כתובת תאודוטוס בן וטנוס

כתובת תאודוטוס בן וטנוס היא לוח אבן חקוק ביוונית, הנקרא על שם האיש המוזכר בה. הכתובת שכנה ככל הנראה בחזית בית כנסת בירושלים בימי בית שני, והיא מתארת את מייסדיו. הכתובת נמצאה בחפירות שערך ריימון וייל בעיר דוד בירושלים בשנת 1913, והיא מתוארכת למחציתה הראשונה של המאה הראשונה לספירה.

תוכן הכתובת
התעתיק והתרגום כפי שמובאים אצל .

הכתובת ביוונית

תרגום הכתובת
תאודוטוס בן וטנוס כהן ו־

־ראש בית הכנסת (ארכיסינגוגוס) בן ראש בית כנ־

־סת, נכדו של ראש בית כנסת, ב־

־נה את בית הכנסת לשם קריא־

־ת החוק (נומוס) ולשם לימוד מצוות, ו־

־את האכסניה, את החדרים ומת־

־קני המים כאכסניה ל־

־נצרכים מן הנכר, שייס־

־דו אותו (את בית הכנסת) אבותיו עם הזק־

נים וסימונידס

ניתוח הכתובת
מן התוכן ניתן להסיק כי הכתובת ניצבה בכניסה לבית כנסת (או על משקופו), שהיה בעיר דוד או בסביבתה. מאחר שהעיר חוותה חורבן פיזי גדול בשנת 70 לספירה, קשה לדעת האם הכתובת לא הושלכה אל מורדות עיר דוד מכל מקום אחר. הכתובת מלמדת על קיומו של בית כנסת ושל קומפלקס הארחה בירושלים, ששימש לקיום חיים יהודיים ולאירוח עולי רגל מחוץ לארץ.

מן הכתובת ניתן ללמוד על שושלת של "ראשי בית הכנסת" - תפקיד שנראה כי עבר מאב לבן, וכי נושאיו היו אחראיים על הקמתו ותחזוקתו של מוסד שכזה. שמו הנוכרי של בעל הכתובת - תאודוטוס בן וטנוס - מלמד כי ההשפעה ההלניסטית לא פסחה באותה עת גם על אלה שראו בלימוד תורה ובקיום מצוות חלק בלתי נפרד מחייהם. כך גם העובדה שהכתובת כתובה ביוונית, מצביעה על כך שרבים מהעולים לרגל ככל הנראה לא ידעו כלל עברית.

המעניין בתיאור תפקידיו של בית הכנסת הוא שלא מוזכרת בו כלל תפילה. בעקבות כתובת זו בין היתר הסיק עזרא פליישר כי בתקופה זו טרם גובש עדיין תפקידו של בית הכנסת כמקום התייחדות עם האל, דבר הנפוץ הרבה יותר החל מימי המשנה והתלמוד. בתקופה שעדיין היה המקדש קיים, ובוודאי בירושלים שסביבו, הפולחן התרכז בבית המקדש בלבד, ובית הכנסת שימש להתכנסות ציבורית ולימוד בלבד. לעומתו טען חוקרים אחרים כי תפילה אינה נזכרת בכתובת מטעמים אחרים, כגון שכחה, הבלטת עיקר עניינו של בית הכנסת וכדומה. 

לצד בית הכנסת, מציין תאודוטוס אכסניית אורחים וכן מתקני מים, בהם הכוונה ככל הנראה למקוואות. יש לציין כי במרחק של מטרים ספורים ממקום מציאת הכתובת חשף וייל שני מקוואות טוהרה. באין מונח ייחודי למקווה טוהרה ביוונית מציינת הכתובת מתקני מים, אך הכוונה למתקני ההטהרות האלה. עולי רגל שהתאכסנו באכסניה הנזכרת בכתובת נצרכו להם כדי להטהר טרם כניסתם להר הבית הסמוך.

ייחודה
ייחודה של כתובת תאודוטוס הוא בכך שהיא הממצא הארכאולוגי היחיד מירושלים המצביע על קיומו של בית כנסת בעיר בתקופת בית שני, דבר הניכר מניתוח אפיגרפי של האותיות, הדומות לאותיות באבן הסורג ומניתוח שמות האישים המוזכרים בה. ידוע על בתי כנסת שפעלו ברחבי הארץ בימי הבית, אך זאת בעיקר ממקורות כתובים (כמו הברית החדשה). רק שבעה בתי כנסת זוהו מימי הבית, בהם בית הכנסת בקריית ספר (ח'רבת בד עיסא) ובמודיעין (ח'רבת אום אל עומדן) ובחרבת עתרי, בית הכנסת של גמלא, שמקורו כנראה בתקופה ההרודיאנית, ובתי הכנסת של לוחמי המרד הגדול במצדה והרודיון. השניים האחרונים היו כנראה מבנים מאולתרים שהוקמו בתוך מבנים אחרים, ובכל מקרה לא נשתמרה בהם כל כתובת המעידה בוודאות על שימושם.

לקריאה נוספת
 ל' רוט-גרסון, הכתובות היווניות מבתי הכנסת בארץ ישראל, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשמ"ז (1986), עמ' 76–86.
 מ' שובה, הכתובות היווניות של ירושלים, בתוך: ספר ירושלים, (עורך: מ' אבי-יונה), ירושלים, תשט"ז, עמ' 362–365.
 קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה, כרך 9.

קישורים חיצוניים



 אלי אשד, בית הכנסת של מרים – סיפור היסטורי על בית כנסת קדמון מאת רינה הברון (הסיפור "הצדקת מרים ואהבתה הגדולה ירושלים", מבוסס על כתובת תיאודטוס), המגזין "יקום תרבות", 13 בדצמבר 2022

 הערות שוליים 

תאודוטוס בן וטנוס
קטגוריה:ירושלים: עתיקות
קטגוריה:יהדות בתקופת בית שני
קטגוריה:ארכאולוגיה של ארץ ישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: בתי כנסת עתיקים
קטגוריה:עיר דוד
קטגוריה:מוזיאון ישראל: ארכאולוגיה
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים מאבן