חוויית סף מוות

שמאל|ממוזער|250px|אנשים רבים שחוו חוויית סף מוות העידו שראו מנהרה שממנה נבע אור בהיר
חוויית סף מוות (באנגלית: Near-Death Experience; בראשי תיבות: NDE) היא חוויה שמתרחשת לעיתים בעת מוות קליני. חוויית סף מוות נחווית באופן שווה בכל רחבי העולם בתדירות זהה, בכל טווח הגילאים, וכן בכל מגזר תרבותי או דתי – המאפיינים והפרטים שמופיעים בחוויות משתנים בהתאם לדת ולתרבות המקומית.

בכל רחבי העולם קיימים דיווחים על חוויות אישיות בעלות מאפיינים דומים אצל אנשים שחוו מוות קליני. ברוב המקרים החוויה היא חיובית, ועשויה להכיל מגוון תחושות כולל חוויה חוץ גופית, תחושות ריחוף, שלווה מוחלטת, ביטחון, חום, שמחה, סקירה של אירועי חיים מרכזיים, נוכחות של אור בהיר, ראיית אנשים קרובים שנפטרו וראיית דברים שהיו בסביבת גוף האדם בזמן המוות הקליני (למשל חדר ניתוח). לפעמים (כ-5%) היא נחווית כטראומה ובמקרים קיצוניים אף משאירה סימנים של פוסט-טראומה.

יש ניסיונות שונים להסביר את התופעה. הסברים אלו שונים מאוד זה מזה, ולרוב נחלקים בין הסברים המבוססים על מדע לבין הסברים המבוססים על רוחניות, וכן בין הסברים חילוניים להסברים דתיים.

 ממדי התופעה 
חוויית סף מוות היא תופעה נפוצה. על פי סקר מכון גאלופ שפורסם בשנת 1992, כ-13 מיליון איש (5% מהאוכלוסייה באותו זמן) חוו חוויה כזו בארצות הברית. סקר אחר שפורסם בגרמניה העריך את שיעור החוויה בכ-4% מהאוכלוסייה.

מחקר שפורסם בהולנד על ידי הקרדיולוג פים ואן לומל מצא כי 18% מאלו שעברו דום לב והוגדרו במוות קליני, דווחו לאחר מכן על חוויית סף מוות.

מחקרים במדינות לא-מערביות, כולל סין, הודו, תאילנד, טיבט, קהילות ילידיות באוסטרליה, צ'ילה, גואם, הוואי ועוד, מצביעים על כך שהחוויות המדווחות בהן דומות בכך שיש תחושת "חיים שאחרי המוות" או מודעות לכך שאדם נמצא במצב של מוות, תיאור של שלווה גדולה, פגישת קרובים שנפטרו, פגישת ישויות רוחניות, וכן מעבר על "סרט" מאורעות החיים.

על פי אזכורים בספרות עתיקה נמצא שהתופעה הייתה מוכרת לכל אורך הדורות. היא מוזכרת כבר בכתבי אפלטון בשנת 420 לפני הספירה, במקורות של היהדות מלפני 2,000 שנה ואילך, וכן בכתבים היסטוריים שונים ברחבי העולם. בעידן המודרני החלו להצטבר עדויות מתועדות, ואף מוקלטות ומצולמות, ובסוף המאה ה-20 התחילו ניצני מחקרים מדעיים המנתחים את התופעה.

 מחקר מדעי של חוויית סף מוות 
המחקר המדעי של חוויית סף המוות נחלק לשני כיוונים עיקריים. מחקרים המבוססים על תצפיות ששואפים לתאר את החוויה, כפי שהיא מוסברת על ידי החולים, וניסויים מדעיים שמנסים להתחקות אחר התופעה גם בממד שמתקיים מחוץ לחוויה הסובייקטיבית. סוג זה של ניסויים מדעיים מורכב במיוחד לביצוע ומתקשה לספק הוכחות חותכות, בגלל מיעוט המקרים הספציפיים לכל מאפיין של חווית סף המוות, ומצבם הבריאותי הרעוע של רבים מהנבדקים, שמקשה על בדיקתם.

