סיימון ברון-כהן

סיימון ברון-כהן (נולד ב-15 באוגוסט 1958) הוא פסיכולוג בריטי-יהודי, פרופסור לפסיכופתולוגיה התפתחותית במחלקות לפסיכיאטריה ולפסיכולוגיה ניסויית באוניברסיטת קיימברידג', עמית בטריניטי קולג' שבקיימברידג' ומנהל את המרכז לחקר האוטיזם באוניברסיטת קיימברידג', בממלכה המאוחדת.

ברון-כהן עשה דוקטורט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. הוא התפרסם בזכות עבודותיו בחקר האוטיזם, כולל התאוריה המוקדמת שלו, שהאוטיזם כולל מידה כלשהי של "עיוורון מנטלי" (או עיכובים בהתפתחות "התאוריה של התודעה"), והתאוריה המאוחרת שלו שהאוטיזם הוא צורה קיצונית של המוח הגברי, שכללה ארגון מחדש של הבדלי מגדר פסיכולוגיים במונחים של אמפתיה ושיטתיות.

תחומי מחקר
המאמר המדעי הראשון של ברון-כהן ראה אור ב-1985, יחד עם אוטה פרית ואלן מ. לסלי. המאמר טען שילדים אוטיסטים מבטאים ליקויים חברתיים ותקשורתיים כתוצאה מעיכוב בהתפתחות התאוריה של התודעה. הטענה נבחנה באמצעות ניסוי האמונה המוטעית, ושוחזרה פעמים רבות מאז.
 תאוריית ה־Mindblindness של אוטיזם 
ברון-כהן עוסק במחקר באוטיזם למעלה מ־40 שנה. בשנת 1985, בעת שהיה חבר ביחידת הפיתוח הקוגניטיבי של מועצת המחקר הרפואי בלונדון, ניסחו ברון-כהן, יחד עם עמיתיו, יוטה פרית' ו־אלן לסלי את השערת "תאוריית התודעה", במטרה להסביר את הקשיים בתקשורת החברתית באוטיזם. ToM (המכונה גם "אמפתיה קוגניטיבית") היא מנגנון מוחי מולד־חלקית, המאפשר הבנה מהירה של התנהגות חברתית באמצעות ייחוס אוטומטי של מצבים מנטליים לאחרים, וכך מאפשר חיזוי התנהגותי ויכולות של תקשורת חברתית.

השלושה איששו זאת באמצעות מבחן האמונה השגויה (false belief test), שהראה כי ילד טיפוסי בן ארבע מסוגל להסיק מהי אמונתו של אדם אחר גם כאשר היא שונה משלו, בעוד שילדים אוטיסטים, בממוצע, מפגינים עיכוב ביכולת זו.

Mindblindness, ספרו של ברון-כהן משנת 1995, סיכם את ניסוייו המאוחרים יותר בתחום תאוריית התודעה ואת הליקוי ב־ToM באוטיזם. בהמשך הראה ברון-כהן כי ילדים אוטיסטים עיוורים למשמעות המנטליסטית של העיניים, ומפגינים קשיים ב־ToM מתקדם, הנמדד באמצעות מבחן "קריאת התודעה בעיניים" (Reading the Mind in the Eyes Test, או "מבחן העיניים") שפיתח. ברון-כהן ערך את מחקר ההדמיה העצבית הראשון של ToM בקרב מבוגרים טיפוסיים ואוטיסטים, וכן חקר חולים עם פגיעות מוחיות נרכשות, והראה כי נגעים בקליפת המוח הקדם־מצחית האורביטו־מדיאלית ובאמיגדלה עלולים לפגוע ב־ToM.

ברון-כהן גם דיווח על העדות הראשונה לתפקוד בלתי טיפוסי של האמיגדלה באוטיזם במהלך ביצוע משימות ToM.

בשנת 2017 חקר צוות המחקר שלו 80,000 נבדקים עם גנוטיפ מלא שביצעו את מבחן העיניים. ברון-כהן מצא כי פולימורפיזמים של נוקלאוטיד בודד (SNPs) תורמים חלקית להבדלים אישיים במדד תכונתי ממדי זה, שבו אנשים אוטיסטים מפגינים קשיים.

