נאפולי (כדורגל)

אגודת הכדורגל נאפולי (באיטלקית: Società Sportiva Calcio Napoli) היא קבוצת כדורגל באיטליה המשחקת בסרייה א'. היא הקבוצה הבולטת ביותר בנפת דרום איטליה. הקבוצה זכתה בארבע אליפויות   איטליה בליגת הסרייה א׳ בעונות 1986/87, 1989/90, 2022/23 ו-2024/25. ובנוסף, גם זכתה בליגה הארופית.

היסטוריה
השנים הראשונות
הקבוצה נוסדה ב-1905 על ידי הימאי ויליאם פות'ס ושותפו לעסקים הקטור באיון. בתחילה נקרא המועדון הלא רשמי "מועדון הכדורגל והקריקט של נאפולי", ושנתיים מאוחר יותר שונה השם ל"מועדון הכדורגל של נאפולי". בשנים הראשונות שיחקה הקבוצה בעיקר מול קבוצות מדרום איטליה או קבוצות שהורכבו מימאים, זאת, מכיוון שהליגה האיטלקית הורכבה בשנותיה הראשונות רק מקבוצות מצפון איטליה. ב-1912 השתתפה הקבוצה לראשונה באליפות איטליה תחת השם "אינטרנציונאלה נאפולי".

ב-23 באוגוסט 1926 שונה שם המועדון ל-"Associazione Calcio Napoli", ביוזמתו של נשיא המועדון הראשון ג'ורג'ו אסקרלי, איש עסקים יהודי. תאריך זה נחשב בעיני ההנהלה הנוכחית של המועדון ובעיני אוהדי הקבוצה לתאריך הרשמי להקמת המועדון.

בשנותיה הראשונות בליגה בכירה, נאפולי לא הרשימה והייתה קבוצת תחתית, אך עם מינויו של האנגלי ויליאם גרבוט  למאמן, הפכה הקבוצה לקבוצת צמרת וסיימה פעמיים במקום השלישי. באותן שנים שיחקו בקבוצה המתאזרח הפרגוואי, אטילה סאלוסטרו , שהפך לכובש המצטיין של הקבוצה עם 106 שערי ליגה במדי הקבוצה, והמתאזרח הקרואטי אנטוניו וויאק שהפך לכובש השני המצטיין של הקבוצה עם 102 שערי ליגה במדי הקבוצה.

התקופה לפני מראדונה
בסוף שנות ה-60 ובאמצע שנות ה-70 הקבוצה הציגה סגל שחקנים מרשים, אך לא הצליחה לזכות בתארים מלבד שתי זכיות בגביע האיטלקי ה"קופה איטליה", כאשר התואר הראשון בתולדותיה היה ב-1962. ב-25 ביוני 1964 שונה שם הקבוצה לשם "Società Sportiva Calcio Napoli".

עם מינויו של ברונו פסאולה  כמאמן חזרה הקבוצה למאבקי הצמרת וסיימה בין חמשת המקומות הראשונים באופן קבוע. היא אף סיימה במקום השני בעונת 1967/1968, אחרי מילאן. בקבוצה שיחקו באותן שנים שחקנים כדוגמת השוער דינו זוף, אומר סיבורי, ז'וזה אלטפיני ואנטוניו יוליאנו , שהפך עם השנים לאחד השחקנים עם מספר ההופעות הרב ביותר במדי הקבוצה (394 הופעות ליגה, ו-505 הופעות בכל המסגרות).

תחת הדרכתו של המאמן לואיס ויניסיו  סיימה הקבוצה פעמיים במקום השלישי בעונות 1970/1971 ו-1973/1974, בהם גם השתתפה בפעם הראשונה בגביע אופ"א. בעונת 1974/1975 סיימה הקבוצה במקום השני והצליחה גם להעפיל לסיבוב השלישי של גביע אופ"א. הקבוצה זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע איטליה בעונת 1975/1976 אחרי ניצחון בגמר על מילאן.

לאחר הניצחון על סאות'המפטון בגמר הגביע האנגלו-איטלקי, העפילה הקבוצה לגביע אירופה למחזיקות גביע של עונת 1976/1977, והגיעה עד שלב חצי הגמר לאחר ניצחונות על הקבוצות בודה/גלימט, אפואל ניקוסיה ושלסק ורוצלב. הקבוצה שבה וסיימה במקום השלישי בעונת 1980/1981, אך לאחר מכן לא הצליחה לבסס את מעמדה והפכה לקבוצה בינונית ששורדת בליגה בקושי בכל עונה.

