סכך

סכך הוא הכיסוי שמכסה (מסכך) את הסוכה ומעניק לה צל, ובשל כך הוא אחד המרכיבים ההכרחיים לסוכה כשרה.

הסוכה קרויה על שם הסכך.
 הלכות הסכך 

 מקור הדין 
במשנה במסכת סוכה מובאים שלושה תנאים בהם הסכך צריך לעמוד כדי להיות כשר לסיכוך הסוכה: 1. גידולו מן הקרקע. 2. תלוש. 3. אינו מקבל טומאה:

בתלמוד הבבלי במסכת סוכה מובא המקור שממנו למדו חכמים את הדבר:

 גידולו מן הארץ 
חכמים למדו מדרשות הפסוקים שעל הסכך להיות מדבר הצומח מהאדמה, אך חומרים כמו אבנים, מתכת או פלסטיק פסולים לשמש כסכך.

 תלוש 
עוד למדו חכמים מדרשת הפסוקים, שעל הסכך להיות מדבר התלוש מן הקרקע, אך ענפי עץ הסוככים על הסוכה אינם יכולים לשמש כסכך כשר, ובמצבים מסוימים הם אף עלולים לפסול את הסוכה על אף שיש לה גם סכך כשר.

 אינו מקבל טומאה 
התנאי הנוסף שלמדו חכמים מהפסוקים כפוסל את הסכך, הוא קבלת טומאה. דבר שמקבל טומאה הוא דבר שאם הוא נוגע במת, נבלה, או דבר אחר שמטמא - נטמא ממנו. לכן כלים, בגדים, מחצלת שכיבה ומאכלים פסולים לסכך. חכמים הוסיפו וגזרו שכדי שלא יבואו לסכך בדבר שמקבל טומאה, אין לסכך גם בכל כלי שפעם היה מקבל טומאה, אף אם כבר איבד תכונה זו.

 סיכוך במחצלת 
להלכה נפסק שמחצלת שעשויה מחומרים הכשרים לסיכוך שנעשתה לשם סכך כשרה לסיכוך בתנאי שמנהג המקום הוא להשתמש במחצלת כזו עבור סכך ולא להשתמש בה כשטיח.

ישנם יצרנים המייצרים מחצלות ייעודיות לסיכוך בגדלים שונים. יש המכנים מחצלת סיכוך בכינוי "סכך לנצח". המחצלת נשמרת משנה לשנה ואין צורך להחליף את הסכך כל שנה. יתרון נוסף בשימוש במחצלת הוא נוחות השימוש, פורסים מחצלת אחת על השטח שרוצים לסכך, לעומת זאת, כאשר רוצים לסכך עם ענפי דקל יש להניח הרבה ענפים על הסוכה על מנת שצלתה תהיה מרובה מחמתה (כלומר, ששטח הסכך בסוכה, יהיה גדול מהשטח שאינו מסוכך), ועל מנת שלא יהיה רווח אויר של שלשה טפחים בין הענפים, שזהו המינימום הנדרש על מנת שהסוכה תהיה כשרה.

 אצל השומרונים 
אצל השומרונים נהוג לבנות את הסכך מארבעת המינים, בהתאם להבנתם את הפסוק "וּלְקַחְתֶּם לָכֶם בַּיּוֹם הָרִאשׁוֹן פְּרִי עֵץ הָדָר, כַּפֹּת תְּמָרִים, וַעֲנַף עֵץ עָבֹת וְעַרְבֵי נָחַל"(). לפי חלק מהחוקרים, זוהי המשמעות המקורית של הפסוק, וכך נהגו בימי קדם. אך לפי ההלכה היהודית סיכוך זה פסול, היות שעשוי מפירות האילן הראויים למאכל, ומקבלים טומאה.

