האינטלקטואליים של האנתרופולוגיה הפיזית התקיימו טרם גילוי חלק גדול מן המאובנים של הומינינים המוכרים לנו כיום, והתמקדדו בשונות ביולוגית אנושית. יש חוקרים הסבורים כי ניתן לעגן את ראשית התחום אף לפני התגבשותו כמדע פורמלי.

ניסיונות לחקור ולסווג בני אדם כאורגניזמים חיים התקיימו כבר ביוון העתיקה. הפילוסוף היווני אפלטון (428–347 לפנה"ס בקירוב) מיקם את האדם ב"סולם הטבע" (scala naturae), שכלל את כל הישויות — מדוממים בתחתית ועד לאלים בראשו. תפיסה זו הייתה המסגרת המרכזית שבאמצעותה חשבו מלומדים על הטבע במשך כ־2,000 שנה. תלמידו של אפלטון, אריסטו (384–322 לפנה"ס בקירוב), ציין בחיבורו "תולדות בעלי החיים" כי האדם הוא בעל החיים היחיד ההולך זקוף, וטען - בהתאם לתפיסתו הטלאולוגית -כי לבני אדם יש ישבן ואין זנב כדי שיוכלו לשבת בנוחות כאשר הם מתעייפים מעמידה. הוא ייחס הבדלים אזוריים בתכונות אנושיות להשפעת האקלים, וכתב גם על פיזיוגנומיה, רעיון שמקורו בכתבים היפוקרטיים.

האנתרופולוגיה הפיזית המדעית החלה להתפתח במאות ה־17 וה־18 עם מחקרי סיווג גזעי, בין היתר בידי גאורגיוס הורניוס, פרנסואה ברנייה, קארולוס לינאוס ויוהאן פרידריך בלומנבך. בלומנבך (1752–1840), רופא גרמני מגטינגן, נחשב לאחד האנתרופולוגים הפיזיים הבולטים הראשונים. הוא אסף אוסף גדול של גולגולות אדם ("Decas craniorum", שפורסם בין 1790 ל־1828), ועל בסיסו הציע לחלק את האנושות לחמישה "גזעים" עיקריים (קווקזי, מונגולי, אתיופי, מלאי ואמריקני) — סיווג הנחשב כיום מיושן וחסר תוקף מדעי. במאה ה־19 התמקדו אנתרופולוגים פיזיים צרפתים, ובראשם פול ברוקה, במדידות גולגולת (קרניומטריה), בעוד שבגרמניה הדגיש רודולף וירכו את השפעת הסביבה והמחלות על גוף האדם.

בשנות ה־30 וה־40 של המאה ה־19 הייתה האנתרופולוגיה הפיזית מעורבת בוויכוח על העבדות. עבודותיו המונוגניסטיות  של ג'יימס קאולס פריצ'רד הבריטי, שתמך בביטול העבדות, עמדו מול גישתו הפוליגניסטית של סמואל ג'ורג' מורטון האמריקני.

בסוף המאה ה־19 השפיע האנתרופולוג הגרמני־אמריקני פרנץ בועז השפעה עמוקה על התחום, כשהדגיש את השפעת התרבות והניסיון על צורת הגוף האנושי. מחקריו הראו כי צורת הראש מושפעת מגורמים סביבתיים ותזונתיים, ואינה תכונה "גזעית" קבועה. עם זאת, רעיונות של גזענות מדעית המשיכו להתקיים בתחום, וחוקרים בולטים כגון ארנסט הוטון ואלש הרדליצ'קה קידמו תאוריות של עליונות גזעית ושל מוצא אירופי לאדם המודרני.

האנתרופולוגיה הפיזית החדשה
בשנת 1951 הציג שרווד וושברן, תלמידו לשעבר של הוטון, גישה שכונתה "האנתרופולוגיה הפיזית החדשה". הוא הסיט את מוקד המחקר מטיפולוגיה גזעית לעבר חקר האבולוציה האנושית, והעביר את הדגש ממיון סטטי להבנת תהליכים אבולוציוניים. התחום התרחב וכלל תת־תחומים כגון פלאואנתרופולוגיה ופרימטולוגיה. במאה ה־20 התרחשה גם הסינתזה המודרנית בביולוגיה, ששילבה בין תורת האבולוציה של דרווין לבין מחקרי התורשה של גרגור מנדל. התקדמות בהבנת המבנה המולקולרי של ה־DNA ופיתוח שיטות תיארוך כרונולוגיות פתחו אפשרויות חדשות להבנת השונות האנושית — בעבר ובהווה — בדיוק רב ובהיקף רחב יותר.

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

קטגוריה:אנתרופולוגיה
קטגוריה:התמחויות בארכאולוגיה
קטגוריה:אנתרופולוגיה פיזית