חוקרים שונים, ביניהם סם פרניה  שהוביל כמה מהמחקרים הגדולים בתחום, מפרשים את הממצאים שנאספו עד 2020 ככאלו המצביעים על כך שבדקות הראשונות לאחר המוות התודעה האנושית עדיין קיימת. אחרים, דוגמת הדוקטור לפסיכולוגיה רון סיגל, רואים בחווייה המתוארת כהזיה של המוח. סיגל מנמק את גישתו בכך שהתסמינים השונים של חוויית סף המוות - החל מראיית האור ועד לתחושה שכל חוויות החיים חולפות במהירות מול העיניים - כבר זוהו ככאלו שיכולים להיגרם על ידי תופעות שונות כמו חום גבוה, התעלפות, זיהום, לחץ או אף כתוצאה מתופעות פסיכולוגיות. דרגות קיצוניות של תסמינים אלו עלולים להשפיע על הנשימה ודופק הלב או על מערכת העצבים האוטונומית, באופן שיגרום להפחתה קצרה של העברת חמצן למוח. גם מחקר שבחן מניעת חמצן למוח בקרב חולדות וגם מחקריו של פרניה הצביעו על קשר בין הפחתת חמצן למוח לחוויית סף מוות, והראו שמצב זה מעורר גירוי גבוה בפעילות המוחית בשלבים המוקדמים של דום לב כאשר נפסקת זרימת הדם במוח.

הפסיכולוגית סוזן בלקמור,  שבחנה עדויות מרחבי העולם עם מאפיינים של חוויות סף מוות, טוענת כי אלה מושפעות מהדת והתרבות המאפיינת את סביבתו של הנבדק (למשל, פגישות עם דמויות מסוימות), והעלתה את ההשערה כי כאשר התפיסה החושית של הגוף קורסת, המוח מנסה לגשר על הפער באמצעות שימוש בסמלים מוכרים. הנוירולוג קווין נלסון, שחקר את התהליכים הביולוגים של החוויה, הצביע על אפשרות לקשר בין התהליך המוחי בעת חוויית סף מוות לבין התהליך שמתקיים בעת חלימה, אולם מחקר זה עדיין אינו מבוסס.

החל משנת 1982 מוציא לאור ארגון IANDS את כתב העת Journal of Near-Death Studies.

 סקירת המחקרים הבולטים 
 ממצאיו של ריימונד מודי 
החלוץ בתחום המחקר המדעי היה ד"ר ריימונד מודי (Raymond Moody), רופא צעיר שהתמחה בפסיכיאטריה, שפרסם בשנת 1975 את הספר "החיים שלאחר החיים". ספר זה, המבוסס על מחקר איכותני שערך, מביא 150 עדויות של אנשים אשר נפגעו קשות ומתו מוות קליני, ואחר כך חזרו להכרתם, רובם חולים קשים או פצועי תאונה - שהוכרזו מתים אך נשארו בחיים כניסים רפואיים. העדים הרבים שהביא עמדו מאחורי עדותם, גם לאחר בדיקות חוזרות, ומבחינתם דיווחו על אירועי אמת.

מודי הביא במחקרו עדויות בעלות מאפיינים דומים מרגעי הפטירה, ולגבי מה שלפי הטענה התרחש מיד אחר כך. בעדויות אלה חוזר התיאור של תחושת עזיבת הגוף הפיזי וריחוף, ראיית מנהרה ולעיתים מעבר דרכה, אור חזק, ובדרך-כלל לבן, וקיומה של ישות, שאינה בהכרח מוגדרת, השופעת אהבה ללא קץ, ששוחחה עמם והבינה אותם, אף על פי שלא "דיברה" באופן מילולי.

 המחקר של פרניה 
בשנת 2001 פרסמו סם פרניה ועמיתיו את תוצאות מחקרם שנמשך שנתיים, ובמהלכו תועדו 63 מקרים של חולים שהוחיו בהצלחה לאחר דום לב. 11.1% מהנבדקים דיווחו על זיכרונות כלשהם מסף המוות, ובאותם המקרים תועד לחץ חמצן מעט גבוה יותר באותם החולים. החוקרים מיקמו בתקרת החדר סימנים מיוחדים לזיהוי כדי לנסות לבחון מקרים של "חוויה חוץ גופית", אולם לא עלה בידם להגיע למסקנה מחקרית בהקשר זה.

 המחקר של פים ואן לומל 
סקר שנערך בבתי חולים בהולנד בשנת 2001, וכלל 344 חולים שעברו החייאה מוצלחת, העלה ש-62 מתוכם (18%) דיווחו על חוויית סף מוות. ל-21 מתוכם (6%) היה "זיכרון כלשהו" ול-6 (2%) מהם היו חוויות near-death experience) NDE) עמוקות מאוד (היתר הוגדרו כדרגות ביניים).

