ממלכת כוש

שמאל|ממוזער|250px|האימפריה המצרית בשנת 1450 לפנה"ס
ממלכת כוש הייתה ציוויליזציה קדומה בנוביה שהתפתחה סביב עמק הנילוס באזור שנמצא היום בצפון סודאן ובדרום מצרים. הממלכה הגיעה לשיא כוחה בסוף תקופת הברונזה המאוחרת. אנשיה נקראו בשם כושים. בירתה הדרומית הייתה העיר מרואה.

מקור
האזכור הראשון של נוביה נזכר בזמן השושלת הראשונה של מצרים בשנת 2890 - 3100 לפנה"ס, אז מצרִים החלו לנוע דרומה וגילו את רובה של כוש. בערך בשנת 1500 לפנה"ס עבר האזור לשליטת מצרים הפרעונית תחת שלטונו של תחותמס הראשון.

במאה ה-11 לפנה"ס שלטון המצרים קרס והוקמה ממלכה עצמאית סביב העיר נפאטה בנוביה.

נפאטה
אזור נפאטה, שהיה מרכז השלטון, אוחד על ידי המלך אלראן בתקופה מ-780 - 755 לפנה"ס, אלראן מוזכר כמייסד הממלכה הכושית על ידי יורשיו. הממלכה גדלה והשפעתה גדלה בדרום מצרים, באזור יב (אלפנטינה).  שנים מאוחר יותר המלך הכושי פִּיי כבש את מצרים העתיקה והקים את השושלת העשרים וחמש של מצרים. 

כאשר האשורים פלשו למצרים בשנת 671 לפנה"ס, כוש נהפכה למדינה עצמאית. המלך הכושי האחרון אשר ניסה להשתלט על מצרים היה טנטמני אשר הובס על ידי האשורים בשנת 664 לפנה"ס. כוחה של הממלכה מול מצרים שקע ונוטרל בשנת 656 לפנה"ס כאשר פסמתיך מייסד השושלת העשרים ושש איחד את מצרים. בשנת 591 המצרים תחת פסמתיך השני פלשו לכוש משום ששליט כוש אספאלטה התכוון לפלוש למצרים.

סיוע לממלכות בלבנט במלחמה נגד אשור

בשנת 701 לפנה"ס התקיים מסע סנחריב בלבנט בו כוחות האימפריה האשורית החדשה קיימו מסע עונשין נגד מספר ממלכות מורדות שכללו את ממלכת צידון, ממלכת אשקלון, מורדים מעקרון, וממלכת יהודה. ממלכות מצרים וכוש סייעו למורדים ושלחו כוח צבאי גדול שנלחם באשורים. האירוע אף מוזכר במקרא: "וישמע [מלך אשור] אל [אודות] תרהקה מלך כוש הנה יצא להלחם אתך" (מלכים ב י"ט ט).  

אנשי עקרון, בגלל סיבה לא ידועה, מרדו כנגד מלכם פדי, אשר היה בעל־ברית של אשור, והסגירו אותו לחזקיהו בעת שהוא כבש את ארץ פלשת, כנראה שהם לא העלו לו מיסים וסנחריב יצא להעניש גם אותם. מנסרת סנחריב מתארת את הקרב בין הכושים לבין האשורים.  

יד האשורים הייתה על העליונה וכל הערים נכבשו או נכנעו להן. כתוצאה מהמסע נחרבו ערים רבות ביהודה. ירושלים לא נכבשה אך יהודה נותרה ממלכת חסות תחת האשורים ולאחר מכן תחת המצרים, עד לכיבושה בידי האימפריה הבבלית החדשה.

בתנ"ך
השם שניתן לתרבות מקורו בתנ"ך: כוש בן חם אחד מנכדיו של נח שהתיישב בצפון מזרח אפריקה. התנ"ך מתאר את כוש באזור סודאן, דרום מצרים, אריתריאה, אתיופיה וסומליה. ממלכתו של אחשוורוש השתרעה מהודו ועד כוש.

כמה מהחוקרים מזהים את כוש בדרום חצי האי ערב. לפי אגדה הידועה בגרסאות שונות החל מן המאה השנייה, משה כיהן כמלך בכוש, במשך ארבעים שנה, לאחר שברח ממצרים מפחד פרעה.

ראו גם
 כושי
 תרבות קרמה

לקריאה נוספת
 הערך: כוש (א, ב, ג,), לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 391.
 יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974.

קישורים חיצוניים



*
קטגוריה:סודאן: היסטוריה
קטגוריה:מצרים: היסטוריה
קטגוריה:עמים הנזכרים בתנ"ך
קטגוריה:מקומות במכתבי אל-עמארנה
קטגוריה:ישויות פוליטיות בתנ"ך