גבריאל בך

250px|ממוזער|גבריאל בך, 2009
גבריאל בָּךְ (שמו המקורי: גֶּרְט בָּךְ ובגרמנית: Gert Bach; 13 במרץ 1927 – 18 בפברואר 2022) היה משפטן ישראלי שכיהן כפרקליט המדינה (1969–1982), כשופט בית המשפט העליון (1982–1997) וכיושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-11 (1983–1984). לאחר פרישתו מבית המשפט העליון כיהן כיושב ראש הוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה (1999–2010).

 ביוגרפיה 
ראשית דרכו
גבריאל בך נולד בשנת 1927 בהלברשטאדט שבגרמניה. בשנת לידתו עברה משפחתו להתגורר בברלין, שבה חיו עד אוקטובר 1938, וכחודש לפני ליל הבדולח הורשו לעזוב את גרמניה הנאצית לאמסטרדם שבהולנד. כעבור שנתיים, כחודשיים לפני פלישת גרמניה הנאצית להולנד, הם עלו לארץ ישראל באונייה "פאטריה", שבה חגג בר מצווה. בך השלים את לימודיו היסודיים בגרמניה ובהולנד, ובשנת 1945 סיים את תיכון בית הכרם בירושלים. החל משנת 1943 היה חבר בארגון "ההגנה".

לאחר שנה של לימודים באוניברסיטה העברית, זכה במלגת כבוד של ממשלת המנדט הבריטי ובזכותה למד משפטים בלונדון. הוא סיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1950 ולאחר מכן נותר באנגליה והתמחה במשרדו של דוד ויצמן. כשחזר לישראל שירת בצה"ל בפרקליטות הצבאית (1951–1953). את שירותו סיים בדרגת סרן, ולאחריו התקדם בשירות המילואים לשופט בית הדין הצבאי לערעורים, בדרגת אלוף-משנה.

בפרקליטות המדינה
בשנת 1953 החל לעבוד בפרקליטות המדינה ועבד בתפקידים שונים במשרד. בשנת 1960 היה סגן פרקליט המדינה, בשנת 1965 קודם למשנה לפרקליט המדינה וביולי 1969 מונה לפרקליט המדינה. בתפקיד זה שימש עד מינויו לבית המשפט העליון בשנת 1982.

בזמן כהונתו בפרקליטות התמחה בתחומי המשפט הפלילי והאזרחי, והופיע בפני ערכאות משפטיות שונות. בשנים 1960–1962 היה אמון על הכנת וביצוע התביעה במשפט אייכמן. ב-10 ביוני 1963 נשלח לשמש משקיף במשפט של יוסף בן גל ואוטו יוקליק שנעצרו בשווייץ על פעילות ב"מוסד" נגד המדענים הגרמנים במצרים. בשנים 1964–1965 טיפל בפרשת תל גיבורים. בספטמבר 1965 הופיע מטעם התביעה במשפט השוחד של יצחק רפאל, שהסתיים בזיכויו של רפאל בגלל סירובו של העד המרכזי של התביעה להעיד. בשנת 1967 היה התובע במשפטו של השופט אליעזר מלחי שזוכה מהאשמותיו שקיבל שוחד.

ניסיונו המקצועי בחו"ל ותחומי התמחותו הנרחבים הביאו לבחירתו לתפקידים משפטיים שונים בגופים בינלאומיים, בין היתר ככתב האו"ם בישראל לנושא מניעת עבריינות. בשנת 1969 טיפל בהגנתו של מרדכי רחמים, מאבטח חברת אל על שהואשם בהריגת מחבלים בשדה התעופה בציריך. מעבר לכך היה חבר במספר ועדות חקירה ממשלתיות. בשנת 1965 היה חבר עם שמואל בנדור וצבי אהרוני בוועדת חקירה לבירור פרסום ידיעות על סיוע צבאי של ארצות הברית לממלכת ירדן.

בשנת 1969 טיפל אישית, כפרקליט המדינה, במשפטו של מייקל רוהאן, בפרשת הצתת מסגד אל-אקצא, בגלל רגישות הפרשה. בשנים 1971–1972 עסק רבות בפרשת נתיבי נפט ובבקשתו של מאיר לנסקי לעלות לישראל. בשנים 1972–1974 טיפל במעצר ובהגבלות על הרב מאיר כהנא. בשנת 1974 טיפל במעצרו ומשפטו של הארכיבישוף הילריון קפוצ'י. בשנת 1975 היה מעורב בטיפול בנאשמי רצח רחל הלר. בשנת 1976 היה מעורב בטיפול בפרשת אשר ידלין. בשנת 1978 ייצג את המדינה במענה לעתירה לבג"ץ נגד הפקעת אדמות לצורך הקמת בית אל ואלון מורה. בשנים 1980–1981 היה מעורב בהחלטות לגבי הגשת כתב אישום נגד אהרן אבוחצירא והופיע כתובע במשפט.