ממצאים אלה היוו עדות לכך שאמפתיה קוגניטיבית / תאוריית התודעה הן תכונות תורשתיות בחלקן. המכונים הלאומיים לבריאות המליצו על מבחן העיניים של ברון-כהן כמדד מרכזי שיש להשתמש בו במסגרת Research Domain Criteria (RDoC) להערכת קוגניציה חברתית.
 תאוריית האמפתיזציה–שיטתיות (E-S) 
בשנת 1997 פיתח ברון־כהן את תאוריית האמפתיזציה–שיטתיות. אמפתיזציה כוללת הן אמפתיה קוגניטיבית (היכולת לדמיין מה אדם אחר חושב או מרגיש) והן אמפתיה רגשית (תגובה רגשית הולמת למה שאדם אחר חושב או מרגיש). שיטתיות היא הדחף לנתח או לבנות מערכות מבוססות־כללים כדי להבין כיצד דברים פועלים. מערכת מוגדרת ככל דבר הפועל על פי דפוסים או כללי "אם–אז".

על פי תאוריית E-S, נשים טיפוסיות, בממוצע, מקבלות ציונים גבוהים יותר באמפתיזציה יחסית לשיטתיות (כלומר, סביר יותר שיש להן מוח מסוג E), ואילו גברים טיפוסיים, בממוצע, מקבלים ציונים גבוהים יותר בשיטתיות יחסית לאמפתיזציה (כלומר, סביר יותר שיש להם מוח מסוג S). על פי התאוריה, אנשים אוטיסטים צפויים להימצא בקצה הקיצוני של הדפוס הגברי הטיפוסי (כלומר, סביר יותר שיש להם מוח מסוג S או מסוג S קיצוני). Pdf. כמו כן ראו: 

תחזיות אלו אוששו במחקר מקוון משנת 2018 שכלל 600,000 אנשים שאינם אוטיסטים ו־36,000 אנשים אוטיסטים. מחקר זה אישש גם כי אנשים אוטיסטים הם, בממוצע, "שיטתיים־יתר" (hyper-systemizers).

בשיתוף פעולה עם חברת הגנומיקה האישית 23andMe, חקר צוות המחקר של ברון־כהן 56,000 נבדקים שעברו ריצוף גנטי והשלימו את מדד השיטתיות (Systemizing Quotient). הוא ועמיתיו מצאו כי הווריאנטים הגנטיים השכיחים הקשורים לשיטתיות חופפים לווריאנטים הגנטיים השכיחים הקשורים לאוטיזם. ברון־כהן הסיק כי הגנטיקה של האוטיזם אינה כוללת רק גנים הקשורים למוגבלות, אלא גם גנים הקשורים לכישרון בזיהוי תבניות ובהבנת אופן פעולתם של דברים.

 נוירואנדוקרינולוגיה טרום־לידתית 
ברון-כהן חקר האם רמות גבוהות יותר של טסטוסטורון טרום־לידתי מסבירות את השכיחות הגבוהה יותר של אוטיזם בקרב זכרים. בספר משנת 2004 Prenatal Testosterone in Mind, הציג ברון-כהן את תאוריית הסטרואידים המיניים הטרום־לידתיים של האוטיזם. הוא הציע תאוריה זו כדי להבין מדוע אוטיזם נפוץ יותר בקרב זכרים.

באמצעות פרויקט Cambridge Child Development Project, שייסד בשנת 1997, מחקר אורכי שכלל ילדים של 600 נשים שעברו בדיקת מי שפיר במהלך היריון, עקב ברון-כהן אחר הילדים לאחר הלידה. מחקר זה הדגים לראשונה בבני אדם כיצד שונות נורמטיבית ברמות טסטוסטרון טרום־לידתי במי השפיר קשורה להבדלים אישיים בהתפתחות מוחית והתנהגותית טיפוסית לאחר הלידה.

