הר חרמון

חֶרְמוֹן (בערבית: جبل الشيخ, תעתיק: ג'בּל אלשׁיח') הוא רכס הרים במרכז הלבנט, ממזרח לבקע הסורי-אפריקני ומדרום לרכס מול הלבנון (ונחשב חלק מרכס מול הלבנון: "Mount Hermon [...] is sometimes considered to be the southernmost extension of the range".ומנגד:). מבחינה טריטוריאלית מחולק הרכס בין המדינות לבנון, סוריה וישראל, שבה הוא מהווה את המקום הגבוה ביותר.

כתר החרמון בגובה 2,814 מטרים מעל פני הים, נמצא על הגבול שבין סוריה ולבנון, כ-14 ק"מ מצפון מזרח למוצבי ההר הישראליים טרם נפילת משטר אסד בסוריה. עם נפילת המשטר השתלטה ישראל על כתר החרמון. הפסגה הגבוהה ביותר בתחומי ישראל הריבוניים היא הר דובדבן בגובה 2,236 מטרים מעל פני הים, הנמצא מערבה למצפה שלגים, שגובהו 2,224 מטרים מעל פני הים, ומצפון-מזרח לרכבל העליון שבאתר הסקי. בשטחי ההר בישראל נמצאים: אתר החרמון, שמורת החרמון ומוצב החרמון. מחוץ לשטח ישראל הוקמו מוצב "מצודת רוח" ו-15 ק"מ צפונית לו ו-600 מ' מעליו, מוצב "הפסגה".

להר ארבעה שמות בעברית המופיעים בתנ"ך: חֶרְמוֹן, שְׂנִיר, שִׂרְיֹן ושִׂיאֹן. השמות שניר ושריון מופיעים בטקסטים קדומים של עמי האזור.

שמות
מקור השם חרמון הוא ככל הנראה בשורש ח־ר־מ, במשמעות "דבר קדוש ואסור בנגיעה" (הן בעברית והן בערבית). מעדויות עמי האזור עולה שההר היה מקודש (בשמות אחרים מהשם "חרמון"), ונראה שגם השם "בעל חרמון" (, ) מציין פולחן של בעל מקומי להר. כתובת יוונית שנמצאה על ההר מעידה על פולחן ההר במאה ה־4 לספירה.

השם "חרמון" לא מופיע במקורות קדומים מלבד המקרא, אך במקרא מופיעים כמה שמות נוספים לחרמון: , .

הצמד "שׂריון ולבנון" מופיע בטקסטים בכמה שפות. באכדית, באחת הגרסאות של עלילות גלגמש מסופר שמושב  הוא ב־"ša-ri-a ù la-ab-na-na" – שריון ולבנון; ציונים גאוגרפיים אלה מעידים על השפעה תרבותית אמורית; בחוזה בחתית בין מורשילי השני מלך האימפריה החתית ודופּי־תשוב מלך אמורו מוזכרים הרי לבנון ושריון (šá-ri-ya-nu) בין האלים העדים; בעלילות בעל וענת האוגריתיות, שם מתואר בעל "הלך ללבנון ועציו, לשׂריון – מחמד ארזיו";במקור: "[הלך ל]בננ ועצה, שרין מחמד אַרזה", ראו  ובמקרא, בתהילים כ"ט, מזמור שחוקרים רבים סוברים שיש לו שורשים כנעניים: . ייתכן שהזוג מופיע אף בכתובות המלכותיות של אסרחדון מלך אשור, בצורה si-ra-ra ו־lab-na-na, כמקור לקורות ברוש וארז."שִׂרְיֹן" בלקסיקון Brown-Driver-Briggs; להופעות בכתובות המלכותיות של אסרחדון ראו:  השם שריון מופיע גם בכתבי המארות המצריים מהמאה ה־19 לפנה"ס, בכתיב "שרינו".

