גוליית

גׇּלְיָת הוא דמות מקראית, לוחם פלשתי גדול ממדים מגת אשר לחם בישראל בימיו של שאול המלך. שמו ותיאורו מופיעים לראשונה ב.

שמו ומוצאו
פרט לפסוק ד' בו גָּלְיָת נקרא בשמו, נזכר גָּלְיָת בפרק י"ז רק בהתייחסות למוצאו: הַפְּלִשְׁתִּי. מוצאו של גָּלְיָת מהעיר הפלישתית גת. הכינוי "הפלישתי" מרמז על נקודת מבטם של בני ישראל. ייתכן כי שמו של גָּלְיָת הוא מהשורש ג-ל-ה. ואילו משה גרסיאל מצביע על מצלול בצימוד השמות 'גׇּלְיָת שמו מגת, צימוד זה לשיטתו, יוצר חרוז פנימי. בקרב החוקרים יש מחלוקת האם השם גוליית הוא שמי או פלשתי או שאולי, כפי שהציעו בנימין מזר ואחרים מדובר בשם תאופורי חורי המורכב מהיסודות גל (דבר) והקדומת התיאופרית - ת' המהווה צורה מקוצרת שכיחה של שם האל תשוב לפיכך 'גליית' בהוראת דבר האל תשוב.
לפי , גוליית הוא אחד מארבעת ילידי הרפה. יש שפירשו את "ילידי הרפה" כאחד מיתר הרפאים שהיו תושבי הארץ הקדומים. לפי פרשנות זו ייתכן שתיאורו כגיבור פלשתים מתייחס לארץ מוצאו או מגוריו, אך מוצאו אינו מעמי פלשתים אלא מהרפאים.

 קרב דוד וגוליית 

על פי המתואר ב, התרחשה מלחמה בין פלשתים, שגוליית הוא גיבורם, לממלכת ישראל. איש אינו מנסה לגבור על גוליית עד שהנער דוד מתנדב להילחם בו ומצליח להורגו. בכך מוכרעת כל המלחמה.

סיפור מקביל לסיפור זה, מסופר בקצרה ב אך שם הגיבור הנלחם עם גוליית בפרק זה הוא אלחנן בן יערי.

תיאור דמותו במקרא
לתיאור קומתו ולבושו של גָּלְיָת מוקדשים ארבעה פסוקים ב: 

על פי שיטת הרמב"ם לפיה אמה היא 45.6 ס"מ (וזרת היא מחצית האמה, כלומר 22.8 ס"מ) יוצא שגובהו של גוליית הוא 2.96 מטר.על פי שיטות מידה אחרות (כגון שיטת החזון איש לפיה מידת טפח היא 9.6 ס"מ, ואמה, שהיא שישה טפחים - 57.6 ס"מ) גובהו של גוליית מתקרב לארבעה מטרים

הציוד הצבאי אותו נושא גָּלְיָת מתאים להתמודדות הנעשית פנים אל פנים.
תיאורו של גָּלְיָת בהמשך כענק הבז לדוד בא להסביר את עונשו של גָּלְיָת, .
יוסף בן מתתיהו בספרו "קדמוניות היהודים" מוסיף על התיאור במקרא וטוען כי רבים היו נושאים את כליו וכידונו היה כבד מלשאת אותו ביד ימין. הציוד אשר ברשות גָּלְיָת דומה לתיאור הציוד אשר נמצא בידי גיבורי ה"איליאדה" להומרוס, אשר מוצאם מאיי יוון.

לפי חלק מגרסאות תרגום השבעים, גובהו של גוליית היה רק ארבע אמות וזרת. (2.05 מטרים, על פי שיטת המדידה המובאת לעיל)

 גוליית על פי המדרש
250px|ממוזער|שמאל|דוד וגוליית. הקפלה הסיסטינית, ציור מעשה ידי מיכלאנג'לו
התלמוד מזהה את אמו של גׇּּלְיָת עם ערפה המואבית, שלשיטתם היא הרפה, הנזכרת במקרא כדמות וכאמם של שלושת הענקים המוזכרים במקרא (). שני שמות אלה, ערפה והרפה, נדרשים בתלמוד על דרך גנאי. על בניה הענקים של ערפה-הרפה נאמר ב: . ובהמשך: . הדברים רומזים לדוד המלך, מצאצאי רות, שהרג את גָּלְיָת. המסורת המזהה את ערפה עם הרפה באה לידי ביטוי גם במדרש רות זוטא, המזהה את גׇּלְיָת הפלישתי כבנה של ערפה. על פי המקרא, גׇּּלְיָת הוא מצאצאי הרפה יאיר זקוביץ מציין כי המסורת אשר מזהה את ערפה עם הרפה מתעלמת מהעובדה, שערפה היא מואבייה ואילו בני הרפה הם פלשתים. לשיטתו הזיהוי נובע מהיות בני הרפה המכונים אף הם 'רפאים' () והם תושבי עבר הירדן.

