מקור חיים (שכונה)

מקור חיים היא שכונה בדרום העיר ירושלים על גדות נחל רפאים, מדרום למושבה הגרמנית, ולאורך מסילת הרכבת יפו ירושלים, הגובלת בשכונות בקעה, גוננים ובאזור התעשייה תלפיות מדרומה ומזרחה. 

השכונה כלולה במנהל הקהילתי בקעה רבתי.

שם השכונה
קרקעות השכונה כונו בתחילה "אדמת עמוס", ולאחר הקמת השכונה נקראה "מקור חיים" על שם חיים כהן מחרקוב אשר מכספו ומכספי בניו נרכשו חלק ניכר מקרקעותיה. את הכסף תרמו בניו של חיים כהן לרגל חתונת הזהב של הוריהם לתנועת חובבי ציון, על מנת שתירכש בירושלים חלקת קרקע על שם אביהם.

היסטוריה
 הקמה והשנים הראשונות 
לאחר מלחמת העולם הראשונה פורקה תנועת חובבי ציון והכסף שנתרם על ידי בניו של חיים כהן הועבר על ידי מנחם אוסישקין לקרן קיימת לישראל, שרכשה את קרקעות השכונה.

השכונה תוכננה על ידי האדריכל ריכרד קאופמן עם רחוב אחד מרכזי, וחלקות קרקע מאחורי הבתים אשר יועדו למשקי עזר. מקור חיים אמורה הייתה להיות שכונה דתית, והסתדרות "המזרחי" הייתה אחראית בשנים הראשונות על רישום וקליטת תושביה. הרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי התמנה בה לרב השכונה. תושביה הראשונים היו בעיקר עולים מפולין אנשי העלייה הרביעית. 

התכנון המקורי היה להקים שכונה שבה בתים מודרניים ומשוכללים. אולם המתיישבים הראשונים של השכונה היו דלי-אמצעים וחלקם אף בנו את בתיהם במו ידיהם. ישנם מוותיקי השכונה שטוענים שחלק מהמתיישבים קיבלו את הבתים בחינם.

בין המתיישבים הראשונים והפעילים שהקימו את ביתם בשכונה ניתן למנות את ישראל בוכוייץ ששימש מזכיר השכונה עם הקמתה. מזכיר ועד השכונה מר ישראל בוכוייץ מסר דו"ח לחברים בחודש תמוז תרפ"ד, והודיע כי :"עוד חודש ימים יסיימו את עשרת הבתים הראשונים".

על פי ספרו של יונה כהן, התאפיינה השכונה בתחילתה בפעילות חקלאית של המתיישבים. בחודש אב תרפ"ד (1924) הוקמו בשכונה בתים ולצידן רפתות. המיוחד בשכונה היה שהמתיישבים חשבו לנטוע בה עצי נוי, אשר ישתלבו בסביבה בה קיים אוויר הרים צח ומקום שקט. כך, הוקם בשכונה פנסיון רוזנבוים.

ב-17 באוגוסט 1924 נערך טקס חנוכת השכונה החדשה. ב-14 בנובמבר 1926 נערך טקס הנחת אבן הפינה לבית הכנסת בשכונה.

עד מלחמת העצמאות הייתה מקור חיים שכונה יהודית מבודדת, המוקפת בשכונות ערביות: בדרום בית צפאפא, במערב קטמון, בצפון בקעה, המושבה היוונית, והמושבה הגרמנית ובמזרח מחנה אל-עלמיין הבריטי, שהפריד אותה מהשכונה תלפיות. במאורעות תרפ"ט סבלה השכונה מהתקפות מהכפר בית צפאפא שמדרום, ותושביה אף פונו באופן זמני. לאחר המאורעות הוגשו תלונות הדדיות ומשטרת המנדט עצרה אחדים מתושבי השכונה, בטענה שהם היו אחראים למותו של ערבי במהלך המאורעות. במקביל התנהלו משפטים נגד אחדים מתושבי בית צפאפא. כשנה לאחר מאורעות תרפ"ט נעשו מאמצים לקשירת קשרים בין השכונות ונחתם הסכם "ברית שלום" בין מנהיגי שתי השכונות. הסכם זה ספג ביקורת רבה מהצד הערבי. במהלך המרד הערבי הגדול, בין השנים 1936 ל-1939, צלפו הערבים על השכונה ולפעמים אף התקיפו את הבאים אליה.

ממוזער|250px|שמאל|בית הכנסת השכונתי נבנה בשנת תרפ"ט, עם עמדות השמירה שנוספו עליו והאנדרטה שנוספה בחזיתו

בשנת 1940 הוקמה בשכונה ישיבת "מקור חיים" על ידי רב השכונה השני - הרב ברוך יצחק לוין, והיא פעלה במקום עד 1962.