תקופת הזוהר: ימי מראדונה 
ב-1984 הפתיעה נאפולי את עיתונות הכדורגל העולמית, כשרכשה את דייגו ארמנדו מראדונה תמורת כ-7.5 מיליון דולר, ושברה את סכום שיא ההעברות עבור שחקן עד אז, אותו החזיק מראדונה עצמו כשנרכש על ידי ברצלונה מבוקה ג'וניורס.

כבר בעונתו הראשונה של מראדונה נאפולי סיימה את השנה עם ממוצע של 77,600 צופים למשחק. ההתחלה אמנם הייתה צולעת, אך נאפולי סיימה את העונה במקום ה-8 כשמראדונה כובש 14 שערי ליגה. בעונתו השנייה של מראדונה נאפולי המשיכה להתקדם וסיימה במקום השלישי כשמראדונה תורם 11 שערי ליגה. השער החשוב ביותר היה שער הניצחון על יובנטוס, האלופה שבדרך, מבעיטת עונשין שקטעה 13 שנים ללא ניצחון נאפוליטני על היריבה מהצפון.

עונת 1986/1987 (שהגיעה לאחר מונדיאל 1986 בו כיכב מראדונה והוביל את נבחרת ארגנטינה לזכייה סנסציונית) הייתה העונה הגדולה ביותר בתולדות המועדון, כאשר נאפולי זכתה באליפות איטליה (ה"סקודטו") הראשונה שלה ומאוחר יותר השלימה זכייה בדאבל עם זכייה שלישית ב"קופה איטליה".

בקיץ שלאחר הזכייה צירפה נאפולי את קארקה הברזילאי, וביחד עם מראדונה היוו השניים צמד קטלני. השניים, שהיו לחברים טובים גם מחוץ למגרש הכדורגל, כבשו ביחד 28 שערים (מראדונה עם 15, קארקה עם 13), אך נאפולי לא הצליחה לשמור על תארה וסיימה רק במקום השני אחרי מילאן. את עונת 1988/1989 נאפולי סיימה עם הרגשה חמוצה-מתוקה, לאחר שהקבוצה סיימה בפעם השנייה ברציפות במקום השני כשהפעם מקדימה אותה אינטר. הקבוצה התנחמה בזכייה בגביע אופ"א, הגביע האירופאי הראשון והיחיד בתולדות המועדון, אחרי ניצחון בשלב הגמר על שטוטגרט הגרמנית, כשבדרך היא גוברת על היריבה המרה יובנטוס, וכן באיירן מינכן ובורדו.

שנתיים רצופות במקום השני דרבנו את מראדונה, שהוליך את נאפולי לזכייה שנייה בסקודטו כשבדרך הוא כובש 16 שערים. המונדיאל שנערך באיטליה בשנה זו הפגיש בחצי הגמר את איטליה המארחת ואת נבחרתו של מראדונה, ארגנטינה, בנאפולי. מראדונה תקף את היחס של הצפון לדרום איטליה, וקרא לתושבי נאפולי לתמוך בנבחרת של ארץ מוצאו במקום באיטליה, מה שגרם לרבים מאוהדי נאפולי רבים להיקרע בין האהבה למראדונה והנאמנות למולדתם. בשנתו האחרונה, מראדונה הוביל לזכייה בסופר קאפ האיטלקי לשנת 1990, אך בליגה יכולתו הייתה בינונית, והוא כבש רק 6 שערים, כולם מבעיטות עונשין. מראדונה נתפס משתמש בסמים מספר פעמים, נעדר מאימונים בגלל "לחץ" לטענתו, התמודד עם סקנדל הקושר אותו לילד מחוץ לנישואים ונחשד בשיתוף פעולה עם המאפיה המקומית, ה"קאמורה". בסוף עונת 1990/1991 הושעה מראדונה לתקופה של 15 חודשים על כישלון בבדיקת סמים מסוג קוקאין, ולא חזר לשחק בקבוצה. מראדונה עזב את נאפולי בשנת 1992.

