פת עכו"ם

פַּת עַכּוּ"ם (או: פת גויים, פת נכרים) הוא איסור הלכתי המהווה חלק מהלכות הרחקה מגויים, לפיו לחם שנעשה מאחד מחמישה מיני דגן, שנאפה על ידי אדם שאינו יהודי אסור באכילה.

ממוזער|לחם  שנאפה בידי גוי אסור באכילה, אלא אם כן מתקיימים תנאים מסוימים

 מקור האיסור 
הראשון שנהג איסור בפת גויים היה דניאל שהיה נער בחצר נבוכדנצאר המלך.

לאחר מכן התקבעה גזירה זו כאחת מתקנותיהם של חז"ל להרחקת יהודים מגויים. הגזירה היא חלק מי"ח הגזירות שנגזרו בעליית חנניה בן חזקיה בן גרון בעת שרבו בית שמאי על בית הלל וביצרו מספר גדרות וסייגים ביהדות.

הלחם משמש מרכיב בסיסי בכל סעודה ובמעמד זה נוצרים לרוב גם קשרי חברות וקרבה, לכן חששו חכמים שאכילה מפיתו של הגוי תיצור קרבה בין יהודים לגויים. הקרבה היתירה בין היהודים לגויים עלולה להביא בסופו של דבר לחתונה בין יהודים לגויים וכן לעבודת אלילים.

 גדרי האיסור 
פת עכו"ם נזכרת במשנה ברשימת האיסורים שאסורים באכילה בלבד אך אין איסור ליהנות מהם 
הפת שנאסרה היא פת שנאפתה על ידי מי שאינו יהודי. ואין זה משנה אם הוא אפה אותה לעצמו בבית או במאפייה כדי למכור לרבים, ואפילו פת גרועה של עניים שלא מגישים בסעודה מכובדת אך היא עשויה מחמשת מיני דגן, יש לה חשיבות של פת שהיא עיקר המזון של האדם, והיא אסורה,  אך אין בה את הגזירה של בישולי עכו״ם החמורה יותר. אך יש שאסרו גם אם רק לש וערך הגוי את הבצק. 

 היתרים 
בימי התנאים כבר נזכרות הסתייגויות לאיסור פת עכו"ם. בתלמוד נזכר שרבי יהודה הנשיא תמה באוזני תלמידיו מדוע לאסור פת עכו"ם במצבים שבהם אין חשש קרבה לגוי. ולאורך הדורות מתקופת המשנה ועד לתקופת הראשונים מצאנו שינויים בהיקף האיסור בהתאם לצורך וליכולת.

בשולחן ערוך נפסק, שפת בעל הבית (כלומר, פת שאפה נוכרי בביתו) אסורה בכל מקרה, ואילו פת פלטר (פלטר הוא נחתום, דהיינו זו פת שנאפתה במאפייה) מותרת אם לא מצויה פת ישראל, ולדעת הרמ"א פת פלטר מותרת אפילו במקום שפת ישראל מצויה, ואם אין מצויה פת ישראל וגם לא פת פלטר, מותרת אפילו פת בעל הבית.

האיסור תקף גם במקומות שבהם נראה שאין חשש של נישואין. כך, לדוגמה, גם כאשר לגוי אין בת, שאיתה קיימת אפשרות שיבוא היהודי להינשא.

על פי הרבנות הראשית, היתר זה הוא קולא בעת הצורך בלבד, ולכן בארץ ישראל אין סיבה להתיר פת עכו"ם, והרבנות אינה מאשרת יבוא כזה, גם אם נאפה בכשרות מוסמכת בחוץ לארץ, שהרי בארץ ישראל יש שפע של פת ישראל.

 פת ישראל 
פת שנאפתה על ידי יהודי מכונה פת ישראל. כדי שתוגדר ככזו על פי ההלכה, מספיק שיהודי ידליק את התנור שבאמצעותו אופים את הפת, יכניס את הפת לתנור או יבצע כל פעולה שתגדיל את האש כמו הכנסת קיסם לתנור, או נשיפה כדי ללבות את הגחלים (בתנור המוסק באמצעות עץ. בתנור גז מספיק שיהודי יגביר קצת את הלהבות כדי שהפת תיקרא פת ישראל).
הגברת האש על ידי יהודי מועילה רק בפת פלטר שאפה נחתום נוכרי, ולא בלחם ביתי של גוי.

 ראו גם 
 חלב נוכרי
 בישולי גויים

 קישורים חיצוניים 




הערות שוליים

קטגוריה:כשרות
קטגוריה:גוי (יהדות)
קטגוריה:הלכות הרחקה מגויים
קטגוריה:שמונה עשר דבר