צלף קוצני

שמאל|ממוזער|200px|ניצני הפרחים של הצלף הקוצני
צָלָף קוֹצָנִי, ברבים צְלָפִים (שם מדעי: Capparis spinosa subsp. spinosa), הוא בן שיח או שיח נשיר, גובהו 50 עד 100 ס"מ ממשפחת צלפיים ובו 4 תת-מינים ו-7 זנים צלף קוצני הוא אחד מארבעה מינים מהסוג צלף הגדלים בר בישראל ובו שני זנים. הזן המכונה צלף מצרי והזן המכונה צלף סיצילי. בין הבוטנאים וחוקרי הצלף קיימת מחלוקת על אודות מספר המינים ועל ההבדלים הטקסונומיים שביניהם ושמותיהם. ערך זה הולך בעקבות האתר POWO.

הצלף הקוצני גדל בישראל בכל אזורי הגידול האופייניים לצמחייה ים תיכונית: בשפלת החוף ובהרי יהודה, השומרון והגליל. כמו כן, גם בשולי בקעת הירדן, במדבר יהודה, בנגב ובערבה. הוא צומח בכל סוגי הקרקע במעונות האדם ובמעזבות. בתי גידולו הם קירות, מצוקים, גדרות, ערמות אבנים וקרקעות דלות. לעיתים קרובות מתייחסים אליו כעשב שוטה ונוהגים לעקור אותו מגינות פרטיות וציבוריות.

הפרח של הצלף הקוצני משמש כסמלה של שמורת הטבע נאות קדומים.

 מעמד טקסונומי 
ממוזער|330x330 פיקסלים|שיח צלף קוצני בירושלים
ממוזער
בשנת 2010 פרסם אבינעם דנין רוויזיה  טקסונומית לסוג צלף באזור מזרח הים התיכון, ובה תיאר מין חדש למדע בשם C. hierosolymitana (צלף ירושלים). זמן קצר לאחר פרסום המאמר, נודע לו כי כבר בשנת 2006 ניתן לאותו צמח מעמד מין נפרד תחת השם Capparis zoharyi (צלף זוהרי), על שם הבוטנאי מיכאל זהרי, שעסק רבות בחקר הצלף הקוצני. דנין ציין באתרו כי אילו היה מודע לפרסום הקודם, לא היה מפרסם את מאמרו באותו אופן.. 

לפי הסיווג המקובל כיום, נחשבים הן Capparis zoharyi והן Capparis hierosolymitana לשמות נרדפים של הזן Capparis spinosa var. aegyptia (צלף קוצני מהזן המצרי).צלף קוצני נחשב לאחד מארבעה מינים מהסוג צלף הגדלים בר בישראל, ולו מוכרים כיום שני זנים: זן מצרי וזן סיצילי. עם זאת, לא כל הבוטנאים  מקבלים מיון זה ורואים בזנים הללו מינים עצמאיים או לפחות תת-מינים. בכל אופן, תהליך הרביזיה הטקסונומית של צלף קוצני טרם הושלם, אלא הוא ממשיך להתפתח גם בעשור האחרון.

במהלך רוויזיה מקיפה שנערכה לסוג צלף במובנו הרחב (Capparis s.l.), נמצא כי הסוג אינו מונופילטי. בעקבות זאת, מיני הצלף מהעולם החדש (אמריקה) הופרדו לסוגים עצמאיים כגון Capparidastrum, Cynophalla, Quadrella ואחרים. לעומת זאת, מיני הצלף מאוסטרליה נותרו משויכים לסוג Capparis במובנו המצומצם (s.str.), לצד מינים מהעולם הישן (אפריקה, אסיה והאזור הים-תיכוני), ולא הועברו לסוגים נפרדים.

 מורפולוגיה ומאפיינים אחרים 
הצלף הקוצני הוא שיח קוצני, שנופו עגול בקוטר 80 סנטימטר עד 1.5 מטרים, גובהו חצי מטר עד שני מטרים. אורך חיי הצמח 20 עד 30 שנה. הפריחה בין סוף מרץ עד אמצע אוקטובר ועיקרה בין תחילת מאי לתחילת אוקטובר. שיח שנשרף או נגדע מתחדש במהירות ופריחתו מתארכת עשויה להתארך עד סוף אוקטובר.

