שלמה פרחון

רבי שלמה בן אברהם בן פַּרחוֹן, מילונאי יליד 'מצודת בני חמאד' שבאלג'יריה שהיגר לאיטליה, והיה ממפיצי תורת הלשון הספרדית באיטליה במאה ה-12, בן דורו של רבנו תם, ומחבר 'מחברת הערוך'.

שם משפחתו יחיד במינו, אך מכך שהוא כותב בצמוד לשם משפחתו "הידוע" נראה שהיה מוכר בשם זה.

 קורות חייו 
בן פרחון נולד לפי דבריו במצודת בני חמאד. לימים היגר לסלרנו שבדרום איטליה, ושם השלים את מילון המקרא שלו, מחברת הערוך. לא ידוע תאריך לידתו או תאריך פטירתו, אך לפי דבריו בסיום ספרו הוא מעיד שסיים את ספר הדקדוק שלו בשנת 1161 בעיר סלרנו שעל שפת הים (בדרום איטליה).

באין מסמכים או תאריכים, יש מלומדים שהתעמקו וסוברים כי פרחון נולד בקלעת איוּבּ, היא בימינו קלטיוד (Calatayud) אשר בחבל אראגון, ספרד. מכאן הכתוב על הוצאת 'מחברת הערוך' ועוד, ר' שלמה בן פרחון ממלכת אראגון, ובכתבים בלועזית Abraham Salomon Ibn Parḥon Aragonensis.

 הערוך 
בן פרחון התפרסם בעיקר על ידי ספרו 'הערוך'. על אף שהמחבר עצמו כינהו 'הערוך', הספר נקרא בפי כל "מחברת הערוך" כדי להבדילו מספר הערוך שחיבר רבי נתן מרומי, אף על פי ש"מחברת" הוא שם הניתן לכל אוסף כתבים.

הספר מקיף את הלקסיקוגרפיה העברית של ימי הביניים לאחר רבי יונה אבן ג'נאח, והוא גם מודיע בהקדמתו כי שאב מספרי יונה אבן ג'נאח ויהודה חיוג' וספר השרשים הוא הבסיס שעליו הוא ייסד את מילונו. בספרו הוא מזכיר את מילוניהם של מנחם בן סרוק ורבי נתן מרומי בן יחיאל.

לפי דבריו קיבל בן פרחון תורה מפי שלשה חכמים גדולים – רבי אברהם אבן עזרא, רבי יהודה הלוי, ורבי אפרים מקלעה (תלמידו של הרי"ף); אך נראה שלא היה תלמידם של רבי אברהם אבן עזרא ורבי יהודה הלוי ממש, אלא דן אתם בסוגיות מספר כדבריו: , אך לרבי אפרים מקלעה היה תלמיד חבר.

ב-1170 טען רבי יהודה אבן תיבון ש"הערוך" אינו אלא פלגיאט של מילון אבן ג'נאח; אך טענה זו אינה צודקת, הואיל ובימי הביניים מקובל היה יחס ליברלי לגבי השימוש בספרי אחרים. בנוסף לכך, מכיל ספרו של פרחון חומר מקורי, בין היתר חומר בעל עניין היסטורי-ספרותי והלכתי, וכן פירושים מקוריים לקטעים מקראיים.

עיקר חשיבותו של ספרו בהיותו כתוב עברית – עבור היהודים שישבו בעולם הנוצרי – ומביא להם את הישגי הבלשנות העברית שהושפעה מהבלשנים הערביים בספרד. זוהי גם מטרתו המוצהרת של פרחון, ובכך הלך בעקבות מורו אבן עזרא. הספר זכה לתפוצה רבה בשל בהירותו, רהיטותו וסגנונו המלוטש.

את החיבור העתיק והוציא לאור זלמן בן גוטליב בן כוכב טוב בשנת תר"ד (1844). בעמוד האחרון של הספר כותב המעתיק:

ולסיום מוסיף מעתיק הספר בשמו של מ"א גינזבורג: .

 קישורים חיצוניים 





 הערות שוליים 

קטגוריה:מילונאים כותבי עברית
קטגוריה:פרשני המקרא
קטגוריה:מדקדקי העברית בימי הביניים
קטגוריה:ראשוני איטליה
קטגוריה:ראשוני צפון אפריקה
קטגוריה:יהודי איטליה במאה ה-12