גם השם "שׂניר" מופיע במקרא גם כן בתקבולת ללבנון, בקינת יחזקאל על צור: . שניר מופיע במקרא גם ב ו. השם מופיע בצורה sa-ni-ru בכתבי שלמנאסר השלישי: שלמנאסר כתב שחזאל התבצר בפסגת הר שניר "", ולאחר שהביס את חזאל צעד שלמנאסר לחורן; במקום אחר תיאר שלמנאסר שבדרכו מהרי הלבנון לעריו של חזאל מלך דמשק עבר בהר שניר. גם הגאוגרף הערבי בן המאה ה־10 לספירה אבן־חוכַּל הכיר את השם שניר, וציין שהוא המקור לנהר ברדה.

לפי חלק מהחוקרים, כל השמות (חרמון, שניר, שריון) מכוונים לרכס מול הלבנון, שההר המכונה חרמון בימינו הוא החלק הדרומי שלו (הבולט בנוף של תושבי ממלכת ישראל); אולם חוקרים אחרים סוברים שהשמות שניר ושריון, הנפוצים בקרב עמי האזור, מציינים את הרכס כולו או את החלק הצפוני שלו, ואילו השם חרמון ציין גם בעת העתיקה רק את החלק הדרומי של הרכס.

בערבית קרוי ההר גַ'בַּל אֶ-שֵּׁיח' (جبل الشيخ) שפירושו "הר הזקן", בשל פסגתו המושלגת המזכירה שיער שיבה. בעבר כונה ההר גם ג'בל א-ת'לג' (جبل الثلج) – "הר השלג". שם זה מופיע גם בתלמוד בגרסתו הארמית, טור תלגא.

 אטימולוגיות מסורתיות 
הרמב"ן (בפירושו על התורה שם ב) כתב שמקור השם "חרמון" הוא בשורש חר"מ, אשר הוראתו דבר שאין להשתמש בו. מפני גובהו והטמפרטורה הנמוכה בו (ראו בהמשך) היה ההר "חרם", כלומר אזור לא מיושב, ולכן נקרא חרמון.

לפי הספר החיצוני חנוך א מקורו בשבועת בני השמיים והחרמתם (התחייבותם בשבועה) לשאת נשים מבנות האדם:
"וַיְהִי כִּי־רַבּו בְנֵי־הָאָדָם בַּיָּמִים הָהֵם וּבָנוֹת יָפוֹת וְנָאוֹת יֻלְּדוּ לָהֶם׃ וַיִּרְאוּ אוֹתָן הַמַּלְאָכִים בְּנֵי־הַשָּמַיִם וַיַּחְמְדוּ אוֹתָן וַיְדַבֵּר אִישׁ אֶל־רֵעֵהוּ לְכָה נִבְחֲרָה־לָּנוּ נָשִׁים מִבְּנוֹת הָאָדָם וְנוֹלִידָה־לָּנוּ בָנִים׃ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם שַׁמְחֲזַי וְהוּא נְשִׂיאָם יָרֵאתִי פֶּן־תְּמָאֲנוּ לַעֲשׂוֹת אֶת־הַדָּבָר הַזֶּה וְהָײִתִי אֲנִי לְבַדִּי נוֹשֵׂא הֶעָוֹן הַגָּדוֹל׃ וַיַּעֲנֻהוּ כֻלָּם וַיֹּאמְרוּ הִשָּבַע נִשָּבַע כֻּלָּנוּ וְהִתְקַשַּרְנוּ בְחֵרֶם כֻּלָּנוּ בֵּינוֹתֵינוּ לְבִלְתִּי סוּר מִן־הָעֵצָה הַזֹּאת וּבָהּ נַעֲשֶׂה אֶת־הַמַּעֲשֶׂה הַזֶּה׃ אָז נִשְׁבְּעוּ כֻלָּם יָחַד וַיִתְקַשְּרוּ בֵינֵיהֶם בְּחֵרֶם׃ וַיִּהְיוּ כֻּלָּם מָאתַיִם מַלְאָך וַיֵּרְדוּ בִימֵי יֶרֶד עַל־רֹאשׁ הַר־חֶרמוֹן וַיִּקְרְאוּ לָהָר חֶרמוֹן כִּי בוֹ נִשְׁבְּעוּ וְהֶחֱרִימוּ בֵינֵיהֶם׃" (חנוך א', פרק ו' פסוקים א'-ו'). ייתכן שיש למצוא את המקורות למסורת זאת בישיבתם של אלי ה ב"שׂריון ולבנון" לפי עלילות גלגמש.