 אופי החוויה אחוז המדווחים מכלל המדווחים על NDE מודעות להיותו מת 50% רגשות חיוביים 56%"יציאה מהגוף" 24% תנועה ב"מנהרה" 31% תקשורת עם אור 23% צפייה בצבעים 23%צפייה בנופים "שמימיים" 29% פגישה עם אנשים שמתו 32% סקירה של החיים 13% נוכחות גבול 8%
דוגמה לדיווח על חוויה חוץ גופית: 

על שכיחותה של החוויה מעיד סקר של מכון גאלופ המדווח על כשמונה מיליון אמריקאים שטוענים שחוו חוויה שכזאת. מחקר שהשווה סיפורי חוויות סף מוות לפני ואחרי שנת 1975 (אז הביא הפאראפסיכולוג ריימונד מודי את התופעה לתודעת הציבור הרחב), הראה כי הסיפורים ברובם אינם אופנה מתחלפת.

 מחקר חוזר של פרניה 
החל משנת 2008 ניסה סם פרניה לשחזר את מחקרו משנת 2001, אולם הפעם בהיקף גדול יותר ולאורך טווח רב יותר, בתקווה להצליח ולבחון הפעם מקרים של חוויה חוץ גופית, באמצעות תמונות נסתרות שניתן יהיה לראותן רק מזווית גבוהה. נכון לשנת 2020 המחקר נמשך ברצף ב-25 בתי חולים באירופה ובאמריקה, וסיפק נתונים מלמעלה מ-2,000 מקרי החייאה בדום לב, אולם רק מעט מאוד מאותם המקרים היו רלוונטיים למחקר. מבין מעט יותר מ-300 ששרדו את ההחייאה, 142 יכלו להתראיין בפועל מסיבות רפואיות או מהעדפה אישית. מתוך 142 המרואיינים, 38% דיווחו שזכרו דבר מה מהשלב שבו היו מחוסרי הכרה, ובפועל 9% בלבד חוו תסמינים המזוהים ממש עם חוויית סף המוות. 2 מטופלים דיווחו גם על חוויה חוץ גופית, אולם אחד מהם לא יכול היה להשלים את הריאיון מנסיבות בריאותיות, והשני עבר את ההחייאה בחדר שבו במקרה לא הציבו החוקרים תמונות, כך שגם בשלב זה לא היה יכול פרניה להציג מסקנה כלשהי בנוגע לאותנטיות של החוויות.

 מחקרים נוירולוגים 
הבסיס הנוירולוגי של חוויית סף המוות אינו ידוע, אם כי ישנן השערות שונות המנסות לרמז על אופיו.

מחקר של קווין נלסון (Kevin R. Nelson, מהמחלקה לנוירולוגיה של אוניברסיטת קנטקי) שפורסם בשנת 2006 ב-Neurology מצביע על קשר בין פריצת שנת רע"מ (REM intrusion) לחוויית סף המוות. פריצת שנת REM היא תסמונת שבה נוצר מצב דמוי שנת REM (השלב בשינה המאופיין בתנועות עיניים מהירות וחלימה מוגברת) בזמן ערות. ההפרעה מאופיינת בתחושת ערות המלווה חוסר שליטה על הגפיים ובהזיות חזותיות ושמיעתיות. המצב נלווה בדרך כלל להפרעות שינה. מחקרו של נלסון בדק 55 אנשים שדיווחו על חוויית סף מוות, והראה שכיחות גבוהה של הפרעות שינה הקשורות בהזיות (60%) לעומת קבוצת ביקורת (במאפייני גיל ומין דומים). נלסון העריך בעקבות תוצאות המחקר שלאנשים שחווים חוויית סף מוות יש נטייה נוירולוגית שמעודדת תגובתיות של פריצת שנת REM במקרים שונים, דוגמת סכנה, גם אם אינם מאובחנים כבעלי פריצת שנת REM. חלק מעמיתיו הנוירולוגים הטילו דופי במחקרו, וטענו שהמחקר לא בוצע באופן המאפשר לגבש מסקנה ברורה.

