סזריה אבורה

סזריה אבורה (בפורטוגזית: Cesária Évora; 27 באוגוסט 1941 – 17 בדצמבר 2011) הייתה זמרת מכף ורדה, שכונתה "מלכת המורנה" .

אבורה הייתה מוכרת גם כ"הדיווה היחפה" (בפורטוגזית: "a diva dos pés descalços"), מכיוון שנהגה להופיע יחפה, תוך הבעת סולידריות כלפי חסרי קורת גג ("sem teto") ונשים וילדים עניים בארצה.
ממוזער|הגיטרה של המלווה של סזריה אבורה במוזיאון סזריה אבורה בעיר מינדלו

קורות חיים
סזריה אבורה נולדה במינדלו שבכף ורדה ב-27 באוגוסט 1941. בגיל שבע התייתמה מאביה. לאחר מותו נאבקה אמה על פרנסת הבית, והרוויחה שכר זעום עבור עבודתה כטבחית. בסופו של דבר נאלצה האם להעבירה לבית יתומים כדי שתגדל שם, ושם גם למדה אבורה לשיר.

בגיל 16 פגשה אבורה במלח בן ארצה בשם אדוארדו, שלימד אותה את הסגנונות המסורתיים של המוזיקה של כף ורדה - קולאדירה  ומורנה. ה"מורנה" הם שירי עצב, צער וכמיהה. היא החלה לשיר בברים ובמלונות מקומיים. בסיועם של המוזיקאים המקומיים עתידה הייתה אבורה ללטש את כישוריה. מאוחר יותר הוכתרה בידי מעריציה כ"מלכת המורנות" (בפורטוגזית: Rainha das mornas). אבורה התפרסמה אמנם בכף ורדה, אך בינתיים נותרה אלמונית יחסית מחוץ לארצה.

בשנת 1975 קיבלה כף ורדה את עצמאותה מידי פורטוגל, אך מנהיגה הטרי, אמילקר קברל, נרצח במהלך התוהו ובוהו שליווה את סופו של השלטון הפורטוגלי בן 500 השנים. אבורה עדיין הייתה פופולרית באותה התקופה, אך שמה לא הניב לה הצלחה פיננסית. תסכולה מבעיותיה האישיות והכלכליות, יחד עם המצב הפוליטי והכלכלי הקשה מנשוא בכף ורדה, גרם לאבורה לוותר על זמרתה כדי להתפנות לתמוך במשפחתה. עשר השנים שבמהלכן לא הופיעה כלל מתוארות במילותיה כ"שנות החושך" שלה. בתקופה זו נאבקה אבורה גם באלכוהוליזם.

אבורה חזרה להופיע בעידודו של גולה בן ארצה, מוזיקאי מוביל ופטרון אמנויות - באנה, שהתגורר בפורטוגל. הוא שריין עבורה הזמנות לפורטוגל, ושם הופיעה אבורה בסדרת קונצרטים, בחסות ארגון נשים מקומי.

ז'וזה דה סילבה, צרפתי שמוצאו מכף ורדה, שכנע אותה לבוא לפריז, ושם הקליטה ב-1988 אלבום חדש, ששמו בצרפתית "La diva aux pieds nus" ("הדיווה היחפה"). אלבום זה זיכה אותה בתשואות נלהבות וסלל עבורה את הדרך ל"קאמבק" דרמטי, שקיבל תנופה אחרי צאת אלבומה ב-1992, "Miss Perfumado". סזריה אבורה הפכה לכוכבת בינלאומית בגיל 47. המוזיקה שלה, המשלבת סגנונות רבים ומגוונים, הצליחה בעזרת ייחודה וגוון קולה לחדור לנשמתם של מאזינים רבים מאוד.

אבורה ביקרה בישראל פעמיים, וזכתה לאהדה רבה בקרב הקהל הישראלי.