צוותו של ברון-כהן גילה כי בקרב ילדים טיפוסיים, מידת יצירת קשר עין, קצב התפתחות אוצר המילים, איכות הקשרים החברתיים, ביצועי תאוריית התודעה וציונים ב־מדד האמפתיה נמצאים כולם בקורלציה שלילית עם רמות טסטוסטרון טרום־לידתי. לעומת זאת, ציונים במבחן הדמויות המשובצות (מדד לקשב לפרטים), ב־מדד השיטתיות (SQ), במדדי תחומי עניין צרים ובמספר תכונות אוטיסטיות נמצאו בקורלציה חיובית עם רמות טסטוסטרון טרום־לידתי.

במסגרת מחקר זה ביצע צוות המחקר של ברון-כהן את מחקרי ההדמיה העצבית הראשונים בבני אדם שבחנו נפחי חומר אפור אזוריים ופעילות מוחית הקשורים לטסטוסטרון טרום־לידתי.

עם זאת, כדי לבחון את התאוריה באופן מובהק, נדרש מדגם גדול בהרבה מזה של פרויקט קיימברידג', שכן אוטיזם מופיע בכ־3% מהאוכלוסייה.

לפיכך, בשנת 2015 יזם ברון-כהן שיתוף פעולה עם הביובנק הדני, שבו אוחסנו מעל 20,000 דגימות של מי שפיר. דגימות אלה קושרו לאבחנות אוטיזם מאוחרות יותר באמצעות המרשם הפסיכיאטרי הדני. ברון-כהן בדק את רמות האנדרוגנים הטרום־לידתיים ומצא כי ילדים שאובחנו מאוחר יותר כאוטיסטים נחשפו לרמות מוגברות של טסטוסטרון טרום־לידתי ושל קודמיו הסטרואידיים מסוג Δ4.

בשנת 2019 בדק ברון-כהן את רמות החשיפה של אותה קבוצה ל־אסטרוגנים טרום־לידתיים, ושוב מצא כי אלה היו מוגברות בהריונות שהובילו לאוטיזם.

רמזים נוספים לתאוריה הגיעו ממחקרים הורמונליים לאחר הלידה, שהראו כי בקרב מבוגרים אוטיסטים קיימות רמות גבוהות יותר של אנדרוגנים בדם, וכן כי מוחן של נשים אוטיסטיות הוא "ממוסקל" בנפחי חומר אפור ו־חומר לבן.

מודל חייתי עצמאי של Xu ואחרים (2015) הראה כי חשיפה מוגברת לטסטוסטרון טרום־לידתי מובילה לירידה בעניין החברתי בצאצאים. קבוצתו של ברון-כהן חקרה גם את שיעור האוטיזם בצאצאיהן של נשים עם תסמונת השחלות הפוליציסטיות (PCOS), מצב רפואי הכרוך ברמות טסטוסטרון מוגברות. נמצא כי בקרב נשים עם PCOS הסיכוי ללדת ילד עם אוטיזם גבוה משמעותית.

ממצאים אלה שוחזרו בשלוש מדינות נוספות (שוודיה, פינלנד וישראל), ועולים בקנה אחד עם הממצא כי לאימהות של ילדים אוטיסטים יש רמות מוגברות של הורמונים סטרואידיים.

מחקרים אלה מספקים עדות לתפקידם של הורמונים טרום־לידתיים, באינטראקציה עם נטייה גנטית, בהתפתחות אוטיזם.

 תרומות נוספות 
בשנת 2006 הציע ברון-כהן את תאוריית ההזדווגות הסלקטיבית (assortative mating), שלפיה כאשר שני הורים בעלי מוח שיטתי (Type S) מולידים ילד, הסיכוי שהילד יהיה אוטיסט גבוה יותר.

אחת הראיות לתאוריה זו הגיעה ממחקר אוכלוסייה באיינדהובן, שבו שיעור האוטיזם היה כפול בהשוואה לערים הולנדיות אחרות, בעיר המהווה מרכז טכנולוגיות מידע.

ברון-כהן פיתח גם את מדד הספקטרום האוטיסטי (AQ), שאלון בן 50 פריטים למדידת תכונות אוטיסטיות.