מחקר שפרסמה אוניברסיטת מישיגן בשנת 2013 בחן פעילות אלקטרואנצפלוגרם מוחית בחולדות 30 שניות לאחר שנגרם להם מוות קליני בדום לב, וגילה בכל המקרים שנבחנו דפוסי פעילות מוחית האופייניים לתפיסה מודעת ברמת גירוי גבוהה, גם לאחר הפסקת זרימת הדם במוח. בנוסף, פעילות מוחית דומה נצפתה גם בקרב חולדות שחוו חנק. מסקנתם של החוקרים הייתה שמניעת חמצן מהמוח, או מניעה משולבת של חמצן וגלוקוז, גורמת להתעוררות מוגברת של פעילות מוחית.שמאל|ממוזער|250px|מולקולת קטמין, סם הזיה היוצר תחושות הדומות לחוויית סף מוות כולל "יציאה מהגוף"
 תחושת יציאה מהגוף 

אחת התופעות המדווחות במצבי סף מוות היא יציאה מהגוף (Out Of Body Experience OBE) וראיית האדם את עצמו והסביבה מלמעלה. ד"ר ברוס גרייסון תיעד במשך כ-50 שנים של מחקר באוניברסיטת וירג'יניה מקרים רבים שבהם תואר החדר מזווית השהייה בחוויה החוץ-גופית. בנוסף נגבו תיאורים מדויקים של מהלך אירועים בעת ניתוח שהתבצע בהרדמה כללית, שהתפתח למוות קליני.

בעקבות בדיקות נוירולוגיות הוצעו הסברים שונים לתופעה זו, כמו פריצת שנת רע"מ (REM intrusion) במהלך ערות, תופעות שנגרמות עקב מחסור חמצן למוח, ואף הוצעו הסברים פסיכולוגיים שונים לתופעה. עם זאת, בעקבות מיעוט מקרים וקושי לבצע מחקר בנבדקים על סף מוות, נכון לשנת 2020 טרם התגבשה תיאוריה מסודרת בנושא.

השפעת חוויית סף מוות
מחקרי מעקב אחר אנשים שדיווחו על חוויית סף מוות גילו, כי בעקבות החוויה הם פוחדים פחות מהמוות, אמפתיים יותר, סומכים יותר על אינטואיציה, פגיעים יותר מבחינה רגשית ומאמינים יותר בחיים שלאחר המוות. אנשים לאחר חוויית סף מוות נוטים להתחזק באמונתם הדתית בעקבות האירוע.

לפי ליאונרד ל. מרטין, צמיחה פסיכולוגית עשויה לנבוע מחוויית סף מוות משום שהמודעות לקרבת המוות עשויה להביא את החווה לבנייה מחודשת של סדר העדיפויות בחייו. מתחדדת ההבחנה בין מטרות ויעדים שמקורם תרבותי ושאינם משקפים את ערכיו העצמיים של האדם ליעדים וערכים אותנטיים. שינוי של סדר העדיפויות בעקבות טראומה מביא לעיתים לחיים מספקים יותר.

גארי גרות' מרנט השווה אמונות וגישות של אנשים שעברו אירוע מוות קליני המלווה בחוויית סף מוות לעומת אנשים שהמוות הקליני אצלם לא היה מלווה בחוויה. מחקר זה גילה הבדל מובהק בין הקבוצות: מי שדיווח על חוויית סף מוות עבר שינויים משמעותיים בחייו יותר ממי שנמצא בסכנת חיים ללא חוויית סף המוות. נוסף לדיווחים העצמיים, דיווחו על השינויים גם בני ובנות זוגם של הנבדקים. השינויים כללו:
אכפתיות מוגברת לאחרים
היחלשות הפחד מהמוות והתחזקות האמונה בחיים לאחר המוות
 ירידת העניין בנכסים חומריים
עלייה בערך העצמי
הערכה גוברת לתופעות הטבע ומודעות גדולה לתופעות על-טבעיות.

נמצא מתאם חיובי בין עצמת השינויים לעומקה של חוויית סף המוות שעבר הנחקר. מסקנת המחקר הייתה שחוויית סף המוות ולא עצם ההימצאות בסכנת חיים הם שהביאו לשינוי בתפיסת העולם ובאישיות.

ג'ון רן-לואיס, פעיל בתנועת "אלוהים מת", שהיה עד לחוויית סף מוות, הפך אחריה לתומך במיסטיקה.