בבית המשפט העליון
בינואר 1982 החליטה הוועדה לבחירת שופטים על מינויו כשופט בבית המשפט העליון, למרות התנגדות שלושת השופטים מבית המשפט העליון בוועדה. בך כיהן 15 שנים כשופט בבית המשפט העליון. הוא נחשב לשופט ליברל, במיוחד בכל הנוגע לחופש הביטוי, לדיני איסוף ראיות ולזכויות הנשים. (זכורים במיוחד פסקי הדין שלו בעניין גיל הפרישה לנשים וכן בפרשת כרמלה בוחבוט, שבה הקל בעונשה של אישה שהרגה את בעלה לאחר שהתעלל בה במשך שנים רבות). במערכת הבחירות לכנסת האחת עשרה כיהן כיו"ר ועדת הבחירות המרכזית, ויצר אמנה תקדימית לשמירת כללי התנהלות במערכת הבחירות, שעליה חתמו נציגי כל המפלגות הגדולות.

לאחר הפרישה
בשנת 2003 עמד בך בראש הוועדה לבחירת היועץ המשפטי לממשלה שפסלה את מועמדיו של שר המשפטים לתפקיד והמליצה על שלושה מועמדים, בהם מני מזוז, שזכה בתפקיד ובשנת 2005 עמד בראש הוועדה שבחרה את היועץ המשפטי לכנסת.
מספר שנים עמד בך בראשות הוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה. בין היתר, היה יו"ר הוועדה לתכנון שטרי כסף, מעות ומטבעות זיכרון בבנק ישראל עד מותו. כן כיהן כיו"ר הוועדה המחלקת את פרס א.מ.ת.

ב-1997 הוענק לו תואר יקיר ירושלים. בשנת 2005 זכה באות אביר איכות השלטון למפעל חיים.
ב-28 ביוני 2021 זכה בך באות הוקרה מארגון יוצאי מרכז אירופה כהערכה על פעילותו כתובע במשפט אייכמן ופעילותו הציבורית.
משפחתו 
בך נשא לאישה בשנת 1955 את רות, בתו של יהודה ארזי, ממפקדי ארגון ההגנה, ופעיל עליה והעפלה. נולדו להם בת ושני בנים. בנו, יונתן בך (1959–2004), היה עורך דין והקים את משרד בך, ארד, שרף ושות׳. בתו, ד"ר אורלי בך, היא פסיכולוגית קלינית ופעילה חברתית. בנו, מיכאל בך, הוא עורך דין, הקים את משרד בך, לדרמן ושות׳.

גבריאל בך נפטר ב-18 בפברואר 2022 בגיל 94. הוא הובא למנוחות בהר המנוחות בירושלים.

לקריאה נוספת
 יעל רוזמן, גבריאל בך: פרקליט, שופט וג'נטלמן, ידיעות ספרים, 2011.
  ללא גלימה - שיחות עם שופטי בית המשפט העליון - הפרק: גבריאל בך, הוצאת למשכל - ידיעות ספרים, 2017, עמ' 81–104

קישורים חיצוניים


 אודות גבריאל בך בתערוכת האינטרנט "בחרנו בחיים" באתר יד ושם
 ראיון עם השופט בדימוס גבריאל בך, באתר יד ושם
 ראיון וידאו ארוך 

 גבריאל בך, מחשבות והרהורים 30 שנה לאחר משפט אייכמן, באתר יד ושם
 שלוש עדויות וידאו של גבריאל בך בנושא משפט אייכמן, באתר יד ושם











הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:שופטי בית המשפט העליון
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הבחירות המרכזית
קטגוריה:שופטי בית הדין הצבאי לערעורים
קטגוריה:פרקליטי המדינה
קטגוריה:זוכי אות אביר איכות השלטון
קטגוריה:אזרחי כבוד של ירושלים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:משפט אייכמן: אישים
קטגוריה:פרקליטי הפרקליטות הצבאית
קטגוריה:יושבי ראש ועדות ציבוריות
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:בוגרי יוניברסיטי קולג' לונדון
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022