קדמוניות היהודים

קדמוניות היהודים (ביוונית: Ἰουδαϊκὴ ἀρχαιολογία) הוא חיבורו השני של ההיסטוריון היהודי-רומי יוסף בן מתתיהו, הידוע גם בשמו הרומי פלאוויוס יוספוס. בחיבור זה, שנכתב בשלהי המאה הראשונה לספירה, סיכם יוסף את תולדות עם ישראל, מימי המקרא ועד פרוץ המרד הגדול ברומאים בשנת 66 לספה"נ. החיבור מהווה מקור חשוב להיסטוריה של עם ישראל (בעיקר לתקופה החשמונאית המאוחרת, התקופה ההרודיאנית ואילך), וכן מקור חשוב לתולדות ההלכה. כמו יתר כתבי בן-מתתיהו, הוא לא נכלל בספרות הרבנית. אולם הוא נשמר על ידי הנוצרים בשל העדות הפלוויאנית. החיבור תורגם לראשונה לעברית בשנת 1864.

הספר
"קדמוניות היהודים" נכתב בשפה היוונית, וראה אור בסביבות שנת 94 לספירה. החיבור כולל 20 "ספרים", המתארים את תולדות עם ישראל מתקופת המקרא ועד תחילת המרד הגדול בשנת 66. 10 הספרים הראשונים של החיבור מקבילים למופיע במקרא עד לעלייתו של כורש, והשאר מתאר את תקופת בית שני עד לפרוץ המרד הגדול. עיבוד עברי לחיבור זה הוא ספר יוסיפון מימי הביניים, שבטעות יוחס לסופר אחר.

יוסף הקדיש את החיבור לאדם פרטי, אפאפרודיטוס, שתמך בו בזמן כתיבתו. ייתכן והדבר מצביע על כך שיוסף לא יכול היה יותר להסתמך על תמיכתו של הקיסר, כפי שנעשה בזמן כתיבת חיבורו הראשון, "מלחמת היהודים".

המניע לכתיבתו
יוסף מספר כי כבר בעת כתיבת חיבורו הראשון על מלחמת היהודים עם הרומאים, החליט שברצונו לספר גם על מוצא היהודים וקורותיהם בזמן הקדום, על משה וחוקיו ועל המלחמות שקדמו למלחמה עם הרומאים, אולם מכיוון שמדובר בהיקף גדול מדי, הפריד את מלחמה זו לחיבור נפרד, הראשון שלו. הוא מספר כי למרות הפיצול, תקפו אותו במשך הזמן "היסוס ופקפוק" לתרגם נושא רחב כל כך לשפה זרה לו, אולם מספר אנשים, משום היותם חובבי היסטוריה, עודדו אותו להמשיך בעבודתו, ובראשם אפאפרודיטוס, שהעניק לו תמיכה רבה והספר הוקדש לו. יוסף מספר על התלבטויות נוספות בכתיבת הספר: אם אבות היהודים התירו בכלל למסור את הפרטים הללו לזרים, ואם ישנם אנשים ידועים בין היוונים, שמעוניינים בכלל לדעת את ההיסטוריה של היהודים.

קשה לקבוע בוודאות מה הניע את יוסף לעמול במשך שנים ולעלות על הכתב את תולדות עמו. אחת הטענות המקובלות במחקר היא שהספר נכתב למטרות אפולוגטיקה והגנה על היהדות וכדי להציג יהדות "ידידותית למשתמש" לקוראים היוונים והרומאים. הספר, כמו רבים מכתביו האחרים של יוסף, נועד אם כן לקהל הקוראים הנוכרי דובר היוונית, שחי בתחום האימפריה הרומית, ואשר לדעתו של יוסף לא הכיר את התנ"ך, שכן סיפורי המקרא "אינם ידועים ברבים משום עתיקותם".
כתיבת החיבור הזה מעידה על ייעודו של יוסף ברומא כסנגור על היהודים ועל היהדות בעולם הלא-יהודי.