הקבלה למקורות ביהדות

ישנה הקבלה בין מקורות היהדות לפרטים המתוארים בעדויות על חוויית סף המוות:
 "יציאה מהגוף" וריחוף על פני הגוף: תלמוד ירושלמי מסכת מועד קטן פ"ג הלכה ה.
 תנועה ב"מנהרה": בספר הזוהר: "וכד נשמתא נפקת מהאי עלמא עאלת במערתא וכו" (תרגום: וכאשר הנשמה יוצאת מהעולם הזה, היא נכנסת לתוך מערה).
 סקירה של החיים: תלמוד בבלי: "בשעת פטירתו של אדם לבית עולמו כל מעשיו לפניו".
 צפייה ב"אור" שנמשכת אליה הנשמה אחרי שנפרדת מן הגוף: זוהר פרשת ויחי (בלשון חז"ל ה"אור" המיוחד נקרא "שכינה", כמבואר במדרש). נוסף על כך, נכתב בספר הישר: "העולם הבא הוא רחב, בלא קצוות, בלי אוהל, רק אורה גדולה, אשר לא תדמה לאור העולם הזה".
 פגישה עם קרובי משפחה שמתו: ספר הזוהר.
מודעות לכל המתרחש סביבם גם בעת היותם מחוסרי הכרה: בתלמוד מסכת שבת נאמר: "כל שאומרים בפני המת, יודע, עד שייסתם הגולל".

 ביקורת 
אד שרמר, אחד המבקרים על ממצאי ריימונד מודי, טען כי האשליה המשותפת, לכאורה, לכל הנפגעים שחזרו לחיים במחקרו של מודי, נסמכת על אמונות עולם ומושגים קודמים משותפים, שהיו להם לפני שנפגעו ומתו מוות קליני. לפי שרמר, ערפול החושים שבהם שהו הניצולים שחזרו לחיים, הביא אותם לחוויה של הציפיות והאמונות שהיו קיימים אצלם, דבר שהביאם לפרש את הטראומה שחוו במונחים של "חיים לאחר המוות".

יש מבקרים הטוענים כי הסבר פיזיולוגי אפשרי לתופעה של יציאה מהגוף, הוא שיבוש בקלט ובעיבוד של שני חושים המאפשרים לנו למקם את גופנו. הראשון נקרא פרופריוספציה והוא הנותן תחושת מיקום של חלקי הגוף זה ביחס לזה. הפרופריוספציה מאפשרת לנו כשהתעוררנו משינה לדעת בעיניים עצומות מה תנוחת גופינו על המיטה ולכוון את רגלינו וידינו בזמן פעילות מבלי לראות אותן. מידע נוסף החיוני להתמצאות קשור למיקום הגוף במרחב, והוא מעובד על ידי המערכת הווסטיבולרית שאליה שייכים אברי האיזון (התעלות ואברי החישה שבאוזן) – זה החוש ש"מתבלבל" במצב של סחרחורת או מחלת נסיעה. פעילות תקינה של מערכות אלו היא הממקמת את התודעה בגוף. כאשר משתבשת פעולת חלקי המוח האחראים לחושים אלו ואין התאמה בין האינפורמציה החזותית (גוף נייח על המיטה) לתחושה (גוף מרחף ונע כלפי מעלה), התודעה עשויה לפתור את הקונפליקט על ידי העתקת נקודת המבט אל מחוץ לגוף ולהציג את הגוף כאובייקט חיצוני.

בדיקת פעילות המוח של חולי אפילפסיה ומיגרנה שדיווחו על "יציאה מהגוף" הראתה פגיעה באותו אזור של אונות הרקה (ה"גשר" לאונת הקודקוד) החשוב בעיבוד מידע מסוג זה. ניתן אפילו לעורר הזיות ראייה, תנועה ומיקום על ידי גירוי חשמלי חיצוני של אזורי מוח אלו.

ראו גם
 חיים לאחר המוות
 פני סרטורי
 אבן אלכסנדר
 ג'פרי לונג
 ג'ורג' ריצ'י
90 דקות בגן עדן

קישורים חיצוניים

 Near Death Experience Research Foundation
 מאיה ברש, האור בקצה המנהרה, על החוויה החוץ גופית - מתוך אתר ima-adama.co.il
 משה רט, חוויות סף מוות - האם קיים "הסבר מדעי"? באתר מיסטריום


 בשערי המוות - סדרת מאמרים על חוויית סף המוות בבלוג חשיבה חדה




  - ריאיון עם וולטר ואן לאק

 הערות שוליים 

קטגוריה:חיים לאחר המוות
קטגוריה:מוות: היבטים דתיים ופסיכולוגיים