הוא פיתח גם את Mindreading לחינוך מיוחד, ואת סדרת האנימציה The Transporters ללימוד זיהוי רגשות בקרב ילדים אוטיסטים צעירים, וכן ערך את הניסוי הקליני הראשון בטיפול LEGO בבריטניה, שהראה שיפור בכישורים החברתיים של ילדים אוטיסטים.

ברון-כהן תרם גם למחקר יישומי באוטיזם, והראה כי אנשים אוטיסטים נפגעים ממערכת המשפט הפלילי, וכן כי הם מציגים שיעורים גבוהים יותר של אובדנות, דיכאון לאחר לידה, והפרעות בריאות נפשיות ופיזיות.

ספרים
סיימון ברון-כהן כתב חמישה ספרים, שאחד מהם ראה אור בעברית:
 ההבדל המהותי: גברים, נשים והמוח הגברי הקיצוני (הוצאת עם עובד, 2006).

ראו גם
 סשה ברון כהן, בן דודו של סיימון ברון-כהן.

 קישורים חיצוניים 



 המרכז לחקר האוטיזם באוניברסיטת קיימברידג'
 מבחן לבדיקת מנת הספקטרום האוטיסטי שכתב ברון-כהן מאתר אס"י 
 סיימון ברון-כהן: המומחה המוביל בבריטניה לאוטיזם באתר עיתון האינדיפנדנט.


 "The Reading the Mind in the Eyes test" של סיימון בארון כהן - אחד המבחנים שכהן המציא למדידת "אינטליגנציה חברתית"
 "Don’t ever assume autism researchers know what they’re doing.", מאת Amanda Baggs, אוטיסטית קלאסית שביקרה במאמר זה את המבחן של סיימון בארון כהן מהקישור הקודם, בטענה שהוא: א. במבחן רואים תצלומים ולא את המציאות, ב. התצלומים מופיעים בשחור ולבן, ג. התצלומים חתוכים כך שיציגו רק חלק אחד מהגוף, ד. התצלומים מציגים חלק מהגוף שאוטיסטים נוטים להימנע ממנו ב "חיים האמיתיים", ה. התצלומים נוצרים על ידי שחקנים, המבחן מניח שהתשובה הכי נפוצה הניתנת על ידי נוירוטיפיקלים היא הנכונה, ו. המבחן מסתמך על איך אנשים מרגישים כשהם מסתכלים בעיניים, במקום באיך האדם עם העיניים חייב להרגיש, ז. המבחן דורש מהנבחן לעבד מידע ורבלי ולא ורבלי בו זמנית, ח. המבחן מסתמך על היכולת לייחס מילים לתצפיות, ט. המבחן מסתמך במיוחד על היכולת לייחס מילים למצבים רגשיים, י. המבחן לא נותן אפשרות לתת תשובה אחרת ואולי יותר נכונה, יא. המבחן מניח שהיכולות של אוטיסטים לקרוא שפת גוף יעבוד אותו הדבר כמו נוירוטיפיקלים, יב. המבחן מניח כאשר התשובות של אוטיסטים ונוירוטיפיקלים שונות, הנוירוטיפיקלים בהכרח צודקים, יג. המבחן משווה בין היכולת של אוטיסטים לקרוא שפת גוף של נ"ט, ליכולת של נ"ט לעשות את אותו הדבר, יד. החוויות המרוכזות במבחן הם החוויות שחשובות לנוירוטיפיקלים, יה. המבחן לא מראה מאיפה הבעיה באה, אם זה בעיה של לתת שמות לרגשות. יו. המבחן הוא אחיד לכלל האוטיסטים.

 הערות שוליים 

קטגוריה:אוטיזם: חוקרים, מטפלים וטיפולים
קטגוריה:פסיכולוגים יהודים בריטים
קטגוריה:מדענים יהודים בריטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:פסיכולוגים התפתחותיים
קטגוריה:בוגרי קינגס קולג' לונדון
קטגוריה:אנגלים ממוצא יהודי-גרמני
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1958