ניתוח הספר
בכתבו את החיבור השתמש יוסף, ככל הנראה, בתרגום השבעים של המקרא, כך לפי הדוגמאות הרבות שהביא המתרגם פרופ' אברהם שליט במבואו הארוך. עם זאת הוא לקח מהמקרא רק סיפורים בודדים "מפה ומשם" באופן סלקטיבי, תוך ויתור כמעט מלא על ספרי הנביאים ועל ספרי השירה והחכמה של המקרא. כן הרשה לעצמו "לגזור ולהדביק" כראות עיניו ציוויים אלוהיים וחוקים הלכתיים, ולהציג רק חלק מהם. מטרתו המובהקת של יוסף הייתה להציג טקסט מקראי "נקי וזך" ברוח אפולוגטית, שביקשה להציג את אבות האומה ואת תרבותה באור חיובי ככל הניתן, ולהצדיק את מעשי האבות, וזאת לעיתים גם על חשבון דיוק בפרטי ההיסטוריוגרפיה התנ"כית. כך למשל בתארו את סיפור ירידת אברהם ושרה למצרים, מוצג אברם כאיש אמת, שרק "העמיד פנים כאילו הוא אחיה" של שרי, לעומת התיאור המקראי, ממנו משתמע שאברם אף שיקר למלך מצרים וטען בפניו כי שרי אחותו. יוסף גם שילב בחיבורו פרשנות מרחיבה של המקרא, לפיה אברם מוצג כאיש משכיל, המלמד את המצרים את תורת החשבון ושאר חכמות, וכן כבעל יושר אינטלקטואלי, שמחמתו יצא נגד התרבות האלילית שהכיר, ומכוחו מוכן לקבל כל רעיון, אם יוכח כנכון. אברהם מוכרז על ידיו כראשון המונותיאיסטים, "שהעז להכריז שקיים אל אחד יוצר כל" – איש אמיץ ובעל חשיבה עמוקה.

יוסף הרשה לעצמו להשמיט סיפורים משמעותיים בתולדות עם ישראל המופיעים במקרא, כמו מעשה העגל ושבירת הלוחות, מי מריבה וצרעת מרים, ואחרים. כן ביקש להציג בפני הקורא הזר חיבור מתוקן, הכתוב ברוח המקום והזמן, ולכן שיווה לו אופי הלניסטי-רומי מובהק, הכולל תיאור פסיכולוגי של הנפשות הפועלות (רגשותיהן, מחשבותיהן וכו'), או ציטוט נאומים חוצבי להבות מפי גיבורים, המושתתים על מיטב הרטוריקה הרומית. דבר זה בא לידי ביטוי, למשל, במילים ששם בפי יהודה בעמדו לפני יוסף, או בחיבורו מלחמת היהודים, שם ציטט כביכול את נאומו של אלעזר בן יאיר על המצדה.

אברהם שליט מניח כי יוספוס, שאולי לא סמך על שליטתו בשפה היוונית, נעזר ברטורים ובכותבים זרים, כדי להבטיח את קריאותו של הטקסט, ומכאן שזו הייתה חשובה בעיניו יותר מהעברת הפרטים המדויקים שאירעו בפועל. כן טוען שליט כי יוספוס "התאכזר ממש לצורה העברית של שמות המקרא, ושיווה להם צורה יוונית במידת האפשר והבלתי אפשר, והכניסם במיטת סדום של הנטייה היוונית בלי יוצא מן הכלל". מעשה זה מצביע אף הוא על חשיבות הצורה ועל "חיבוב" הטקסט על הקורא הנוכרי, על חשבון המסירה המדויקת. שינויים ודגשים אלה ואחרים מלמדים על עולמו התרבותי של יוספוס; על רצונו להגיש לקורא חומר קריא, מעמיק ו"זורם"; ועל שאיפתו לייקר את אבותיו ואת מקורותיו היהודיים בעיניו.

לדעת שליט, כמודל ל"קדמוניות היהודים" שימש בין היתר חיבורו של דיוניסיוס מהליקרנסוס, "קדמוניות הרומאים".

 מקורות הספר 
מקורותיו העיקריים של יוספוס היו המקרא, ספר מקבים א', איגרת אריסטיאס וכתביו של ניקולאוס איש דמשק. יוספוס מצטט בספר גם את סטראבון וחלקים ממסורת פרושית, המוכרת גם לחז"ל. החוקרות ורד נעם וטל אילן פרסמו מחקר המקיף 35 סיפורים המשותפים ליוספוס וחז"ל, כאשר הסיפורים על התקופה שלפני החורבן מופיעים כמעט אך ורק ב"קדמוניות" ולא בספר "מלחמות היהודים".ורד נעם וטל אילן, בין יוספוס לחז"ל: האגדות האבודות של ימי בית שני, ירושלים תשע"ז

ב"קדמוניות היהודים" נמצא האוסף הגדול ביותר של תעודות בספרות היהודית העתיקה. בין התעודות מצוטט מכתב של אנטיוכוס השלישי בנוגע להתיישבותם של חיילים יהודים בפריגיה ובלידיה, והוא התיאור המפורט ביותר שנשתמר במקורות העתיקים על מפעל התיישבותי־צבאי סלאוקי.