גאוגרפיה
ממוזער|מימין למעלה – הר החרמון כפי שניבט ממרכז השומרון. בתחתית התמונה – הכפר חווארה, משמאל – העיר שכם.|250x250 פיקסלים
הר החרמון הוא רכס צר וארוך, ומהווה חלקו הדרומי של רכס הרי מול הלבנון. כיוונו של רכס החרמון מדרום מערב לצפון מזרח. אורכו כ-60 ק"מ. שטחו הכולל כ-1,000 קמ"ר שרובם בשטחי סוריה ולבנון, 70 קמ"ר משטחו נמצא בשטח ישראל.
גבולותיו של החרמון הם: מדרום רמת הגולן, ממערב בקעת הלבנון, מצפון נהר ברדה וממזרח אגן הניקוז של נחל אעווג'.
הרכס ארוך וצר, ונמתח מפסגת החרמון מערבה־דרומה וצפונה־מזרחה, כך שלכיוונים צפון־מערב (לבנון) ורוב כיוון דרום־מזרח (החורן) קיימים בעיקר מדרונות תלולים מרשימים. לשלוחות הנמצאות רשמית בשטחי סוריה אין שם מטעם ועדת השמות הממשלתית, ולכן נהוג לכנות אותם על שם תיאורם, כגון "השלוה המערבית של פסגת החרמון".

פסגת ההר

בתנאי ראות טובים ניתן לצפות מפסגת החרמון למרחק 150 ק"מ. צבי אילן סייר בשיא החרמון ב-19 ביוני 1974, בטרם נמסר לכוח משקיפי החירום של האו"ם. אילן מחלק את פסגת ההר לשלושה שיאים שגובהם דומה וביניהם עמק בשם "אל-דר". מהשיא הצפון-מערבי יש תצפית לבקעת הלבנון, הרי הלבנון עד הים התיכון. מהשיא הצפוני-מזרחי יש תצפית לעבר קַטַנַה ודמשק וכן לעבר הבשן הגולן, הגלעד והגליל. מהפסגה (2,814 מטרים) יש תצפית היקפית.

אילן מצא את שרידי המקדש שצ'ארלס וורן מהקרן לחקר ארץ ישראל כתב עליהם בביקור בשנת 1869. המקדש, הבנוי מאבני גזית גדולות, נמצא מדרום-מזרח לצוק וממדיו 11 על 10 מטרים. בצד המזרחי של הצוק מצוי כוך קטן דמוי מערה ועליו כתובת ערבית משנת 1934. על ההר מצא אילן חרסים מהתקופה ההלניסטית ומהתקופה הביזנטית. נמצאו גם מעט חרסים מתקופת הברזל.

בין הפסגה לבין הר שיאון נמתח רכס קדדים, רכס ארוך וצר שמשני צדיו מדרונות תלולים. לאורכו עובר גבול לבנון–סוריה, וניתן לראות בו חומה טבעית ביניהן.

 הר שיאון 

הר שיאון הוא הפסגה הגבוהה הדרומית של הרכס, אחרי רכס קדדים, גובהו 2,381 מטרים וממנו יוצאות מספר שלוחות.

מהר שיאון יורדת שלוחה לכיוון דרבל. בינה ובין השלוחה המזרחית של הר דובדבן נתחם עמק, בו נמצאים הכפרים ערנה ורימה, ובו מתחיל היובל הצפוני של נהר פרפר.