הענפים של הצלף הקוצני קשתיים, צבעם תכלכל-אדמדם, והם משירים את העלים העליונים לקראת סוף הקיץ וחלקם העליון מתייבש ומת כל שנה. לעיתים מתעבה החלק הסמוך לקרקע הרב-שנתי כגזע ממש.

העלים עגלגלים בשרניים מעט מכוסים קרום דק של שעווה ובקודקודו חוד קוצני קצר. בבסיס פטוטרת העלה מצויים לוואים קוצניים, נוקשים ומאונקלים כלפי בסיס הגבעול.

הפרחים דו-מיניים בקוטר 4 עד 6 ס"מ, מרובי אבקנים וצבעם לבן עד ורוד. ארבעת עלי הכותרת ערוכים בשני זוגות כמו כנפי פרפר. הקדמיים נפרדים זה מזה בחלקם בעליון, ואילו האחוריים צמודים לכל אורכם. לפרח אבקנים רבים בעלי זירים ארוכים הבולטים מהכותרת, ועמוד עלי יחיד. במרכז הפרח ישנו שקע עמוק בו מצטברת כמות גדולה של צוף למשיכת מאביקים.

השחלה דמוית כדור מוארך נישאת על עוקץ ארוך (גינופור) אשר הופך לאחר ההפריה לעוקץ הפרי. הצלקת דמוית כיפה ויושבת בראש השחלה.

הפרי הוא ענבה עסיסית מאורכת מרובת זרעים המשתלשלת על עוקץ השחלה. הזרעים הפירות נאכלים על ידי עופות ושועלים ומופצים למרחוק.

הזרעים חומים כהים.

 שימושים ברפואה העממית 
כל חלקי הצלף נחשבים לבעלי סגולות רפואיות. ביוון העתיקה שימשו הפרי והשורשים להרגעת כאבי שיניים וברפואה הערבית העתיקה שימש שורש צלוי לריפוי מחלות טחול. בעיראק, בפרס ובצפון אפריקה משמשים השורש וקליפתו להורדת חום, לטיפול בדלקת פרקים, לחיזוק הגוף וכן כסם משתן. בהודו בנוסף לשימושים אלה קליפת השורש משמשת לטיפול בשיתוק במחלות כבד וטחול, לשיכוך כאבים ולחיזוק הגוף.

שימושים נוספים המוזכרים הם פרחים כתושים מרוחים על אבר המין הגברי להגברת הזקפה, הרתחה של שורש במים לטיפול בעקרות אצל גברים ונשים, משרה משורשים מבושלים לטיפול בעצבנות, ועלים כתושים מרוחים על פצע משמשים לחיטוי פצעים וזיהומים.

הצלף הקוצני מקובל ברפואה העממית של הערבים בישראל כתרופה לטיפול בליקוי שמיעה, שיגרון, עקרות נשים, פצעים פתוחים ומזוהמים, סוכרת, כאב שיניים ומחלות חזה.

 הצלף כצמח מאכל, תבלין וקוסמטיקה 
פקעי פריחה (ניצנים), פירות צעירים (אֲבִיּוֹנָה), ענפים צעירים (תימורות) ועלים של שלשה מינים (צלף קוצני, מצרי וסיצילי) מוחמצים ומשמשים כתבלין מזה אלפי שנים. הפקעים נסחרים בעולם כתבלין וכתחמיץ. הגבעולים הצעירים משמשים לתיבול לבן. פקעי הפרחים מהיום השלישי משמשים למאכל כשהם כבושים בחומץ או במלח, לאחר שהוסרה מהם מהמרירות על ידי בישול קצר במי מלח או על ידי השריה במים והחלפתם במשך כמה ימים.

הצמח משמש גם בתעשיית הקוסמטיקה.

 פנולוגיה - מחזור חיי הצמח והפרח והאבקה 
הענפים משירים לרוב את עליהם לקראת הקיץ ומתייבשים לקראת תחילת דצמבר והעלווה מתחדשת אט אט באמצע מרץ. פריחת צלף קוצני חלה בין פברואר לספטמבר ופריחת הצלף הסיצילי מתרחשת מאפריל עד נובמבר. הפרחים מתפתחים זה אחר זה מחיקי עלים על הענפים המשניים, והפריחה מתקדמת מדי יום בהתאם להתפתחות מבסיס הענף לכיוון קצהו. על אותו ענף ניתן לראות פרי בשל, פרי צעיר, ומעליו פרח נבול, פרח סגור ופקע.

