פרנצ'סקו ג'מיניאני

פרנצ'סקו ג'מיניאני (באיטלקית: Francesco Geminiani; 5 בדצמבר 1687 - 17 בספטמבר 1762) היה כנר, מלחין ותאורטיקן מוזיקה איטלקי.

חייו
ג'מיניאני נולד בלוקה. הוא למד מוזיקה אצל אלסנדרו סקרלטי וכינור אצל קרלו אמברוג'ו לונאטי במילאנו ואחריו אצל ארכאנג'לו קורלי. משנת 1711 עמד בראש תזמורת האופרה בנאפולי, כמנצח התזמורת והכנר הראשי שלה, מעמד שסיפק לו הזדמנויות רבות לבוא במגע עם אלסנדרו סקרלטי. ב-1714 מצויד במוניטין של כנר וירטואוז, הגיע ללונדון, שם נפרשה עליו חסותו המיוחדת של ויליאם קאפל, הרוזן השלישי מאסקס, שהיה לפטרונו הקבוע. ב-1715 ניגן קונצ'רטי לכינור, עם הנדל על הקלוויכורד, בחצר ג'ורג' הראשון.

ג'מיניאני השתכר למחייתו בהוראה ובכתיבת מוזיקה וניסה לספק את תשוקתו לאספנות במסחר באמנות, לא תמיד בהצלחה.

אחרי שביקר בפריז והתגורר שם זמן מה, חזר לאנגליה בשנת 1755. ב-1761, באחד ממסעותיו לדבלין, גנב ממנו משרת כתב יד של יצירה, שעל חיבורה שקד זמן רב. הסברה אומרת, שצערו על האובדן הזה החיש את מותו.

נראה, שג'מיניאני היה כנר מן המעלה הראשונה. תלמידיו האיטלקים כינוהו, על פי השמועה, "איל פוריבונדו", "המטורף", בגלל מקצביו עתירי הרגש והנלהבים. הוא ידוע בעיקר בשלוש סדרות של קונצ'רטי גרוסי, אופוס 2, אופוס 3 ואופוס 7 שלו (בסך הכול כתב 42 קונצ'רטי), המציגים את הויולה כאחת מקבוצת הקונצ'רטינו של הסולנים, מה שעושה אותם, ביסודו של דבר, לקונצ'רטי לרביעיית מיתרים. היצירות האלה קונטרפונקטיות עד תוך-תוכן וזאת כדי לרצות את הקהל הלונדוני, ששימר עדיין את אהבתו לקורלי, לעומת הסטיל גאלאנט, סגנון שאינו מקפיד על מספר הקולות, שהיה אופנתי ביבשת אירופה בתקופת חיבורן. ג'מיניאני גם עיבד מחדש קבוצה של טריו סונאטות וגם את 12 הסונאטות המפורסמות (כולל "לה פוליה") לכינור סולו עם בסו קונטינואו, אופוס 5, של מורו קורלי לקונצ'רטי גרוסי.

"אמנות הנגינה בכינור" יצא לאור בלונדון (1751) והוא הסיכום הנודע ביותר לשיטה האיטלקית של נגינה בכינור במאה ה-18 ומקור יקר-ערך לחקר נוהגי הביצוע בשלהי תקופת הבארוק, הכולל מידע מפורט על ויבראטו, טרילים ושאר טכניקות כנריות. Guida harmonica שלו (בסביבות 1752, עם תוספת בשנת 1756) הוא מחקר יוצא דופן ביותר בהרמוניה לשלהי הבארוק, המשמש כעין אנציקלופדיה של תבניות בסו קונטינואו ובניית הרמוניות עליהן. בסך הכול יש 2236 תבניות ובסוף כל תבנית מופיע מספר עמוד כהפניה לתבנית הבאה הפוטנציאלית; מכאן, שמלחין מתלמד המעיין בספר יכול לקבל מושג על כל האפשרויות הפתוחות לפניו אחרי כל קו קצר של בס נתון.

מיצירותיו 

with opus number
 op. 1: 12 Sonatas for Violin and basso continuo (London, 1716)
 op. 2: 6 Concerti grossi (London, 1732)
 op. 3: 6 Concerti grossi (London, 1733)
 op. 4: 6 Concerti grossi (London, 1739)
 op. 4/II: 6 Sonatas for Violin and basso continuo.
 op. 5: 12 Concerti grossi after Arcangelo Corelli's Violin sonatas op. 5 (London, 1726/27)
 op. 5/II: 6 Sonatas for Violoncello and basso continuo (Paris, 1746)
 op. 6: 6 Concerti (London, 1741/42, lost)
 op. 7: 6 Concerti grossi (1746)
 op. 8: Rules for playing in a true Taste (London, ca. 1748)
 op. 9: The Art of Playing on the Violin,  (London 1751)
 op. 10: Guida Armonica o Dizionario Armonico (ca. 1752, 1756 enlarged)
 op. 11: The Art of Accompaniment on the Harpsichord, Organ, etc. (1756)

without opus number
 La Foresta Incantata
 26 Violin concertos
 24 trio sonatas for 2 violins and basso continuo

Solo sonatas
 Sonatas for Violin solo.
 Pieces de Clavecin (1743)
 Second Collection of Pieces for the Harpsichord (1762)
 Art of Playing on the Guitar or Cittra (1760)

קישורים חיצוניים

 "חיי פרנצ'סקו ג'מיניאני" 
 פרנצ'סקו ג'מיניאני: "אמנות הנגינה בכינור"



קטגוריה:כנרים איטלקים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מורים למוזיקה באיטליה
קטגוריה:ילידי 1687
קטגוריה:נפטרים ב-1762
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-18