דיסק בין-חולייתי

שמאל|ממוזער|250px|חתך במישור חיצי דרך חוליות מותניות
דיסק בין-חולייתי (TA: Discus intervertebralis) הוא רקמת סחוס עבה וגמישה הנמצאת בין כל שתי חוליות עמוד השדרה. הדיסק מהווה מפרק מסוג מאחה בין גופי החוליות, הוא מחבר בחוזקה את החוליות, מאפשר תנועה מעטה ומתפקד כבולם זעזועים.

מבנה ותפקידים
צורתו של הדיסק הבין חולייתי היא מעוגלת ושטוחה, והוא מחבר בין גופי חוליות שכנות. בין שתי החוליות הראשונות חולית הציר והאטלס אין דיסק וכמו כן הדיסקים, בין חוליות עצם העצה ועצם העוקץ מתנוונים ומתגרמים בהתבגרות.

חלקו החיצוני או ההיקפי של הדיסק מכונה הטבעת הליפית (Anulus fibrosus) מורכב מסחוס סיבי. סחוס הטבעת הליפית מחובר לשפתי גופי החוליות ויוצר שכבות בתוך שכבות של סיבים הנעים באלכסון מחוליה אחת לשנייה.

חלקו הפנימי של הדיסק הוא הגרעין הַמּוֹכִי (Nucleus pulposus), חומר ג'לטיני המכיל יותר סחוס מאשר סיבים ומאופיין באלסטיות גדולה ובתכולת מים גבוהה (כ־88 אחוזים באנשים צעירים). הגרעין המוכי בא במגע עם פני גופי החוליות המכוסים סחוס זגוגי.

הטבעת הליפית מחברת בחוזקה את החוליות זו לזו ומתחמת את הגרעין המוכי. היא מאפשרת מעט תנועה בין כל שתי חוליות. כאשר מתרחשת התנועה, משנה הגרעין המוכי את צורתו בהתאם לכיוון התנועה ושומר על חלוקת המאמצים בין גופי החוליות. הגרעין המוכי משנה את צורתו גם בתגובה למאמץ לחיצה (הפועל בכיוון מקביל לעמוד השדרה) וסופג חלק מהזעזוע.

 מבנה הדיסק 
ממוזער
הדיסק הבין חולייתי מורכב משני סוגים של מאקרו מולקולות פרוטאוגליקן שנמצא בגרעין המוכי, הסופח מים לצורך יצירת רקמה ג'לטינית המהווה את הכרית של הדיסק, וקולגן שרמותיו עולות ככל שמתרחקים ממרכז הדיסק (הגרעין המוכי) אל עבר הפריפריה. סוג הקולגן העיקרי בגרעין המוכי הוא קולגן מסוג 2, בעוד שבטבעת הליפית סוג הקולגן העיקרי הוא 1.

בדיסק יש מעט כלי דם- הוא מקבל אספקת חמצן וחומרי מזון מכלי הדם הנכנסים אל הטבעת הליפית, ובנוסף כלי דם קטנים הנכנסים לדיסק מהעצם התת-סחוסית של החוליה.

ממוזער|חוליה צוארית והדיסק הבינחולייתי

 עמוד השדרה 
דיסק אחד נמצא בין כל זוג חוליות, למעט בין חוליית האטלס לחוליית הציר, שם אין דיסק, על מנת שתתאפר תנועה. ישנם 23 דיסקים בעמוד השדרה האנושי: 6 באזור הצווארי, 12 באזור הגבי (בית החזה), ו-5 באזור הגב המותני. הדיסקים נקראים לפי גוף החוליה שמעל ומתחת. לדוגמה, הדיסק שבין חוליית הצוואר החמישית והשישית מסומן כ-"C5-6".

 התפתחות 
במהלך ההתפתחות ובלידה לדיסק האנושי יש אספקת דם מסוימת בתוך לוחות הקצה של הסחוס וגם בתוך הטבעת הפיברוזית, אך כלי דם אלה נסוגים במהרה, ומשאירים את הדיסק עם אספקת דם ישירה מועטה אצל מבוגר בריא. עם הגיל, אובדים מים מהדיסק, ותכולת הפרוטאוגליקנים משתנה ופוחתת. הדיסק, ובמיוחד הגרעין הופך פחות ג'לטיני ויותר סיבי, ונוצרים בו סדקים. כלי דם נוספים מתחילים לגדול לתוך הדיסק מהאזורים החיצוניים של הטבעת. יש עלייה בהתפשטות תאים ויצירת צבירי תאים, כמו גם עלייה במוות תאים. לוחית הקצה של הסחוס עוברת דילול, שינוי בצפיפות התאים, היווצרות סדקים וטרשת של העצם התת-סחוסית. שינויים אלה דומים לאלה הנראים במחלת דיסק ניוונית, מה שגורם לדיון האם הזדקנות וניוון הם תהליכים נפרדים או אותו תהליך המתרחש בטווח זמן שונה.