הפרחים נפתחים בשעות אחר הצהריים המאוחרות, לעת ערב, ונובלים כ-15 עד 18 שעות אחרי היפתחם, כתלות בתנאי מזג האוויר, בשעות הבוקר המאוחרות. בשעות אחר הצהריים, עלי הגביע של פקע הפרח נפשקים, ואחריהם עלי הכותרת נפתחים באיטיות ונפרשים בהדרגה. האבקנים הגלולים מתיישרים בתנועות מזרקה, בבד בבד עם התיישרות עוקץ השחלה (גינופור). עם פתיחת הפרח לפנות ערב, המאבקים נפתחים, האבקה נחשפת, ומתחילה הפרשת צוף הנמשכת לאורך כל שעות הפתיחה של הפרחים. בשעות האור מבקרות בפרח דבורים ובחושך מבקרים רפרפים. בשעות הדמדומים מבקרת דבורת הצלף, היא הצלפונית.

במינים מסוג צלף לא מתרחשת האבקה עצמית ספונטנית והם נחשבים בתכונותיהם למואבקי לילה - גדולים, בהירים וריחניים. הן האבקה והן הצוף משמשים פיתיון לחרקים ובמיוחד לרפרפים ולדבורים. האבקה הרבה והחשופה נאספת למשל על ידי דבורה נקבה בשתיים שלוש תנועות מהירות בעזרת רגליהן האחוריות. הצוף הרב חבוי במאגר שמוגן מפני חרקים קטנים ולא מועילים ומאפשר רק לחרקים גדולים ומועילים בהאבקה כמו רפרפים ודבורים לינוק מן הצוף.

הצופן מצוי על המצעית, בין בסיסיהם של עלי הגביע ועלי הכותרת (צופנים מסוג זה מכונים צופני מצעית שוליים). מראהו החיצוני כצורת משולש לבן שקודקודו פונה כלפי האבקנים ובסיסו נמצא ממול עלה הגביע הגדול ביותר, הדומה לסירה. בסירה זו מצטבר הצוף המופרש בכמויות גדולות ובלעדיה הצוף היה נשפך. שתי הצלעות האחרות של המשולש גובלות בשני עלי כותרת. שוליהם התחתונים של עלי הכותרת, הסמוכים לצופן, מעובים במקצת ומקופלים כלפי מטה, וכך הם יוצרים סדק צר ביניהם. בחלקם העליון של שני העלים חופים השוליים הסמוכים אלה על אלה וסוגרים את הסירה מעל ומונעים את התאדות הצוף וקרישתו ומונעים מחרקים לא מועילים באמצעות חלקי הכותרת הסוגרים את מאגר הצוף מעל. רק חרק רב כוח או ארוך חדק יכול לפתוח את שפת הצופן ולשתות את הצוף. כדי שדבורה תוכל לינוק את הצוף מהמאגר היא ניצבת על שני עלי הכותרת, ובכך היא מרחיקה את שני העלים, האחת מרעותה, ותוחבת את חדקה דרך הסדק שנוצר בין השוליים התחתונים של עלי כותרת.

 מבנה הצלף 
 ענפיו 
הצלף הוא בעל ענפים בשרניים סגולים, וקוצים מעוקלים חדים ועזים המאפשרים לאדם להכניס את ידו לתוך הצמח בקלות, אך כשינסה להוציאה היא תישרט קשות. עליו הירוקים צומחים באביב וקמלים בסוף הקיץ.

 פרחיו 
זמן קצר לאחר הוצאת ענפיו, הצלף מוציא ניצנים (הקרויים גם קפריסים) ירוקים ההופכים לסגולים. מתוכם יוצאים פרחים בעלי ארבעה עלי גביע וארבעה עלי כותרת לבנים, אבקנים רבים ארוכים וסגולים ושחלה עילית על עמוד ארוך, אשר נפתחים לפנות ערב ונובלים למחרת.

 פריו 
פריו, הקרוי אֲבִיּוֹנָה, הוא ענבה בשרנית מוארכת המתפצלת לאורכה.

 לבלוב 
הלבלוב של הצלף מכונה גם תְּמָרוֹת ׁ(מן תְּמָרָה).

חלקים אכילים 
הצלף כולו אכיל, ענפיו הצעירים (לאחר קילוף) ועליו בשרניים ובעלי טעם מריר (העלים יותר מרים מהענפים). ניצני פרחיו ופירותיו נמכרים בשוק לאחר כבישה.