תקופת השפל
לאחר השעייתו של מראדונה החלה נאפולי להתדרדר ביכולתה. העונה שלאחר האליפות הייתה נוראית, האלופה הגאה של איטליה סיימה במקום השמיני בלבד, ולא העפילה אפילו לגביע אופ"א. למרות הצלחה רגעית בעונה הבאה, בה הגיעה למקום הרביעי, הקבוצה נעה בשנים הבאות בין מרכז טבלה לשולי הצמרת, עם יומרות שהסתכמו בניסיון להעפיל לגביע אופ"א, למרות כישרונות בסגל כדוגמת צ'ירו פרארה, פאביו קנבארו, רוברטו אז'אלה, אנדרה קרוז, לורן בלאן, פאביו פקיה, דניאל פונסקה וג'אנפרנקו זולה.

לאחר שהשחקנים המובילים עזבו, הקבוצה הידרדרה בהדרגה אל התחתית, וב-1997/1998 ירדה ליגה לאחר 33 שנים רצופות בסרייה A, לאחר עונה כושלת במיוחד אותה סיימה עם שני ניצחונות בלבד. הקבוצה נאלצה לבלות שנתיים בליגת המשנה בטרם חזרה לסרייה A, אך ירדה שוב לסרייה B כעבור עונה אחת בלבד, לאחר מאבק ירידה צמוד במיוחד בין 6 קבוצות.

עוד בטרם הספיקו הנאפוליטנים להסתגל לסרייה B נחתה על הקבוצה מכה נוספת. החובות הכבדים של המועדון גרמו לקבוצה לפשוט את הרגל בסוף עונת 2003/2004. כחלק מסילוק החובות הקבוצה התפרקה ובמקומה נוסד המועדון Napoli Soccer, שהוצב בסרייה C. הקולנוען אאורליו דה לאורנטיס  רכש את הבעלות על הקבוצה והחל לתכנן מיד את החזרה של הקבוצה למקומה הראוי - הסרייה A. את עונת  נאפולי החלה עם יומרות גדולות אך החמיצה את העלייה כשהפסידה בפלייאוף לאבלינו.

 התאוששות 
דה לאורנטיס לא התייאש והמשיך לחזק את הקבוצה, ושנה מאוחר יותר חגגה נאפולי את החזרה שלה לסרייה B. במהלך השנתיים בסרייה C המשיכו האוהדים של הקבוצה למלא את יציעי סאן פאולו למרות הליגה הנמוכה בה השתתף המועדון, נאפולי הציגה ממוצע קהל מהגבוהים באיטליה ואף קבעה שיא סרייה C - קרוב ל-65,000 צופים במשחק העלייה מול פרוג'יה.

בעונת , מיד אחרי שהבטיחה את העלייה, הצהירו ראשי המועדון שהמטרה היא העפלה לסרייה A. הקבוצה החליטה להשאיר את אדוארדו רייה בתפקיד המאמן, שינתה את שמה בחזרה ל-SSC Napoli והחלה לבצע רכש מסיבי. התקוות והביטחון של הקבוצה רק התגברו לאחר משחקי האימון של הקבוצה וההצלחה במסגרת גביע מורטי שנערך בסאן פאולו, שבמסגרתו התמודדה הקבוצה עם האלופה אינטר וכן מול יובנטוס. הקבוצה גם הצליחה במסגרת הגביע האיטלקי, והדיחה את יובנטוס בסיבוב השלישי לאחר משחק דרמטי בסאן פאולו שהסתיים ב-3:3 ודו-קרב בפנדלים שהסתיים לזכות הקבוצה.

הקבוצה, שנחשבה מתחילת העונה כאחת המועמדות הבולטות לעלייה לסרייה א', הצליחה לעמוד בציפיות וב-10 ביוני 2007, העפילה הקבוצה לסרייה א' מהמקום השני לאחר שסיימה בתיקו 0:0 בחוץ מול גנואה, שהבטיחה באותו משחק את עלייתה גם היא, אחרי שסיימה בפער של 10 נקודות מפיאצ'נזה שבמקום הרביעי. בתום 42 מחזורי הליגה סיימה נאפולי במקום השני עם 79 נקודות (6 נקודות פחות מהיריבה יובנטוס, שבילתה בליגה השנייה בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' ועלתה אף היא בעונה זו חזרה לסרייה א'), לאחר שניצחה ב-21 משחקים, סיימה ב-16 משחקים בתיקו והפסידה בחמישה. היא הבקיעה 52 שערים וספגה 29 שערים (ההגנה הטובה בליגה).