 המרווח הבין-חולייתי 
ממוזער
המרווח הבין-חולייתי מודגם בדרך כלל בתצלום רנטגן כמרווח בין חוליות סמוכות. אצל בריאים, גודל זה תואם את עובי הדיסק הבין-חולייתי. גודל המרווח יכול להשתנות במצבים פתולוגיים כמו גידולים אודיסקיטיס (זיהום של הדיסק הבין-חולייתי) או שינויים בעומס.

פתולוגיה
 בלט דיסק נגרם כתוצאה מחולשה במבנה הטבעת הליפית יכולה לגרום לבלט בהיקף הטבעת, פועל יוצא של הלחץ הפנימי של הגרעין המוכי, או אף לפריצה של תוכן הגרעין המוכי המכונה פריצת דיסק.
 פריצת דיסק (צניחת דיסק בין-חולייתי): בקע בקרומים שבתוך הדיסק וזליגה של הנוזל הצמיג שביניהם. באופן קיצוני, במצב זה או בבלט דיסק עלולים השינויים בצורת הדיסק לגרות או ללחוץ ישירות על מבנים עצביים סמוכים, כגון חוט השדרה או עצב שדרתי ולגרום למצבים הנעים מאי נוחות ועד לתסמינים נוירולוגים חמורים.
 מחלת דיסק ניוונית גורמת לשינויים ניווניים המובילים לאיבוד התפקוד התקין של הדיסק ועמוד השדרה. הניוון הוא בדרך כלל תוצר של ההתבגרות אולם יכול גם להיגרם מסיבות נוספות : העיקרית שבהם היא טראומה למעשה אם נוצר קרע בטבעות הדיסק המקיפה את נוזל הדיסק הפנימי (שהוא למעשה הבולם זעוזעים ששומר) זה מחליש את הדיסק מאוד ומונע ממנו לתפקד באופן תקין ,עישון ואי פעילות גופנית תקינה יכולים להאיץ את ניוון הדיסק מכיוון שהדיסק מקבל מינרליים דרך חמצן ותנועה.
 הפרעות נוספות הכרוכות בדיסק הבין-חולייתי יכולות להדגים שינויים אחרים במורפולוגיה. דיסקים מחולים עם עיוותים בעמוד השדרה כמו עקמת סובלים מהסתיידות אקטופית בלוחית הקצה של הסחוס ולפעמים בדיסק עצמו. תאים בדיסקים אלה ותאים מחולים עם ספונדילוליסטזיס נמצאו כבעלי תהליכים תאיים ארוכים מאוד. תאים בדיסקים פריצתיים נראים כבעלי רמה גבוהה יותר של הזדקנות תאית מאשר תאים בדיסקים ללא פריצה ומייצרים שפע גדול יותר של איבוד מטאלופרוטאינאזות מטריקס matrix metalloproteinases. התפקיד שממלאות אנומליות באטיופתוגנזה של הפרעות שונות אינו תמיד ברור. הפרעות עשויות להיגרם על ידי נטייה גנטית או תגובת רקמה לפגיעה או סביבה מכנית משתנה. תהיה הסיבה הראשונית אשר תהיה, שינוי במורפולוגיה של הרקמה עשוי לשנות את התפקוד הפיזיולוגי והמכני של הרקמה.

 טיפול 
קיימים סוגי טיפולים למצב שבו דיסק בין-חולייתי מאבד את תפקודו התקין, הכוללים בעיקר שיכוך כאבים, פיזיותרפיה, שאיבת דיסק או במקרים מסוימים ,ניתוחים לשחרור הלחץ על הדיסק הפגום.

פתרון ניתוחי חדשני הוא יצור דיסק חלופי והשתלתו במקום הדיסק הפגוע. זה אפשרי בהנדסת רקמות של פיתוח תחליפים לרקמות ביולוגיות, על ידי שילוב של תאים חיים עם חומרים אחרים. השילוב הזה יוצר רקמה חיה על גבי מעין פיגום, במטרה שהתאים יגדלו לצורת הרקמה המבוקשת. לצורך כך משתמשים פעמים רבות בהידרוג'ל, חומר שבנוי מרשת של פולימרים, הכולאים ביניהם מולקולות מים. הרכבי פולימרים שונים יקנו להידרוג'ל תכונות שונות.

ראו גם
פגיעה בחוט השדרה
 ליקויי יציבה בעמוד השדרה

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מפרקים
קטגוריה:עמוד השדרה ושלד החזה