עוד נאמר בגמרא שערפה שכבה עם מאה גברים וכלב ומהם נוצר גוליית.

בתוספתא לתרגום נכתב שגוליית היה מזרע שמשון. רבי משה סופר כתב בספרו תורת משה שערפה התעברה משמשון בעת מאסרו אצל פלשתים.

גוליית על פי האסלאם
שמו של גׇּלְיָת מופיע בקוראן בסורה 2, סורת אל-בקרה, סורת הפרה, 249–251. מעבר לכתוב בסורה זו, הכתוב בקוראן אינו מרחיב דבר. מוחמד בן עבד אללה אלכסאאי אשר כתב בסביבות המאה ה-11, אשר אודותיו ידוע מעט מאוד, מרחיב מעט על מידת גובהו של גָּלְיָת בספרו "סיפורי הנביאים". מידת גובהו על פי אלכאסאאי היא שמונה עשרה אמה. בספרו של אלכסאאי, גׇּלְיָת מגיע לשדה הקרב כאשר הוא רכוב על פיל. לפי אלכאסאאי הדו-שיח המתנהל בין דוד לְגׇלְיָת שזור דברי זלזול כלפי דוד. בסיפור זה נוטל דוד שלוש אבנים ובעזרתן הוא מביס את גׇּלְיָת ובשתיים האחרות את צבאו של גׇּלְיָת.

 מי הרג את גוליית?
בסיפור המופיע ב, דוד הורג את גָּלְיָת בעמק האלה ובסיפור המופיע ב הוכה גָּלְיָת על ידי אלחנן בן יערי. הדמיון בין שני הסיפורים אינו רק בזהות המפסיד אלא גם במקום מוצאו העיר גת. בשני המקורות נערך קרב ביניים בין שני יחידים. בשני הסיפורים מושוות חניתו של גׇּלְיָת ל"מנור אורגים". השוני בין שני הסיפורים הוא, שדוד הכה את הפלישתי בעמק האלה ואילו הסיפור על אלחנן בן יערי מורה על מקום אחר בשם גוֹב. ב מובא הסיפור בשינוי פרטים: וַתְּהִי עוֹד מִלְחָמָה אֶת פְּלִשְׁתִּים וַיַּךְ אֶלְחָנָן בֶּן יעור אֶת לַחְמִי אֲחִי גָּלְיָת הַגִּתִּי וְעֵץ חֲנִיתוֹ כִּמְנוֹר אֹרְגִים
כלומר לפי דברי הימים, אלחנן הרג את אחיו של גׇּלְיָת, ששמו "לַחְמִי".

בחקר המקרא נהוג לראות בשני הסיפורים כסותרים זה את זה, ומספר חוקרים הציעו פירושים שונים לשוני. בתוך כך, יש המייחסים את הרג גוליית לאלחנן, בנימוק שהמסורות של דוד, בהיותו דמות מרכזית, נוטות "לשאוב" אליהן מסורות אחרות ולייחס אף אותן לדוד. לדעת חוקרי מקרא כדוגמת יאיר זקוביץ, סיפור על דמות שולית זו מאוגד ומסופח לדמותו של דוד, שהיא הדמות המרכזית. לשיטתם, סיפורו של אלחנן הוא המסורת הקדומה ואילו סיפור דוד וגׇלְיָת הוא סיפור מעובד הבא להאדיר את שמו של דוד. בגרסת ספר דברי הימים לפיה הפלשתי היה אחיו של גׇּלְיָת הם רואים כניסיון של המחבר ליישב את הסתירה שבספר שמואל.