השכונה הייתה נתונה למצור במהלך השלב הראשון של מלחמת העצמאות מדצמבר 1947 ועד מאי 1948, במהלכו הותקפה השכונה כ-14 פעמים על ידי כוחות ערביים בעקבות מסירת מחנה אל-עלמיין לידיים ערביות, אך לוחמי "ההגנה" הצליחו להדוף התקפות אלו, וגם להוציא התקפות נגד. הנשים והילדים פונו מהשכונה, ונותרו בה רק צעירים פעילי ההגנה, ש-13 מהם נפלו על הגנת השכונה. עם כיבוש קטמון במבצע יבוסי באביב 1948, חברו אליה כוחות "ההגנה" וחיברו אותה עם השכונות במרכז העיר. אנדרטה לזכר הלוחמים שנהרגו על הגנת השכונה נמצאת בסמוך לבית הכנסת הישן.

ממוזער|יד לנופלים. מגיני מקור חיים תש"ח

 לאחר הקמת מדינת ישראל 
ב-1951 הוקמה בסמוך לשכונה מעברת מקור חיים. המעברה אכלסה בשיאה כ-5,000 איש, ונודעה בתנאי החיים הקשים שבה. המעברה הייתה המעברה הראשונה בירושלים שהוחל בפירוקה.  פירוקה הושלם עד מחצית 1956. תושבי המעברה עברו ברובם לשיכונים שנבנו בשכונת הקטמונים.

בשנות ה-60 של המאה ה-20, במסגרת תוכנית המתאר של ירושלים הוחלט להרחיב את אזור התעשייה תלפיות על חשבון חלקה הדרומי של מקור חיים. לאחר מאבק ממושך של תושבי השכונה, הוחלט לייעד מחדש את השטח למגורים ולא לתעשייה והתוכנית בוטלה.

עד שנות השמונים של המאה ה-20 נהרסו רבים מבתי השכונה המקוריים, ובמקומם נבנו בתים גבוהים ומבני תעשייה ומסחר.

החל מתחילת המאה העשרים ואחת עוברת השכונה תהליך בינוי מואץ. בתי דירות גבוהים נבנו במגרשים הפנויים שנותרו בה, בעיקר בחלקה הדרומי, וכן נמשכה הריסת הבתים המקוריים ובניית בתי דירות גבוהים במקומם.

בסמוך לשכונה מתוכננת לעבור שלוחה של הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים, ואושרה הקמתם של מגדלי מגורים בגובה של עד שלושים קומות.

רחובות ובניינים בשכונה
ממוזער|250px|שמאל|רחוב מקור חיים
רחובה הראשי של השכונה נקרא "מקור חיים" ושני רחובותיה האחרים הם צֶרֶת ואביטל.
ברחוב מקור חיים בבית מס' 10: בית הכנסת החדש "בית יוסף" לפי מנהג יוצאי תוניס.
ברחוב מקור חיים בבית מס' 21: לאחר הקמת השכונה, פעל בו פנסיון רוזנבוים-ורדי, בשנות ה-80 של המאה ה-20 פעלה בו ישיבת מקור חיים של הרב עדין שטיינזלץ, ובהמשך פעל בו בית הספר הדמוקרטי סאדברי.
ממוזער|לוח זיכרון המוצב ברחוב מקור חיים 21, לציון העובדה שבעבר שכן במקום פנסיון רוזנבוים-ורדי
 ברחוב מקור חיים בית מס' 30 ומס' 32: הבתים מצופים אבני סיליקט בסדר גאומטרי ייחודי היוצר חזית מרשימה, ואף מיועדים לשימור.
 ברחוב מקור חיים בית מס' 35 (המכונה "בית שיקגו"): שכן בשנים 1992–2014 ארכיון המדינה, שעבר בהמשך להר חוצבים.
 ברחוב מקור חיים בית מס' 42: בית הכנסת הישן של השכונה, אשר נבנה בשנת תרפ"ט (1929), הודות ליוזמתו של רב השכונה הראשון - הרב טיקוצ'ינסקי. על גג בית הכנסת נבנו בשנות ה-30 של המאה ה-20 עמדות הגנה מבטון עם חרכי ירי. בחצר בית הכנסת הוקמה בשנות התשעים של המאה ה-20 על ידי תושבי השכונה אנדרטה לזכר 12 לוחמים שנפלו בהגנה עליה במלחמת העצמאות.
ממוזער|שלט ליד הבית שבו שכן פנסיון רוזנבוים-ורדי ברחוב מקור חיים בית 21 בשכונת מקור חיים, המספר את קורות הבית

לקריאה נוספת
 יוסי שפנייר, אייל מירון וראובן גפני, מקור חיים סיפורה של שכונה בדרומה של ירושלים, יד בן צבי, ירושלים, 2015

קישורים חיצוניים

 שכונת בקעה ומקור חיים באתר עיריית ירושלים
 שכונת מקור חיים באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
 קרבות הגנה על השכונה במלחמת העצמאות באתר גדוד מוריה
 פריצת המצור על השכונה במלחמת העצמאות באתר גדוד מוריה
 דורון הרצוג, מקור חיים - סיפורה של שכונה, בתוך "חוברת טיולים, מקום שאני אוהב" בהוצאת מכון לנדר


הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: שכונות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1924