בשנת 2004 זכתה אבורה בפרס גראמי בקטגוריית מוזיקת עולם עכשווית.

בשנת 2007 כיבד נשיא צרפת, ז'אק שיראק, את אבורה במדליית לגיון הכבוד של צרפת.

ב-17 בדצמבר 2011 נפטרה אבורה בגיל 70 מסיבוך בדרכי הנשימה.

שירתה

ה"מורנה" היא ז'אנר מוזיקלי עמוק רגש ובעל מאפיינים קרובים למאפייני הפאדו הפורטוגזי. שפת שירה זו היא קריאולית של כף ורדה. אבורה מוסיפה נגיעות סנטימנטליות יחד עם קולות אקוסטיים הבוקעים מגיטרה אקוסטית, מקווקיניו (מין גיטרה אקוסטית ננסית, הנפוצה בפורטוגל, בברזיל, במוזמביק ובכף ורדה), בכינור, באקורדאון ובקלרינט. לעיתים קרובות אפשר לשמוע את אבורה שרה גם פאדו. יש אומרים כי קולה הטרופי של אבורה "כבש" את הפאדו.

הבלוז מכף ורדה של סזריה אבורה טעון בנושאים כמו ההיסטוריה המרה של בידוד ארצה, סחר העבדים רחב ההיקף בעבר, וכמו כן גם סוגיית הגעגוע וההגירה – מספר אזרחי כף ורדה המתגוררים מחוץ לארצם גדול יותר מאוכלוסיית כף ורדה עצמה.

קולה של סזריה אבורה, בליווי כלי נגינה עם נגיעה מלנכולית, מדגיש את הרגש, שמאפיין את האינטרפרטציה. אפילו קהלים שאינם מבינים את השפה הקריאולית של כף ורדה מגיבים ברגש בהופעות. אבורה ביצעה דואטים רבים עם מריזה מונטי הברזילאית.
הנצחה
ממוזער|מוזיאון סזריה אבורה בעיר מינדלו
בעיר מינדלו, עיר הולדתה, קיים מוזיאון קטן המוקדש לה ומספר את סיפורה. במוזיאון מוצגים הגיטרה שלה והכיסא עליו היא נהגה לשבת בעת הופעתה, התקליטים שהוציאה, בגדים ותמונות, וכן סרט המוצג על גבי מסך טלוויזיה. נמל התעופה של האי סאו ויסנטה קרוי על שמה. בכניסה לשדה התעופה מוצב פסל גדול בדמותה.

בעיר עצמה דמותה מונצחת בציורי קירות רבים על גבי קירות הבתים.

 דיסקוגרפיה 
 1988 - La Diva aux pieds nus
 1990 - Distino di Belita
 1991 - Mar Azul
 1992 - Miss Perfumado
 1994 - Sodade, Les Plus Belles Mornas De Cesaria
 1995 - Cesaria
 1997 - Cabo Verde
 1998 - Best Of
 1999 - Café Atlântico
 2001 - São Vicente de Longe
 2002 - Cesária Evora Anthology
 2002 - The very Best Of
 2002 - Live in Paris (DVD)
 2003 - Voz D'amor
 2003 - Club Sodade - Cesaria Evora by...
 2006 - Rogamar
 2009 - Nha Sentimento

 דואטים 
"É doce morrer no mar" (תרגום מילולי לעברית: "מתוק למות בים") מאת דוריבל קאימי. דואט עם מריסה מונטה (1999).

 קישורים חיצוניים 




 דיסקוגרפיה, כוללת שירים לשמיעה ומילים לשירים.







קטגוריה:זמרות
קטגוריה:זוכות פרס גראמי
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:כף ורדה: מוזיקה
קטגוריה:נשים מכף ורדה שנולדו ב-1941
קטגוריה:אישים מכף ורדה שנולדו ב-1941
קטגוריה:נפטרות ב-2011
קטגוריה:נפטרים ב-2011