קריעה (אבלות)

קריעת בגד היא פעולה המבטאת אות אבל שהייתה נהוגה במזרח הקדמוןג'יימס מ' פרימן, מנהגים ומנהגים במקרא, ערך 70, "אבלות", עמ' 135 (Dover Publications, 1972 [1883]). "קריעת הבגדים כאות צער היא מנהג עתיק מאוד, והוא מוזכר לעיתים קרובות במקרא." ונוהגת בתרבויות שונות עד ימינו. ה'קריעה' מופיעה בתנ"ך עשרות פעמים, לרוב כפעולת אבל על מות קרוב משפחה, ולעיתים כתגובה לאירוע מטלטל.

בהלכה היהודית נערכת קריעת בגד במסגרת דיני האבלות. מי שמת לו אחד משבעת הקרובים (אב, אם, אח, אחות, בן, בת ובן זוג) שחייבים לשבת עליהם שבעה, חייב בקריעה. כמו כן, ישנם מצבים נוספים בהם צריך לקרוע.

מקור
הקריעה הראשונה בתורה הייתה אצל ראובן, שקרע את בגדיו אשר גילה שיוסף נעלם מן הבור. אחריו קרע גם יעקב את בגדיו כחלק מאבלו: . הקריעה מופיעה בתנ"ך בכ-35 מקומות, וברובם המדובר בתגובה על מות קרוב משפחה בטרם עת, אולם גם על מאורעים נוספים לדוגמה בעקבות אונס (מעשה אמנון ותמר), ובעקבות חטא המרגלים (יהושע וכלב קרעו בגדיהם), או לאחר כבוד לאומי שנרמס (חזקיהו בעקבות דברי רבשקה) לעיתים הקריעה לוותה בפעולות נוספות כמו לבישת שק, העלאת אפר על הראש, צום, ועוד.

בהלכה
לאהרן ובניו (לאחר מות נדב ואביהוא) נאמר: "ראשיכם אל תפרעו ובגדיכם לא תפרמו ולא תמותו", ומכאן למדו ששאר האבלים על קרוביהם חייבים בקריעה, אבל לדעת רוב הראשונים הקריעה היא מתקנת חכמים.

הקריעה נעשית בעמידה, השיעור שלה טפח ולא יותר ואמרו חכמים "המקרע על המת יותר מדאי, לוקה משום 'בל תשחית'". אמנם על אב ואם קורע 'עד שמגלה את ליבו'.

הקריעה נעשית בבגד העליון, מיקומה בבית הצוואר, מלפנים, מלמעלה כלפי מטה, ולא לרוחב. זמנה מעיקר הדין בעת יציאת הנשמה, ולעיתים נוהגים לקרוע לפני שמוציאים את המת מן הבית לבית קברות. במקרים רבים נהוג שהקריעה מתבצעת בבית הקברות עצמו, בתחילת טקס ההלוויה, בסיוע של איש חברה קדישא (לנשים מתבצעת הקריעה על ידי אישה).

בנוסף לאבלים, כל מי שהיה נוכח בשעת יציאת הנשמה של אדם כשר מישראל צריך לקרוע, אולם למעשה נוהגים להקל בכך. בתלמוד נקבע שגם על תלמיד חכם שנפטר יש לקרוע. אך לפי הרמ"א נהוג להקל ואדם קורע רק על רבו שלימדו תורה.

בעבר קרעו גם על קרוב של קרוב אך מנהג זה פסק.יו"ד ש"מ, ד.

לקטן קורעים מפני עוגמת נפש.

 קריעה אחר הורים 
בהלכה קיימים הבדלים באופן הקריעה אחר אב או אם, לבין אופן הקריעה אחר קרובי משפחה אחרים.
 בעוד שאחר מתים אחרים קורע מעט בחלק העליון של הבגד העליון (ואם קורע יותר, עובר על איסור בל תשחית). אחר הורים קורע את כל הבגדים (מקטורן, אפודה, חולצה), וקורע עד כנגד הלב.
 אחר כל הקרובים קורע בצד ימין של הבגד, אחר אב ואם קורע בצד שמאל.
 אחר כל הקרובים יכול לקרוע בידיו או בעזרת כלי, אחר הוריו חייב לקרוע ביד.
 אם נתלכלכו בגדיו, תוך כדי שבעה, כך שאינו יכול ללובשם ונדרש להחליפם, אחר הוריו חייב לקרוע את הבגדים החדשים, אחר שאר קרוביו אין צורך לקרוע את הבגדים החדשים.
 על כל המתים רשאי לאחות את הקרעים לאחר שהסתיימו השלושים, על הוריו אינו רשאי לאחות לעולם. (הרגל מבטל שלושים, ועל כן על כל המתים, חוץ מהוריו, רשאי לאחות לאחר הרגל).
 אם נודע לאדם על מותם של הוריו לאחר שחלפו השלושים חייב לקרוע, על מתים אחרים אינו קורע.

קריעה על חורבן ארץ ישראל
שמאל|ממוזער|250px|תושב שירת הים קורע את בגדו בעת פינוי היישוב במסגרת תוכנית ההתנתקות
ממוזער|מכונה אוטומטית לרכישת חולצות לקריעה בכותל (ירושלים בחורבנה, אומר: "ציון מדבר הייתה ירושלים שממה" - וקורע. בית המקדש בחורבנו, אומר: "בית קדשנו ותפארתנו אשר הללוך אבותינו היה לשריפת אש וכל מחמדינו היה לחרבה")
נהוגה קריעה גם על חורבן ארץ ישראל, כאשר אדם רואה יישוב בארץ ישראל בחורבנו, או רואה את הר הבית חרב, אך לפי חלק מהפוסקים קריעה זו נוהגת רק כאשר אין שלטון יהודי בארץ. המקור לקריעה זו הוא בתלמוד, שבו נאמר:

 קריעות נוספות בהלכהיו"ד ש"מ לו' - לז'. 
 על ברכת השם 
מובא בתלמוד וכך נפסק להלכה שהשומע ישראל מברך ברכת השם (בלשון סגי נהור) צריך לקרוע בגדיו, אם שמע גוי מברך ברכת השם אין צריך לקרוע.

 על שמועות רעות 
שולחן ערוך פסק שקורעים על שמועות רעות כגון שנקבצו רוב הציבור למלחמה ושמעו שנגפו לפני אויביהם אפילו לא נהרגו אלא המעוט מהם. הרמ"א כתב שה"ה אם נפלו בשבי.

 על ספר תורה 
שולחן ערוך פסק שהרואה ס"ת שנשרף, או תפילין, או מגילה אחת מהנביאים או מהכתובים קורע שתי קריעות (אחת על הגויל ואחת על הכתב) ודווקא כששורפים אותו בזרוע וכמעשה שהיה (ששרף יהויקים).

 קישורים חיצוניים 






הערות שוליים

קטגוריה:פטירה ואבל ביהדות
קטגוריה:לבוש יהודי