 דינים נוספים 
חכמים אסרו להשתמש בסכך שמשיר את עליו לתוך הסוכה, או שריחו רע, באופן שעלול לצער את יושבי הסוכה, ולגרום להם לעזוב אותה.
כמות הסכך המינמלית הנדרשת היא מעל מחצית שטח התקרה, כדי שתהיה "צלתה מרובה מחמתה". אין גבול עליון לכמות הסכך המותרת, וכלשון המשנה: "אף על פי שאין הכוכבים הנראים מתוכה - כשרה". עם זאת, רבנו תם הבין מתוך דברי הגמרא, שסכך שעבה כל כך עד שהגשם אינו יכול לחדור דרכו - פסול. הבנתו זו לא הייתה מוסכמת על כל הראשונים, ובעוד יוצאי אשכנז נוהגים להקפיד על דרישה זו, מרבית הפוסקים היוצאי ספרד לא ראו בה חובה.

 דיני סכך פסול 
סכך פסול המונח במרכז הסכך, פוסל את הסוכה אם רוחבו 4 טפחים או יותר. שטח ריק ללא כל סיכוך פוסל את הסוכה ב-3 טפחים. אפשר לסכך בסכך פסול מצד הסוכה, (סמוך לדפנות) אם רוחבו קטן מ-4 אמות, כיוון שרואים את הדופן כאילו היא עקומה ומגיעה עד תחילת מקום הסכך הכשר, ובלבד שלא יאכל ויישן מתחת לסכך הפסול (דין זה נקרא דופן עקומה).

 גזרת תקרה 

מכיוון שתקרת בית העשויה מנסרים פסולה מהתורה לשמש כסכך לסוכה, משום שבית הוא דירת קבע, גזרו חכמים שגם סוכת עראי שסיככו אותה בנסרים רחבים שמזכירים תקרת נסרים - פסולה. להלכה נפסק שהרוחב המקסימלי של הנסרים, שעדיין כשר לסיכוך, הוא עד ארבעה טפחים.

הסכך אינו חייב לעמוד על הדפנות עצמן, אלא הוא כשר גם כאשר הוא מונח בגובה מעל הדפנות. במקרה כזה מחשיבים את הדפנות כאילו הן ממשיכות ועולות למעלה (גוד אסיק). אמנם במקרה שיש סכך פסול בצד הסוכה, צריכה הדופן לעמוד צמוד לסכך, שכן אין להסתמך באותה דופן גם על דופן עקומה וגם על גוד אסיק.
לפי ההלכה המקובלת את הסכך יש להניח רק לאחר שיש דפנות לפי הכלל תעשה ולא מן העשוי.רמב"ם שופר סוכה ולולב ה ט ורוב פוסקים לא הצריכו להעמיד הדפנות לפני הסכך וכך נראה בגמרא (תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף מ"ד, עמוד א') "עושה אדם את חבירו דופן כדי שיאכל וישתה וישן" ורק מעמידת האדם זה נהיה סוכה וזה מותר לכתחילה, ובגמרא תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ד', עמוד א' 'בנה בה איצטבא'; כנ"ל ועוד. אולם יש החולקים על כלל זה ומתירים לכתחילה ורבים אחרים מכשירים בדיעבד.רמ"א - הגה"מ, ב"ח, ברכ"י, בית השואבה; ערוה"ש ה; וחזו"ע עמ' לח. מכשירים בדיעבד.

 מעמיד 

נחלקו הראשונים האם גם המעמיד של הסכך צריך להיות מדבר שאינו מקבל טומאה, כמו הסכך עצמו. להלכה פסקו רוב האחרונים שהוא אינו צריך להיות מדבר שאינו מקבל טומאה, ויש שהחמירו שאסור שיקבל טומאה, ורבים נהגו לחשוש לדבריהם לכתחילה., פניני הלכה הלכות מעמיד. יש שפסקו ובראשם החזון איש שאף המעמיד דמעמיד צריך להיות מדבר שאינו מקבל טומאה.
 קישורים חיצוניים 

 הרב אליעזר מלמד, דיני הסכך, באתר פניני הלכה
 דיני הסכך, באתר הידברות

 הערות שוליים 

קטגוריה:סוכות
קטגוריה:תקרות