מהר שיאון יורדות שלוש שלוחות לעבר עמק החולה:
כתף שיאון (הר דב) – אחת הפסגות מכונה בשם הר בין הבתרים ובה לפי אחת מהמסורות התרחש מאורע ברית בין הבתרים המסופר בספר בראשית.
שלוחת דובדבן (הר דובדבן) – השלוחה המרכזית יותר בהר, עליה נמצאים מוצבי צה"ל המרכזיים ובה נמצא אתר החרמון.
שלוחת שִׂריון – במערב, הצפונית בשלוחות הדובדבן.
כתף חרמון – מדרום־מערב, בקצהה מג'דל שמס.
שלוחה מזרחית – נכנסת חזרה לתוך סוריה ומגיעה עד בית ג'ן. בין שלוחה זו לשלוחת דרבל מתחיל נהר פרפר.
נחל שיאון מפריד בין כתף שיאון לשלוחת שריון. נחל גובתה מפריד בין שלוחת שריון לכתף חרמון.
מסלע – החרמון כולו הוא סלעי גיר קדומים מתקופת היורה.
עיצוב הנוף – בחרמון המשקעים יורדים מוצקים, ולפיכך אין סחיפה. הגורם המעצב את הנוף בחרמון הוא ההמסה. מי המסת השלגים מחלחלים לתוך ההר וממסים את הסלע בפעולה הידועה בשם קרסט. מי ההפשרה יוצאים במעיינות גדולים למרגלות החרמון, על ההר עצמו אין מקורות מים.

 שלוחות לצפון 
מפסגת החרמון נשלחת שלוחה נמוכה יחסית לכיוון מערב, עד ל. בנוסף, קיימות שלוחות גבוהות יותר לכיוון צפון, כשעל פסגת הרכס הגבוה בהן עובר גבול לבנון–סוריה. למעשה השלוחות הצפוניות הגבוהות נמשכות עד אחרי בורקוש, כאשר החרמון פוגש את שאר רכס מול הלבנון רק אחרי , כ-16 קילומטרים צפונית־מזרחית מפסגת ההר.

גאולוגיה
ממוזער|250x250px|כיוון העתקי חילוף

החרמון הוא קֶמֶר גבוה שתחילת קימוטו בתקופת הקרטיקון העליון, במקביל לקימוט הקשת הסורית. המשך התרוממותו חלה ביחד עם יצירת בקעת הירדן ונבע מתזוזה אופקית של לוח ערב לעומת הלוח הלבנטיני לאורך הבקע הסורי-אפריקני. בשיא התרוממותו הגיעה פסגתו לגובה ארבעה ק"מ מעל פני הים.

עיצוב טקטוני
הַקֶּמֶר נוצר בתהליך של קימוט שהתרחש בקרטיקון עליון, בתקופה שבה החל ים טתיס להיסגר באמצעות תנועתו של הלוח האפריקאי צפונה לעבר הלוח האירואסייתי. במהלך הנאוגן נוצר הבקע הסורי-אפריקני המפריד בין הלוח הערבי והלוח האפריקאי, והמשכו לאורך בקעת ים המלח (הנמשך מדרום טורקיה עד דרום מפרץ אילת) מפצל את הלוח הערבי לשניים. חלקו המערבי של הלוח המפוצל הוא הלוח הלבנטיני, שעדיין מחובר במערבו ללוח האפריקאי ומופרד ממנו באופן מלאכותי לאורך תעלת סואץ. שלושת הלוחות נעים צפונה, אולם תנועת הלוח הערבי – הנושא את קמר החרמון – מהירה יותר ביחס לשני הלוחות האחרים.

הבקע הסורי-אפריקני אינו העתק ישר אחד אלא מערכת העתקי חילוף נפרדים ולא רציפים היוצרים דוגמת זיגזג. לאורך הבקע מצויים העתקי חילוף שמאלײם וימנײם, המשפיעים על צורת הנוף:
העתקי חילוף שמאלי יצרו מתיחה בין הלוחות, וביניהם נפער שקע. באופן זה נוצרו ים המלח, הכנרת ועמק החולה.
העתקי חילוף ימני גרמו ללחיצה בין גושים שהתרוממו ליצירת קמר. באופן זה נוצרו הרי הלבנון והחרמון. פעולת הלחיצה יצרה תבליט גבוה ששכבותיו נטויות בזווית חדה לכיווני דרום-מזרח וצפון-מערב.

