חטיף תפוחי אדמה

שמאל|ממוזער|250px|הרצועות מטוגנות בשמן חם
חטיף תפוחי אדמה (גם: צ'יפס, מאנגלית אמריקנית) הוא חטיף מלוח העשוי מתפוחי אדמה.

היסטוריה
המתכון הוותיק ביותר לחטיף הצ'יפס נמצא בספר המתכונים של ויליאם קיצ'ינר  "The Cook's Oracle" משנת 1817. ספר זה היה רב מכר באנגליה ובעקבותיו הפך הצ'יפס לחטיף פופולרי.

ישנה אגדה אורבנית המייחסת את המצאת הצ'יפס לג'ורג' קראם , השף של מסעדת "מון לייק לודג'"  בסרטוגה ספרינגס בניו יורק. ב-24 באוגוסט 1853, לאחר שלקוח (יש האומרים שהיה זה קורנליוס ואנדרבילט) התלונן שוב ושוב שתפוחי האדמה אינם פריכים ועבים ותפלים מדי, החליט קראם להמליח ולפרוס אותם דק ככל האפשר, עד שלא ניתן יהיה לאכול אותם במזלג. לאחר שקיבל תגובות חיוביות, נוספה המנה לתפריט המסעדה בשם "צ'יפס סרטוגה". קראם היה אפרו-אמריקאי ולכן לא התאפשר לו לרשום את המצאתו כפטנט רשום בארצות הברית באותה תקופה. לפי גרסה אחרת, שנתמכת על ידי המוזיאון המקומי, הצ'יפס הומצא לאחר שאחותו של קראם פרסה תפוח אדמה דק מדי וחלק ממנו נפל בטעות לתוך השמן החם; קראם התרשם מהתוצאה והחליט להגיש את הצ'יפס במסעדה. על אף הפופולריות של הסיפור, היסטוריונים מאמינים כי מדובר בקמפיין שיווקי של קראם, ולא בסיפור אמיתי.

בשנת 1920 החל החטיף להתפשט בכל רחבי ארצות הברית עם הולדת המכשיר לייצור צ'יפס שפיתח היזם הרמן ליי. בהתחלה הוא נמכר בקופסאות פח, אך הרצועות בתחתית הפכו תפלות ושמנוניות מדי. לורה סקודר  המציאה בשנת 1926 את השקית האטומה על ידי חיבור של שני ניירות שעווה, המאפשר לשמור על טריות החטיפים עד לפתיחתו במועד המצוין. המצאת הצלופן האיצה את הפיכת החטיף למוצר תעשייתי המוני.

החל משנות ה-80 של המאה ה-20 נארזים חטיפי תפוחי אדמה בשקיות מיילאר (פולימר פלסטי, המצופה בצידו האחד בשכבת מתכת דקיקה), המנופחות בגז חנקן בטרם אטימתן. הניפוח בגז חנקן נועד להאט את תהליך חימצון המוצר ובכך להאריך את חיי המדף שלו, כמו-גם להגן על שלמות רצועות תפוחי האדמה ולמנוע את ריסוקן. בסוף שנות ה-70 החלו להימכר בארצות הברית חטיפי פרינגלס, העשויים מתערובת קמח תפוחי אדמה וחומרים אחרים, הארוזים בגליל קרטון מצופה שכבת מתכת דקה מצידו הפנימי. צורת אריזה זו נועדה לבדל את המוצר על-פני המוצרים המתחרים בנקודות המכירה, כמו-גם לסייע בשימור צורתם של החטיפים בגלל היותם פריכים יותר לעומת עמיתיהם העשויים פלחי תפוחי אדמה.

ב החלו חטיפי תפוחי האדמה, כמו מוצרים רבים אחרים, לסבול מ"שרינקפלציה", משקל כל אריזה הפך נמוך יותר אך המחיר נותר ללא שינוי.
 חטיפי תפוחי האדמה בישראל 
ממוזער|תפוצ'יפסים נעים לעבר דוד ההמלחה במפעל המלוחים של שטראוס גרופ בשדרות.
חברת תפוגן החלה לייצר את חטיף תפוחי האדמה "תפוצ'יפס" בישראל בשנת 1973. את המותג שיווקה חברת "פרומין", שנרכשה אחר כך על ידי "אסם". בשנת 1991 חברת "עלית" רכשה את המותג וקו הייצור של "תפוצ'יפס", במקביל לקבלת הזיכיון של תאגיד "פריטו-ליי", כך שישמש בסיס למפעל שלה; מאז הוא מיוצר לפי נוסחה של "פריטו-ליי". חברת "אסם" בתגובה, באותה עת, הקימה קו ייצור מתחרה משלה לחטיפי תפוחי אדמה. אותו החלה לשווק תחת שם המותג "צ'יפסי". בהמשך נכנסה לשותפות עם תאגיד המזון השווייצרי "נסטלה" והיא החלה לפתח אותו במשותף עמו.

בשנים 1992–2002 שיווקה "עלית" בישראל במקביל ל"תפוצ'יפס" את המותג הבין-לאומי "ראפלס" של "פריטו-ליי", אך היא החליטה כי נכון יותר לרכז את המשאבים במותג קיים חזק אחד בישראל - "תפוצ'יפס", ולא לפזר אותם על מספר מותגים ושיווקו נפסק. בהמשך השיקה טעמים חדשים וגרסאות נוספות של "תפוצ'יפס".

בשנת 1997 החל תאגיד פרוקטר אנד גמבל בשייוק החטיף "פרינגלס" בישראל.

בשנת 2013, "תפוצ'יפס" היה החטיף המלוח השני הנמכר ביותר בישראל אחרי במבה, עם מכירות של 165.7 מיליון שקל במחירים לצרכן. על פי נתונים משנת 2004 תפס "תפוצ'יפס" נתח שוק של 62% משוק חטיפי תפוחי האדמה לעומת 21% של "צ'יפסי" מתוצרת אסם.

מגמות של הקפדה על תזונה השפיעו על שוק חטיפי תפוחי האדמה, וחברות המזון השיקו מותגים המכילים פחות אחוזי שומן מהצ'יפס הרגיל. בשנת 2016 משרד הבריאות אף המליץ רשמית לציבור הישראלי להוריד את צריכת החטיפים המלוחים, עקב כמות הנתרן הגבוהה בהם.

בשנת 2018 החליטה אסם להפסיק לייצר ולשווק את "צ'יפסי" בישראל. ב-2023 חזרה לשוק עם מותג חדש בשם CHIPS, המיוצר עבורה בספרד.

 קישורים חיצוניים 


הערות שוליים

קטגוריה:חטיפים
קטגוריה:מאכלי תפוח אדמה