לדברי דוד פלוסר, על אף שיוסף בן מתתיהו השתמש לצורך כתיבת החיבור במקורות כתובים שהועמדו לרשותו, "הוא מגיע לרמת כתיבה כה גבוהה, עד שאין שום תחושה של קבלת מידע מכלי שני".

 כתבי היד ומהדורות דפוס 
החיבור השתמר בידי הנוצרים בשפתו המקורית (בגלל שהוא כולל את העדות הפלוויאנית) ותורגם עוד בתקופה קדומה לשפות רבות. כתב היד הקדום ביותר הוא בשפת המקור, יוונית, מהמאה ה-11 (חותם ספרייתי Ambrosianus 370 F 128) הנמצא בספריית אמברוסיאנה שבעיר מילנו באיטליה.

החיבור תורגם ללטינית כבר בסוף העת העתיקה. תרגום זה מיוחס להירונימוס או בן זמנו טיראניוס רופינוס, והחיבור בתרגום זה היה נפוץ מאוד באירופה הנוצרית בימי הביניים.

ספר יוסיפון הכתוב עברית נכתב כנראה באיטליה במאה ה-11, ומבוסס על קדמוניות היהודים ועל מלחמת היהודים, אלא שהוא יוחס בטעות ליוסף בן גוריון. ספר יוסיפון זכה לתפוצה נרחבת, ואף נדפס לראשונה בשנת ה'של"ו (1476) עוד לפני הדפסת קדמוניות היהודים.

הדפוס הראשון ביוונית יצא לאור בשנת 1544, ומהדורות נוספות ביוונית יצאו החל משנת 1611 ולכל אורך מאה השנים הבאות בקלן ולייפציג שבגרמניה, אוקספורד באנגליה וליידן בהולנד. מאה שנים קודם כבר החלו לתרגם את הספרים לצרפתית, גרמנית, ספרדית, וכאמור ללטינית. בשנת 1602 תומאס לודז' תרגם את הספר לאנגלית, במהדורה בת 800 עמודים ויותר. הספר תורגם לרוסית לראשונה בשנת 1781. תרגומו של ויליאם ויסטון משנת 1737 הוא הנפוץ באנגלית, וקיימות מהדורות דפוס לאורך כל השנים עד ימינו אנו. כמו כן קיימים תרגומים חדשים לאנגלית (הנפוצה בהם בהוצאת Loeb Classical Library) וכן מהדורות מדעיות הכוללות השוואת הכתובים מהמקרא ובין כתבי היד, ואף מהדורה מקוונת, חלקם במסגרת הדפסת הברית החדשה.

 הספר בתרגומיו לעברית החדשה 
 יוסף בן מתתיהו, יוספוס פלויוס, קדמוניות היהודים. מתרגמים מיונית, עם מבוא והערות מאת אלכסנדר שור. ירושלים: ר. מס, ת"ש 1939-תש"ו. [ספרים א'–ח' בלבד]
 יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים (תרגם מהמקור היווני אברהם שליט וצירף מבוא, הערות, באורים, מפות ותמונות). כרך א': ספרים 1–6, כרך ב': ספרים 6–10, כרך ג': ספרים 11–20. ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ד 1944 – תשכ"ג 1963. מהדורה חדשה: מוסד ביאליק, תשמ"ה 1985.

לקריאה נוספת
 אליעזר שולמן, קדמוניות – יוספוס פלביוס כנגד התנ"ך, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, תשנ"ה – 1995.

קישורים חיצוניים

 קדמוניות היהודים, בתרגום של קלמן שולמן, באתר גוגל ספרים (ספרים א-י)
קדמוניות היהודים, בתרגום של קלמן שולמן, 1864-1911, באתר ספריא (רק ספר א' בעברית. השאר באנגלית)
 קדמוניות היהודים, תרגום קלמן שולמן, באתר על-התורה (רק ספר א' בעברית. השאר באנגלית)
 קדמוניות היהודים, בתרגום אלכסנדר שור, באתר פרויקט בן יהודה (ספרים א-ח)
 מהדורה אנגלית של קדמוניות היהודים, בוויקיטקסט האנגלי
 מהדורה יוונית של קדמוניות היהודים, בוויקיטקסט היווני




ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:ספרות יהודית בתקופת בית שני
קטגוריה:כרוניקות של תולדות עם ישראל
קטגוריה:ספרי המאה ה-1
קטגוריה:יוסף בן מתתיהו
קטגוריה:מקרא משוכתב
קטגוריה:ספרי מוסד ביאליק
קטגוריה:ספרי הוצאת מסדה
קטגוריה:ספרות בשפה היוונית