מסלע
רובו של החרמון בנוי מאבן גיר. בליה נמרצת הסירה את השכבות העליונות וחשפה שכבות שמקורן ביורה, לפני 200–145 מיליון שנה. המשכן של שכבות אלה נמצא ברמת הגולן, בעומק של כקילומטר מתחת לגובה פני הים – עובדה המדגישה את עוצמת הקימוט שיצר את הקמר. בשכבות סלעי הגיר השונות נראים מאובנים רבים ושונים: קיפודי ים, אמוניטים, אלמוגים, צדפות וחלזונות. מסיסות הגיר וריבוי המשקעים באזור החרמון תרמו להתפתחות מבנים קרסטײם שונים: דולינות – שקעי המסה רדודים, טרשונים, מחילות המסה ומערות – שחלקן הן מערות נטיפים.

למרגלות החרמון מצויות שכבות צעירות יותר מתקופת קרטיקון תחתון, החושפות פעילות טקטונית וגעשית רבה, בנוסף לבליה עזה. במקום קיימים דײקים, שחדרו לשברים ולסדקים בתוך הסלע. גופי חדירה אלה מתפרקים בתהליכים הדרגתײם של בליה וסחיפה, ובמקומם נוצרים סדקים המובילים מי גשמים והפשרת שלגים לתוך סלעי הגיר, המשמשים אקוויפר – אקוויפר החרמון – וכולאים את המים מעל לשכבה הגעשית המשמשת כאקוויקלוד.

אקלים
ממוזער|שלג ברכס הר החרמון
לפי שיטת קפן לסיווג אקלימים, בהר החרמון, בגבהים מעל 1,200 מטר מעל פני הים, מתקיים אקלים ים-תיכוני ממוזג עם קיץ קריר (Csb) עתיר משקעים. הקיץ יבש ודי חם עם לילות קרירים, בעוד שהחורף קר ורטוב, ומושלג מעת לעת, במיוחד באזורים הגבוהים ביותר. האקלים מעל 2,000 מטר ועד לפסגה (2,814 מטר) מסווג כאקלים יבשתי לח עם קיץ קריר יותר ויבש, והחורף קר ומושלג יותר (Dsb).

החלק המערבי של ההר ברוך משקעים, אך בחלקו המזרחי משקעים מעטים בשל גורם "צל הגשם". כמות המשקעים הממוצעת לשנה היא מעל 1,300 מ"מ, ולפי מגמת התגברות המשקעים בהר עם הגובה, היא מגיעה כנראה עד כ-1,500 מ"מ במורדותיו המערביים בקרבת פסגת ההר. גם בשוליו של החרמון הכמויות גבוהות יחסית, בנווה אטי"ב הממוצע קרוב ל-1,000 מ"מ ובמג'דל שמס בסביבות 1,150–1,200 מ"מ בממוצע לשנה.

קיימת שונות גדולה בכמויות המשקעים משנה לשנה. לדוגמה, ביישוב מג'דל שמס בו התבצעו מדידות משקעים בין השנים 1968–1981, בעונת המשקעים 1968–1969 נמדדו 2,192 מ"מ של גשם ושלג בכל העונה, כאשר 846 מ"מ מהם נמדדו בחודש ינואר 1969. אלה הן כמויות המשקעים הגבוהות ביותר שנמדדו לעונה ולחודש בתחומי מדינת ישראל. לעומת זאת בעונת המשקעים 1972–1973 נמדדו 722 מ"מ בלבד.

בשל גובהו של ההר המשקעים היורדים עליו הם שלגים ברובם. הטמפרטורה בו נמוכה ביותר, ובמשך רוב החורף היא סביב נקודת הקיפאון. בימי הקיץ החמים ביותר ובעיתות שרב, הטמפרטורה מגיעה לעיתים ל-25 מעלות בפסגות ההר. ברוב השנה ובעיקר בחורף מתקיימים הפרשי טמפרטורות מתונים יחסית בין יום ללילה.

על ההר מנשבות רוחות חזקות מאוד במשך כל השנה, ורוחות במהירות של 100 קמ"ש ויותר מתרחשות כמעט מדי שנה. 
ממוזער|335x335 פיקסלים|בריכת מן בחורף

 החי והצומח 
 החי 
ממוזער|313x313 פיקסלים
בין הציפורים המקננות בחרמון: אירניה, סיטת הצוקים, ירגזי חרמון וסלעית אירופית.

החרמון משופע במיני פרפרים, מהם 23 ייחודיים לשמורת החרמון. מבין החלזונות נמנים החביונית המזרחית וחשופית מוארכת שלא נצפו דרומית לחרמון.