בעונת 2007/2008 עלייתה של הקבוצה התקבלה בהתלהבות רבה בעיר, ושם הקבוצה נקשר למספר שחקנים בסרייה א' שהם ילידי העיר, ביניהם בלטו מאורו אספוזיטו ואנטוניו נוצ'רינו. אף שהשניים לא הגיעו לבסוף, הקבוצה ערכה רכש נרחב שכלל בין היתר את אסקיאל לאבסי, מרסלו זלאייטה, מנואלה בלאזי, מארק האמסיק, וולטר גרגאנו ומתאו קונטיני.

ראשי המועדון הציבו לו כמטרה לסיים במקומות 10 עד 12 בליגה בעונת החזרה לליגה הראשונה, והקבוצה הציגה יכולת טובה במהלך העונה. בעוד שבמשחקי הבית הצליחה הקבוצה בצורה מרשימה (ניצחה את כל קבוצות הצמרת למעט רומא), יכולתה במשחקי החוץ הייתה לא מרשימה ונאפולי השיגה 3 ניצחונות חוץ בלבד בכל העונה. הקבוצה סיימה את העונה במקום השמיני עם 50 נקודות, וזכתה בשל כך בהשתתפות בטורניר גביע האינטרטוטו. בשלב הראשון היא פגשה את פניוניוס היוונית, אבל לא הצליחה להעפיל לשלב הבא לאחר הפסד 3:2 בסיכום שני המשחקים.

בעונת 2008/2009, כחלק מתוכנית ארוכת טווח כשהמטרה העיקרית היא העפלה לגביעי אירופה השונים, נאפולי המשיכה להתחזק והצליחה גם לשמור על שחקניה המובילים, למרות התעניינות גוברת מצידן של קבוצות צמרת הן מאיטליה והן מרחבי אירופה. מאז חזרתה של הקבוצה לסרייה א' ועד לקיץ 2008 השקיע נשיא הקבוצה דה לאורנטיס כ-73 מיליון אירו לחיזוק הקבוצה ורכש 16 שחקנים. במשחק הפתיחה התמודדה נאפולי מול רומא במשחק חוץ שבסיומו התפרעו אוהדי הקבוצה בתחנת רכבת. הנזקים שגרמו האוהדים נאמדו בחצי מיליון אירו. כתוצאה מכך, הטילה ההתאחדות האיטלקית קנס כספי בסך 10,000 אירו וסגרה את שני יציעי ה"אולטראס" לשלושה משחקי בית (מול פיורנטינה, פלרמו ויובנטוס). בשל כך, במועדון העריכו את ההפסדים הכלכליים בשל סגירת היציעים ב-3 מיליון אירו. ב-2009/2010 סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה והעפילה לליגה האירופית פעם נוספת.

 חזרה לצמרת 
בעונת 2010/2011 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה, בעונה הטובה ביותר של המועדון מאז עונת הזכייה באליפות בעונת 1989/1990. היא גם העפילה לליגת האלופות לראשונה מאז אותה עונה. בעונת 2011/2012 הקבוצה סיימה במקום החמישי בליגה, אך זכתה בגביע המדינה בגמר בו גברה על יובנטוס, 25 שנה לאחר הזכייה הקודמת. באותה עונה הגיעה לשלב שמינית הגמר בליגת האלופות, שם הודחה בידי צ'לסי, הזוכה באותה שנה. בעונת 2012/2013 הקבוצה סיימה במקום השני, וחלוץ הקבוצה, אדינסון קבאני, סיים כמלך השערים בליגה עם 29 שערים.

רפאל בניטס מונה כמאמן הקבוצה, ובעונת 2013/2014 זכתה נאפולי בגביע האיטלקי החמישי בתולדותיה, לאחר שגברה על פיורנטינה בתוצאה 1–3. בעונת 2014/2015 זכתה נאפולי בסופר קאפ האיטלקי, לאחר שגברה על יובנטוס בתוצאה 5–6 בפנדלים. בליגה סיימה הקבוצה במקום החמישי, ובליגה האירופית הגיעה לחצי הגמר.