 הצלף בהלכה 
שמאל|ממוזער|200px|צלף קוצני על הכותל המערבי
ממוזער|200px|שיח צלף על קיר מגדל המים. שכונת מונטפיורי, תל אביב. 2012
 עץ או ירק 
בעקבות העובדה כי הצלף מוציא ענפים חדשים בכל שנה, היו בקרב התנאים (בית שמאי) אשר החמירו וקבעו כי אסור לנטוע אותו בכרם משום כלאיים - כי הוא דומה לירק, וכי קיים בפירותיו איסור ערלה - כאילן. לעומתם סברו בית הלל כי לפי שגזעו, על אף היותו קטן ביותר, נשאר בכל שנה - הצלף הוא אילן לכל דבר. ההלכה הוכרעה כבית הלל לפי הכלל "בית הלל ובית שמאי - הלכה כבית הלל".

 הגדרת פירותיו 
מחלוקת נוספת היא לגבי הגדרת פירותיו. "רבי אליעזר אומר הצלף מתעשר תמרות ואביונות וקפריסין, רבי עקיבא אומר אינו מתעשר אלא אביונות בלבד" (משנה מעשרות, ד,ו, תלמוד בבלי מסכת ברכות דף לו עמוד א) רבי אליעזר סובר שהן התמרות (לבלוב), הן האביונות (הפירות) והן הקפריסין (ניצני הפרח) כולם מוגדרים כפרי ולכן הם חייבים בתרומות ומעשרות ואסורים בערלה.
לעומתו סובר רבי עקיבא כי רק האביונות נחשבים לפרי ולכן רק הם חייבים בתרומות ומעשרות ואסורים בערלה.

ההלכה נקבעה לפי הכלל "כל המיקל בארץ הלכה כמותו בחוץ לארץ" ולכן, בחוץ לארץ רק האביונות אסורים בערלה כדעת רבי עקיבא, ואילו בארץ ישראל, הן הקפריסין (ניצנים), הן האביונות והן התמרות (לבלוב) אסורים בערלה. (אין תרומות ומעשרות בחוץ לארץ).

 ברכה 
לעניין הברכה על אכילתו, הרי שעל האביונות מברכים בורא פרי העץ שהם עיקר הפרי ואילו על הקפריסין נחלקו הראשונים. הרי"ף והרמב"ם סבורים שמכיוון שהקפריסין אינם ערלה בחוץ לארץ הרי שברכתם בורא פרי האדמה, ואילו הראב"ד והרא"ש סוברים שרק לעניין ערלה פוסקים כמקל בחוץ לארץ אך לעניין ברכה מפני שנחשבים פרי בארץ ישראל הרי שברכתם בורא פרי העץ. להלכה, פוסק בעל הטורים (בניגוד לאביו הרא"ש) לברך בורא פרי האדמה משום ספק, כיוון שברכת האדמה פוטרת את ברכת העץ אך לא להפך, וכן נפסק בשולחן ערוך.

הצלף מצוין בדברי חז"ל כ"עז שבאילנות". באותה שורה עם ישראל – העזין שבאומות, תרנגול – העז שבעופות, וכלב – העז שבחיות.

 לקריאה נוספת 
 החי והצומח של ארץ ישראל בעריכת עזריה אלון. הוצאת משרד הביטחון - ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, 1983. כרך 10, עמודים 96–98
 נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל. הוצאת כנה ירושלים. 1991. עמודים 216–218. 
 שיח ועץ במורשת ישראל מאת נגה הראובני. הוצאת נאות קדומים. עמ' 42–54. 1984 

 קישורים חיצוניים 

 צלף קוצני, באתר גמנון
 צלף קוצני, באתר המשרד להגנת הסביבה
 צלף רותמי, שנחשב לצמח שנכחד בישראל, התגלה בנחל חיון שבערבה, באתר רשות הטבע והגנים
 צלף קוצני, באתר טיולי

 ריכוז מאמרים בנושא הצלף הקוצני, באתר הדף היומי



הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צלפיים
קטגוריה:תבלינים
קטגוריה:ארץ ישראל: צלפאים
קטגוריה:פרחים לבנים בארץ ישראל
קטגוריה:מאכלים שברכתם שנויה במחלוקת
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:הנגב: הצומח