בין הזוחלים נחש ארסי (צפע החרמון) ונחשים לא ארסײם (כרכן הקרינים, כרכן חלק ושלון הקולר) הנמצאים בישראל רק בחרמון ובצפון רמת הגולן. בין הלטאות ניתן למנות את הלטאה החרמונית ושממית החרמון, שהיא מין אנדמי לחרמון.

מבין היונקים ניתן למנות את השועל המצוי, חמוס השלגים, תן זהוב, צבי ארץ-ישראלי ועוד. בעבר חיו בחרמון פרטים של דב סורי אך האחרון בהם ניצוד בשנת 1917. בימי הצלבנים ניצודו אחרוני האריות האסייתיים שחיו בחרמון.

 הצומח 
250px|ממוזער|שמאל|פרגה קרחת בגבעת הקרב בחרמון
צמחיית ההר מתאימה להרים רמים. ידועה תופעת החיגור לפי גובה. בכל גובה גדלים צמחים המתאימים לתנאי האקלים בגובה זה.

בחרמון יש שלוש חגורות צומח שונות: בראשונה עד כ-1,300 מטרים מעל פני הים, צומח החורש הים-תיכוני (כמו בהר מירון). השנייה מ-1,300 מטרים עד כ-1,900 מטרים היא חגורת יער הסְפָר ההררי. העץ הנפוץ ביותר הוא אלון התולע ולצדו צומחים גם שקד, שזיף, דובדבן ואגס. בחגורה השלישית שמעל ל-1,900 מטרים אין כלל עצים אלא רק עשבוניים ושיחים נמוכים, וצמחייה זאת אופיינית גם למורדות ההר המזרחיים דלי המשקעים. צומח זה נקרא צומח כרקוצי מלשון "כר קוצים", או בלועזית צומח טרגקנטי.

עקב גובהו של ההר הגידול והפריחה מתחילים בראש ההר באוגוסט, במקום באביב (בחודש מרץ באזורים הנמוכים יותר). בהר הבתרים ישנם עצי אלון מצוי מהגדולים בישראל, בעמק דובדבן גדלים שיחי דובדבן מהמין דובדבן שרוע.

בשמורת החרמון צומחים עצים ייחודיים לאזור כמו: בן-חוזרר הררי, אלון שסוע, אֶדֶר קטן-עלים ועוזרר סינַי ופרחים של כרכומים וסתווניות.

 יישובים 
רוב שטחו של ההר בישראל הוא שמורת טבע – שמורת החרמון. ארבעה יישובים שוכנים על ההר בחלקו הישראלי: שני יישובים יהודיים – נווה אטי"ב ונמרוד, ושניים דרוזיים – מג'דל שמס ועין קנייא.

 אתרים 
250px|ממוזער|עץ קפוא במעלה אתר החרמון

 שמורת טבע החרמון 

שמורת החרמון או שמורת הר החרמון היא שמורת טבע מאושרת, העתידה להשתרע על פני שטח של כ-85,000 דונם בשטחי הר חרמון וסביבו, ועתידה להיות השמורה הגבוהה והצפונית בישראל.

 תחנת מדידת השדה המגנטי 
מדידת עוצמת השדה המגנטי של כדור הארץ וכיוונו מבוצעות באמצעות מגנטומטר, מכשיר שמודד ורושם את עוצמת השדה המגנטי המקומי ואת כיוונו לאורך הזמן. בישראל קיימות כיום שלוש תחנות מדידה (המכונות "מצפים מגנטיים") המופעלות על ידי המרכז למיפוי ישראל: בהר חרמון, בבר גיורא ובהרי אילת.

 אתר סקי 

אתר החרמון (שם רשמי: הר החרמון שרותי ספורט בע"מ) הוא אתר הסקי היחיד בישראל. האתר שוכן על השלוחות הדרומיות של הר דובדבן בחרמון, ומופעל על ידי חברי מושב נווה אטי"ב. האתר עצמו פתוח כל השנה, אך פעילות הגלישה מתאפשרת רק במשך החורף בהתאם לכמות המשקעים, גובה השלג ולמזג האוויר. בחורף הכניסה לאתר היא בתשלום.