בניטס עזב את נאפולי אחרי שנתיים לטובת ריאל מדריד, והוחלף על ידי מאוריציו סארי, תחתיו נאבקה הקבוצה ביובנטוס על האליפות בעונה הבאה, אבל סיימה במקום השני ושוב סיים חלוץ הקבוצה, הפעם גונסאלו היגוואין, כמלך השערים בליגה עם 36 שערים. בעונת 2016/2017 נאפולי סיימה רק במקום השלישי, אך הגיעה שוב לשלב שמינית הגמר בליגת האלופות. עונה זו הייתה עונת הפריצה (והשיא) של דריס מרטנס, שכבש 34 שערים בכל המסגרות. בעונת 2017/2018 סיימה הקבוצה שוב כסגנית האלופה, לאחר שהייתה יריבה ליובנטוס במהלך כל העונה, אבל כשלה בסיבוב האחרון. במסגרת האירופית סיימה הקבוצה במקום השלישי בבתים בליגת האלופות ונשרה לליגה האירופית, שם הפסידה לר.ב. לייפציג בשלב 32 האחרונות. באותה עונה עקף מארק האמשיק את מראדונה, כמלך השערים של נאפולי בכל הזמנים, תואר בו החזיק שנים ספורות בלבד, עד שמלך השערים הנוכחי מרטנס עקף אותו.

בסוף העונה עזב סארי את המועדון לצ'לסי. קרלו אנצ'לוטי מונה במקומו למאמן הקבוצה, והצליח להשיג עם הקבוצה את המקום השני, כאשר הקבוצה סיימה פעם נוספת כסגניתה של יובנטוס. אנצ'לוטי פוטר באמצע עונת 2019/2020, עקב התוצאות הגרועות של הקבוצה בליגה, בה סיימה לבסוף במקום השביעי בלבד. בסוף העונה זכתה הקבוצה בגביע האיטלקי בפעם השישית בתולדותיה לאחר שניצחה את יובנטוס 2–4 בדו-קרב פנדלים בתום 120 דקות, אחרי תיקו 0-0 במשחק הגמר. בעונה הבאה סיימה הקבוצה במקום החמישי ושוב לא העפילה לליגת האלופות.

בקיץ 2021 מונה לוצ'אנו ספאלטי למאמן הקבוצה, והוא הוביל אותה בעונת 2021/2022 למקום השלישי, ובחזרה לליגת האלופות. בעונת 2022/2023 הקבוצה זכתה באליפות השלישית בתולדותיה, בפער של 16 נקודות מהמקום השני, 33 שנה לאחר האליפות הקודמת, בעידן מראדונה. בליגת האלופות הגיעה הקבוצה לרבע הגמר, לראשונה בתולדותיה, שם נוצחה על ידי בת ארצה מילאן. ספאלטי עזב את הקבוצה בקיץ ומונה כמאמן נבחרת איטליה, מה שהוביל לעונת שפל של הקבוצה שסיימה במקום העשירי בלבד. בליגת האלופות הגיעה שוב לשמינית הגמר.

בקיץ 2024 מונה אנטוניו קונטה למאמן הקבוצה. באותו קיץ כוכב הקבוצה באותה העת ויקטור אוסימן הושאל לגלאטסראיי הטורקית.

בעונת 2024/25 נאבקה על האליפות מול האלופה המכהנת אינטר מילאנו. באמצע העונה עזב כוכב הקבוצה חוויצ'ה קווארצחליה לטובת פריז סן-ז'רמן הצרפתית ובכך נאפולי המשיכה את העונה ללא שני השחקנים אשר הובילו אותה לאליפות שנה וחצי קודם לכן. למחזור הסיום הגיעה נאפולי כשהיא מובילה בנקודה על פני אינטר, שחקני הרכש החדשים סקוט מקטומיניי ורומלו לוקאקו הבקיעו במשחק זה ובכך נאפולי ניצחה 0-2 את קליארי וזכתה באליפות שנייה בשלוש שנים.

אצטדיון ואוהדים
שמאל|ממוזער|200px|ה"אולטראס" (הגרעין הקשה) של אוהדי נאפולי
הקבוצה משחקת באצטדיון סאן פאולו, אחד האצטדיונים הגדולים באיטליה. תכולת האצטדיון מוגבלת ל-70,240 צופים בשל תקנות בטיחות. האצטדיון עצמו מכיל 78,210 מושבים ומשמש כאצטדיונה הביתי של הקבוצה משנת 1959. לפני שעברה לשחק בסאן פאולו, שיחקה נאפולי באצטדיון ארטורו קולאנה ואצטדיון ג'ורג'ו אקסרלי.