לעומת זאת, הפרשנות המסורית לסיפורים דוגלת בפירוש שמיישב בין השניים. כך, יהודה קיל בפירוש דעת מקרא משער כי הגיבור, שהרג אלחנן קרוי גׇּלְיָת על שם הגיבור שהרג דוד, או ש"גׇּלְיָת" הוא כינוי לכל גיבור פלישתי. לפי רש"י ופירוש יונתן שמובא ברד"ק, אלחנן בן יערי הוא דוד.
200px|ממוזער|שמאל|דוד וגוליית ציור מעשה ידי רובנס

מותו
המחבר המקראי מדווח כי:  והלה הורג את גׇּּלְיָת, כאשר הוא משתמש בעזרת קלע ואבן.
מהסיפור בשמואל א', י"ז עולה כי האבן טבעה במצחו של גׇּלְיָת ודוד נותן לו את מכת המוות בחרבו. ישנם קווים מקבילים בתיאור נפילתו ומותו של גׇּלְיָת לבין נפילתו של האל דגון. גׇּלְיָת כמו דגון יכול להשתמש באלוהיו בקללות נגד האויב אך לא להינצל בידיו. כמו גׇּלְיָת גם על דגון מסופר כי הוא שוכב על הארץ וראשו כרות. לאחר הקרב חרבו של גׇּלְיָת הובאה לעיר הכהנים נוב. החרב ניתנה לדוד בחזרה על ידי אחימלך בן אחיטוב בעת שברח מפני שאול.

ייצוג דמותו בתרבות
ג'ורג' ואיירה גרשוין מזכירים את דויד וגוליית כדוגמה לסיפור תנ"כי שלא התקיים במציאות בשיר "It Ain't Necessarily So" מתוך האופרה העממית "פורגי ובס". דרורה חבקין הלחינה ושרה את השיר "וחרב אין ביד דוד", שבוצע גם על ידי להקת פיקוד הצפון.
להקת "כוורת" שרה את השיר "גוליית", אשר מתאר באופן היתולי את דמותו של גָּלְיָת, את יחס עם ישראל אליו ואת הקרב.
אחד השירים הראשונים שהקליט הזמר שלמה ארצי הוא השיר "גוליית", אותו הלחין למילותיו של אהוד מנור. טוביה צפיר שר עם איתי ג'רופי ומקהלת ילדים את השיר על דוד וגוליית בסיפורי התנ"ך למילים של מירי מאיירס ולחן של ליאורה שלזינגר בשנת 2005.
הלהקה "המארס וולטה" (The Mars Volta) הוציאה בשנת 2008 את האלבום "התוהו ובוהו בגוליית" ("The Bedlam in Goliath"). אלבום המתאר את גָלְיָת באופנים שונים.

ידוע פסלו של האמן אנדריאה דל ורוקיו שנקרא "דוד". הפסל מציג את המלך דוד בצעירותו, עומד בתנוחת ניצחון מעל ראשו הכרות של גָּלְיָת. הפסל מוצג המוזיאון הלאומי ברג'לו, בפירנצה, איטליה. העתק של הפסל, מוצג במוזיאון מגדל דוד.
שני פסלים סביבתיים של האמן אביגדור ניצן, הוצגו בתערוכת פסלי חוצות בכפר סבא. אחד הפסלים מתאר את דוד הנער אשר הרג את גָּלְיָת הענק. דמותו של גׇּלְיָת הענק צבוע בכחול שרועה על הקרקע במרחק מדוד.
בציורים רבים מודגש גודלו של גׇּלְיָת בניגוד לדוד גם כאשר הוא שרוע על האדמה, כמו בציוריהם של רובנס וטיציאן. ציורים אחרים מדגישים את גובהו וגודלו ומתארים את קרב הביניים כמו באיור של נחום גוטמן משנת 1938. ברבים מן הציורים שצוירו על ידי אמנים מפורסמים כמו גוסטב דורה, ראשו של גׇּלְיָת כרות. אחד הציורים הידועים הוא דוד עם ראשו של גוליית של האמן האיטלקי קאראווג'ו, וכן גם ציורו של הצייר הגרמני אוסמר שינדלר.
200px|ממוזער|שמאל|דוד וגוליית ציור מעשה ידי אוסמר שינדלר

ראו גם
 דוד וגוליית

קישורים חיצוניים

 יסודות של היסטוריה וריאליה בתיאור בעמק האלה וקרב דוד וגוליית (שמ"א י"ז), באתר "מקראנט"


 גולית סבל מבעיות של עודף בהורמון הגדילה, מתוך אתר "הידען"
  פרק 46 – דבר היום: שש אמות וזרת – מי הרג את גליית? בפודקאסט "דברי הימים", בהגשת אילן אבקסיס





הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר שמואל
קטגוריה:לוחמים בתנ"ך
קטגוריה:דוד
קטגוריה:אישים שעל שמם בעלי חיים