מלבד גלישה מציע האתר שירותי נופש וספורט נוספים. את בית הספר לסקי בחרמון ואגף השכרת ציוד הגלישה מנהלת חברת הבת "סקי חרמון".

 מוצב החרמון 

מוצב החרמון הוא מוצב מבוצר של צה"ל במשולש הגבולות ישראל סוריה ולבנון, הממוקם במפלס העליון של ההר – בכתף הר חרמון, בגובה של כ־2,100 מטרים, ומכונה המוצב הישראלי (או בקיצור 'ישראלי'). צופה על הכפר הלבנוני שבעא וחולש על ציר ההברחות בין סוריה ללבנון. במוצב מכשירים אלקטרוניים לאיסוף מודיעין אותות עבור יחידה 8200 באמ"ן ומערכות רבות של חיל האוויר. המוצב זכה לכינוי "העיניים של המדינה".

במלחמת יום הכיפורים המוצב נפל בידי הסורים ונכבש מחדש. כלקח מהמלחמה, הוקמו לצד מוצב זה מספר מוצבים נוספים במפלס העליון, כגון 'מצפה שלגים', 'דובדבן' ו'העליון' (ע"ש הרכבל העליון). בעקבות הסכמי הפסקת אש יש מגבלה על מספר הלוחמים במוצבים אלו, ובפרט במוצב זה. מגבלה זו נאכפת על ידי משקיפים של האו"ם.

החרמון במלחמות מדינת ישראל
שמאל|ממוזער|250px|מתאר הגבולות בין ישראל, סוריה ולבנון באזור הר חרמון.
הקו הכחול (+++) בין ישראל ולבנון, נקבע על ידי האו"ם בשנת 2000 – מצוין בכוכבית שחורה.
קו קדמי ישראלי של קווי הפרדת הכוחות בין ישראל וסוריה 1974 – מצוין בכוכבית כחולה.
קו קדמי סורי של קווי הפרדת הכוחות בין ישראל וסוריה 1974 – מצוין בכוכבית אדומה
שמאל|ממוזער|250px|החרמון ובריכת רם

החרמון, ובמיוחד פסגת החרמון, מאפשר תצפית ושליטה על אזורים נכבדים בסוריה, בישראל ובלבנון. עובדה זו הופכת את השליטה בחרמון לבעלת חשיבות אסטרטגית. לאור זאת, היווה ההר מוקד לחימה חשוב במהלך מלחמות ישראל.

החרמון נכבש מסוריה על ידי כוח צה"ל שהונחת במסוקים בתום מלחמת ששת הימים. במקום הוקם מוצב מבוצר – מוצב החרמון, שנועד לתת התרעה ומידע לחיל האוויר ולאגף המודיעין.

בפרוץ מלחמת יום הכיפורים כבשו כוחות קומנדו סוריים את המוצב, ושבו חלק ניכר מהחיילים ששהו בו. חלק אחר מן החיילים הצליח לברוח בחסות החשכה. ניסיון ראשון שנכשל לכיבוש מוצב החרמון בחזרה נעשה ב-8 באוקטובר על ידי כוח חטיבת גולני. לקראת סוף המלחמה נכבש המוצב על ידי צה"ל במבצע קינוח. בעקבות קרב זה קיבל החרמון את הכינוי "העיניים של המדינה".

לאחר המלחמה, בעקבות פריצת ציר וכיבוש שיא החרמון בידי חיל ההנדסה הישראלי, הועבר "החרמון הסורי" לשליטת האו"ם.

גבול ישראל–סוריה באזור החרמון נחשב לגבול שקט, אף יותר מהגבול השקט יחסית של רמת הגולן. עם זאת, ב-3 ביולי 1991 נהרג בחרמון חייל מילואים בחדירת חוליית מחבלים למצפה שלגים, ובאוקטובר 1991 הושמדה חוליית מחבלים שניסתה לחדור דרך לבנון לחרמון למוצב ליד מצפה שלגים. באירוע נוסף, חדר אזרח סורי לישראל דרך החרמון.