נאפולי סיימה ראשונה באיטליה בממוצע הקהל שלה מ-1966 עד 1988 (למעט שנתיים בהן מילאן הציגה ממוצע גבוה יותר), ובשנת 1985 הציגה ממוצע של 77,600 צופים למשחק. אוהדי הקבוצה ה"שרופים", המכונים ה"אולטראס", יושבים ביציעים מאחורי השערים הנקראים "קורבה A" ו"קורבה B" (מכילים 28,200 מקומות ישיבה ביחד). האצטדיון נחשב לאחד האצטדיונים הביתיים באיטליה. כך, למשל בעונת 2007/2008 ניצחה נאפולי את כל קבוצות הצמרת למעט רומא, וזאת על אף שסיימה במקום השמיני בלבד.

לאוהדי נאפולי קשרים טובים עם אוהדי גנואה. בנוסף חברים אוהדי נאפולי עם הגרעין הקשה שבאוהדי לוקומוטיב פלובדיב הבולגרית, שקראו לעצמם "Napoletani Ultras Plovdiv" על שם המועדון הנפוליטני. קשרים נוספים מקיימים אוהדי נאפולי עם אוהדי קטניה, בורוסיה דורטמונד, פריס סן ז'רמן וסלטיק.

 יריבות 
שלא כמו ג'נובה, רומא ,מילאנו או טורינו, נאפולי היא המועדון הגדול היחידי בעיר נאפולי, ולכן אין לקבוצה משחק דרבי גדול רשמי. אולם אוהדי הקבוצה מחשיבים שני מפגשים עם יריבות מאותו האזור כ"משחקי דרבי" מבחינתם: "דרבי דלה קאמפאניה" (Derby della Campania באיטלקית) - היריבות עם סלרניטנה מהסרייה ב', ועם אבלינו מהליגה פרו.

מבחינה ספורטיבית לנאפולי יריבות עם רומא, ולמפגשים ביניהם קוראים "דרבי דל סול" (Derby del Sole באיטלקית, בתרגום: "דרבי השמש"), כאשר הן שתי הקבוצות שנחשבות לאהודות ביותר מחוץ לצפון איטליה (כשרומא מייצגת את מרכז איטליה, ונאפולי את דרום איטליה).

כמו כן, קיימת לנאפולי יריבות היסטורית מסורתית קשה עם יובנטוס בגלל מספר אירועים שקרו בין הקבוצות במהלך השנים, בעיקר אליפויות וגביעים שהקבוצות לקחו אחת על חשבון השנייה.

בנוסף למועדון יריבות עם קבוצת הכדורגל של פלרמו הסיציליאנית, ולמפגשים ביניהם קוראים "דרבי שתי הסיציליות" (Derby delle Due Sicilie באיטלקית), המייצג את היריבות ההיסטורית בממלכת שתי הסיציליות בין ממלכת סיציליה לממלכת נאפולי.

תלבושת הקבוצה
הקבוצה משחק עם חולצות תכלת ומכנסיים לבנים. מדי הקבוצה לא השתנו מאז הקמת המועדון. עם זאת, חולצת החוץ עברה במהלך השנים מספר שינויים. במשך שנים רבות, השתמשה הקבוצה בחולצות לבנות ומכנסיים תכולים כמדי החוץ. בנוסף, השתמשה הקבוצה במדים צהובים, וכיום משתמשת הקבוצה גם במדים בצבע כחול במשחקי החוץ של הקבוצה ובמדים לבנים כחולצה שלישית.

שניםיצרן תלבושותספונסר ראשי1978-80פומה אין1980-81NR1981-82סאניידרו1982-83סיריאו1983-84לאטה ברנה1984-85לינאה טייםסיריאו1985-88NRבוייטוני1988-91מרס1991-94יומברוווילו1994-96לוטורקורד קוצ'ינה1996-97צ'נטרלה דל לאטה די נאפולי1997-99נייקיפולנגי1999-00פרוני ברוורי2000-03דיאדורה2003-04לגאהרוסו די צ'יצ'אנו2004-06קאפהסקיי קפיטן / כריסמס אין לוב / מנואלה דאמורה / מאנדי2005-06לטה2006-09דיאדורה2009-11מאקרון2011-14לטה-MSC (בליגת האלופות ובליגה האירופית לטה בלבד)2014-15לטה-פסטה גארופלו (בליגת האלופות ובליגה האירופית לטה בלבד)2015-21 קאפה

