שק לי בתחת

שַׁק לִי בַּתַּחַת, או בקיצור שַׁק לִי, או שַׁק בַּתַּחַת, הוא סלנג עממי, המביע סירוב מוחלט ובוטה לפנייה או לבקשה או לחלופין זלזול בדבריו וביטול דעתו של הפונה.

הביטוי וגרסאותיו
הביטוי נוצר מצימוד מילים משני משלבי לשון שונים: לשון מליצית ("שק", שורש שמופיע, בין היתר, בביטוי "שפתיים יישקו") ומשלב דיבורי ("בתחת") יצר ביטוי במשלב שלישי: סלנג. אף שהביטוי נחשב לניבול פה, הוא נפוץ, בין היתר, בפוליטיקה, בספרות ובאקדמיה.

לביטוי גם גרסאות מעודנות, למשל: יִישָּׁקֵנִי, לשון סגי נהור מהפסוק . דרויאנוב, בספר הבדיחה והחידוד, מַפנה לאותו הפסוק בדרך עוקפת: , הוא שומט את המילה "יישקני" ובכך מרכך את הביטוי עוד יותר.

הביטוי נמצא בשימוש בעברית מראשית המאה ה-20, והוא רוֹוח עד ימינו. הביטוי המקביל בערבית הוא "תִלְחַס טִיזִי" (בערבית: تلحس طيزي; מילולית: לקק לי את התחת), וממנו נגזר, הכינוי הנפוץ בתקופת היישוב "תילחאס טיזי ". כינוי זה, שהיה שגור בפי דוברי עברית, הוא הלחם בסיסים של ביטויים בשתי שפות: "תלחס טיזי" בערבית ו"געשעפטן" ביידיש. ביידיש גם קיים הביטוי המקביל בשלמותו: "קיש מיר אין תָּחַתֿ (נכתב לעיתים טאכעס או טוכעס, נהגה טוּכֶעס או טוֹכֶעס)".

ביטויים מקבילים קיימים, בין היתר, בשפות אנגלית, אספרנטו, גרמנית, הונגרית, יוונית, נורווגית, סלובקית, ספרדית, סרבית, פולנית, פיליפינית, צרפתית, קוריאנית, רומנית ורוסית.

הופעתו הראשונה בדפוס של הביטוי כמטפורה היא ביצירת הביכורים של גתה, "גץ מברליכינגן", דרמה היסטורית על רקע מלחמת האיכרים בגרמניה במאה ה-16, שאותה כתב ב-1773 והקנתה לו את ראשית פרסומו כסופר. ביצירה עונה הגיבור, גץ מברליכינגן, לדרישתו של הבישוף מבמברג שייכנע: "הוא יכול לנשק לי בתחת" (Er kann mich im Arsche lecken). מוצרט כתב קנון מעגלי בשישה קולות ששמו
Leck mich im Arsch (קכל 231). ישנה גרסה נוספת לקנון זה שבה הוחלף הכותר ל-Laßt uns froh sein (הבה נשמח).

ביטוי בסלנג בעל משמעות דומה הוא "קפוץ לי".

בספרות העברית

חנוך ברטוב סיפר שלקראת פרסום סיפורו "יום ולילה" בכתב העת "אורלוגין", שוחח איתו עורך כתב העת, אברהם שלונסקי בעניין קטע-דיאלוג, שבו אומר מישהו בכעס, "אם כך, שק בתחת, ברור לך?!", והשתדל לשכנע את ברטוב להימנע מביטוי גס כזה, אך ברטוב עמד על דעתו והביטוי נדפס.

בקברט הסאטירי "את ואני והמלחמה הבאה" כלל חנוך לוין את השיר "מקאמה לאלוף בום", המתחיל במילים "אנחנו מנשקים לך בתחת, אלוף בום,/ כי לולא אתה לא היינו מנשקים עכשיו כלום".

 מפי משוררים 
 נתן אלתרמן 

בקרב ביר חכים, שהתנהל באמצע שנת 1942 בצפון אפריקה, במהלך מלחמת העולם השנייה, הגיעו שליחים מטעמו של הפלדמרשל הגרמני ארווין רומל אל הגנרל הצרפתי מארי-פייר קניג, ודרשו ממנו להיכנע. על פי העיתון "דבר" השיב קניג "תשובה נמרצת שאינה ראויה לדפוס". המשורר נתן אלתרמן, שכתב באותם ימים בעיתון "הארץ" טור בשם "רגעים" על ענייני השעה, העלה על נס את האירוע בשירו :

 ג. בנימין 

 אשר רייך, חתן פרס אקו"ם לשירה 
שמאל|ממוזער|90px|קבצן

שמאל|ממוזער|90px|ספרנית

 אהרן שבתאי 
שמאל|ממוזער|90px|אהרן שבתאי
שמאל|ממוזער|90px|ממשלת ישראל (1958)
בשירו "אם תבקשו", מתאר אהרן שבתאי בקשות שונות המוצגות לו מאנשי ממשל, והוא מסיים את השיר בתשובתו:

 ראו גם 
 נשיקת הבושה

 לקריאה נוספת 
 "מילון עולמי לעברית מדוברת", דן בן אמוץ, נתיבה בן-יהודה, הוצאת לוין אפשטיין 1972
 "מילון הסלנג המקיף", רוביק רוזנטל, הוצאת כתר 2005
 "עברית בג'ינס", ניסן נצר, הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 2007
 "מילון הצירופים", רוביק רוזנטל, הוצאת כתר 2009

קישורים חיצוניים

  ניסן נצר, הרצאות - עקבות היידיש בצירופי לשון בעברית העממית, הסלנג בשפה העברית - ניוון או גיוון?
  Jodi Heather Egerton, "Kush Mir in Tokhes - Humor and Hollywood in Holocaust Films of the 1990s", University of Texas at Austin, 2007
 Leck mich im Arsch, Sechsstimmiger Kanon

הערות שוליים

קטגוריה:ביטויים
קטגוריה:סלנג
קטגוריה:סלנג עברי
קטגוריה:ניבולי פה