ב-8 בדצמבר 2024, לאחר שכוחות צבא סוריה נטשו את עמדותיהם עם נפילת משטר אל-אסד בסוריה, פתח צה"ל במבצע חץ הבשן ובמסגרתו השתלט על החרמון הסורי.

החרמון בתנ"ך ובתרבות
250px|ממוזער|הנוף מהר החרמון

ההר נזכר בספר דברים, בתיאור חבל הארץ בעבר הירדן שכבשו משה ובני ישראל מסיחון מלך האמורי ומעוג מלך הבשן: , וכן: .

עם חציית הירדן בידי בני ישראל, נזכר היישוב בעל גד, ששכן למרגלות החרמון, כנקודה הצפונית ביותר אליה הגיע יהושע בן נון בכיבושיו בארץ: . יתר הר חרמון ורכס מול הלבנון נותר בשלב זה בגדר "הארץ הנשארת", שנותר לכבוש אותה: .

באזור ההר, כמו ביתר אזור הגולן והבשן, ישבו בני חצי שבט מנשה: .

מלבד אזכוריו הרבים של החרמון בתיאור כיבוש עבר הירדן וארץ כנען, ההר נזכר באופן סמלי גם בספר תהילים ובספר שיר השירים: , וכן: , וכן:  וכן: . בנוסף, נזכר במקורות המונח "חרמונים": .

בתקופת בית שני כבש את ההר אלכסנדר ינאי, וגייר את היטורים שישבו בו. באותה תקופה התקיימה בהר גם מושבת חכמי בני בתירא.

עוד יש להוסיף שההר מוזכר בשם נוסף במקורות היהודיים: . הר שלג לפי פירוש רש"י הוא: "שניר". וזה מתכתב עם העובדה שרש"י מייחס את המילה שניר למקור המילה שלג בשפות הכנעניות והאירופאיות ובראשן אנגלית.

 החרמון בתרבות 
בתקופה המודרנית כתב ז'בוטינסקי בשירו המפורסם, "שיר אסירי עכו", את השורה הבאה: "לנו, לנו, תהיה לנו כתר החרמון".

רחל המשוררת כתבה בשיר "כנרת": "בבדידות קורנת נם חרמון הסבא וצינה נושבת מפסגת הצחור."

יובב כץ כתב על החרמון את השיר "מלכות החרמון" (המוכר במילותיו הפותחות "כל המלים השמחות פרצו שוב בהורה סוערת"), אותו הלחין אפי נצר ועיבד פולדי שצמן. השיר בוצע על ידי להקת פיקוד צפון והפך פופולרי.

 גלריה 

לקריאה נוספת
 תיאור ארץ ישראל מאת ויקטור גרן, במקור בפאריס 1868, תרגם מצרפתית חיים בן עמרם, הוצאת יד בן צבי, תשמ"ז
 צבי אילן, ארץ הגולן – מדריך למסייר ולמטייל, הוצאת עם עובד, 1968, הוצאה מורחבת 1977
 כל מקום ואתר התשל"ח, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כרטא, 1978
 עמנואל הראובני, קום התהלך בארץ. הוצאת משרד הביטחון, 1986
 ד"ר זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, הוצאת עם עובד 1986
 שמעון דר, תולדות החרמון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994
 מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול. עורך ספי בן-יוסף, כרך 2 בעריכת מנחם מרקוס. 2001. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כתר

קישורים חיצוניים

 אבי שמידע, הגאוגרפיה של החרמון
 שמורת החרמון, באתר טבע ונופים בישראל
 צור שיזף, להרגיש אפס. חרמון
 החרמון, באתר טיולים בארץ

 תערוכה על יחידת האלפיניסטים בחרמון, באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, 25 בנובמבר 2013
 חיילי יחידת האלפיניסטים על רקע נופי הר החרמון, באתר יוטיוב
  אבשלום קור, באופן מילולי במלחמה: איך לקרוא לחרמון המכונה ״הסורי״?, גלי צה"ל, 19 בדצמבר 2024




הערות שוליים

*
*
קטגוריה:רמת הגולן
חרמון
חרמון
חרמון
קטגוריה:גבול לבנון–סוריה