תארים
איטליה
 אליפות איטליה:
זכייה (4): , , 2022/2023, 2024/2025
סגנות (7): 1967/1968, 1974/1975, 1987/1988, 1988/1989, 2012/2013, 2015/2016, 2017/2018
 הגביע האיטלקי:
זכייה (6): 1961/1962, 1975/1976, 1986/1987, 2011/2012, 2013/2014, 2019/2020
סגנות (4): 1971/1972, 1977/1978, 1988/1989, 1996/1997
 הסופר קאפ האיטלקי:
זכייה (3): 1990, 2014, 2025
סגנות (3): 2012, 2020, 2024
 סרייה ב':
זכייה (2): 1945/1946, 1949/1950
סגנות (3): 1961/62, 1964/65, 2006/07
 סרייה ג':
זכייה (1): 2005/06

אירופה
 גביע אופ"א:
זכייה (1): 1988/1989

סגל הקבוצה
נכון ל-2 בפברואר 2026

 (בהשאלה ממנצ'סטר יונייטד)

 (בהשאלה מר.ב. לייפציג)

 (בהשאלה מספורטינג ליסבון)

 (בהשאלה מטורינו)

 המועדון הוציא משימוש את החולצה מספר 10, שהייתה שייכת לדייגו מראדונה.

סטטיסטיקה
שיאני ההופעות בכל המסגרות

 #  שם השחקן  לאום  הופעות 1  מארק האמשיק    520 2  ג'וזפה ברוסקולוטי    511 3  אנטוניו יוליאנו    505 4  לורנצו אינסינייה    434 5  דריס מרטנס    397 6  מורנו פראריו    396 7  פיוטר ז'לינסקי    364 8  חוסה קאייחון    337 9  צ'ירו פרארה    322 10  קאלידו קוליבאלי    317הכובשים המצטיינים בכל המסגרות
 #  שם השחקן  לאום  שערים 1  דריס מרטנס    148 2  לורנצו אינסינייה    122 3  מארק האמשיק    121 4  דייגו מראדונה    115 5  אטילה סלוסטרו     108 6  אדינסון קבאני    104 7 אנטוניו וויאק     103 8  חוסה אלטאפיני     97 9  קארקה    96 10  גונזאלו היגוואין    91 11  חוסה קאייחון    80 12  ג'וזפה סלבודי    77 13  ויקטור אוסימן    7614  לואיס ויניסיו    70 קאנה    70
כיתוב מודגש מייצג שחקנים שעדיין משחקים בקבוצה

נשיאי הקבוצה
 שם  שנים ג'ורג'ו אסקרלי  1926 - 1927 גוסטבו זינזארו  1927 - 1928 ג'ובאני מארסקה  1928 - 1929 ג'ורג'ו אסקרלי  1929-1930 ג'ובאני מארסקה  אאוגניו קופולה  1930 - 1932 וינצ'נזו סבארזה  1932-1936 אקילה לאורו  1936 - 1940 גאטאנו דל פצו  1940 תומאזו לאונטי  1940 - 1941 לואיג'י פישיטלי  1941 - 1943 אניבאלה פיינגה  1943 - 1945 שם  שנים וינצ'נזו סבארזה  1945 - 1946 פסקואלה רוסו  1946-1948 אגידיו מוסולינו  1948 - 1951 אלפונסו קומו  1951-1952 אקילה לאורו  1952 - 1954 אלפונסו קומו  1954-1963 לואיג'י סקוטו  1963- 1964 רוברטו פיורה  1964-1967 ג'ואקינו לאורו  1967 - 1968 אנטוניו קורצ'יונה  1968-1969 קוראדו פרליינו  1969 - 1971 שם  שנים אטורו סאקי  1971 - 1972 קוראדו פרליינו  1972-1983 מארינו ברנקאצ'ו  1983 קוראדו פרליינו  1983-1993 אלניו גאלו  1993 - 1995 וינצ'נזו שיאנו די קוללה  1995-1996 ג'אן מרקו אינוצ'נטי  1996 - 1998 פדריקו סקאלינגי  1999-2000 ג'ורג'ו קורבלי  2000 סלבטורה נאלדי  2001-2004 אאורליו דה לאורנטיס 2004 -

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קבוצות כדורגל איטלקיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1926
קטגוריה:נאפולי: ספורט
קטגוריה:1926 באיטליה