פול סיימון

פול פרדריק סיימון (באנגלית: Paul Frederic Simon; נולד ב-13 באוקטובר 1941) הוא זמר-יוצר בסוגות הפולק והרוק ממוצא יהודי-אמריקאי. סיימון התפרסם תחילה כחלק מהצמד סיימון וגרפונקל, שאותו הקים עם האמן ארתור (ארט) גרפונקל. ולאחר סיום עבודתם כצמד המשיך בקריירת סולו עשירה. הוא גם שיחק בסרטים כדוגמת "הרומן שלי עם אנני". 

סיימון ידוע גם כמי שסייע רבות לקידום מוזיקת העולם והפיכתה למוזיקה פופולרית. בשנת 2006 הכתיר אותו "טיים מגזין" כאחד מ"100 האנשים שעיצבו את עולמנו".

קורות חייו
תחילת דרכו
ממוזער|200px|פול סיימון, 1966
סיימון נולד למשפחה יהודית ממוצא הונגרי בניוארק שבניו ג'רזי, ועבר במהרה לעיר ניו יורק, שם גדל. הוא נקרא על שם סבו, שנולד בשם פנחס זימן ושינה את שמו לפול סיימון אחרי שהיגר מאוקראינה לארצות הברית.

סיימון התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו עוד בתיכון, כאשר הוא וחברו ארט גרפונקל ניגנו ביחד בבית הספר. הצמד כונה באותה תקופה "טום וג'רי".

סיימון כתב את שירו הראשון,  "That Girl For Me". לפני הגיעו לגיל 13, והשניים ביצעו אותו יחד. ב-1957 הם הקליטו את הסינגל "Hey Schoolgirl", בחברת התקליטים הקטנה "ביג". השיר זכה להצלחה יחסית והגיע למקום 49 במצעד הפופ של בילבורד.

סיימון למד ספרות אנגלית לתואר ראשון בקווינס קולג' שבניו יורק, ואילו גרפונקל למד מתמטיקה וכלכלה באוניברסיטת קולומביה שבמנהטן. 

בין 1957 ל-1964 עבד סיימון במשרדי ההפקה בבניין בריל, וכתב והלחין שירים לפרסומות ולטקסים. באותה תקופה גם הקליט והוציא לאור יותר מ-30 שירים שאת רובם ביצע לבדו תחת שם במה, ואחרים ביצע עם מוזיקאים אחרים מלבד גרפונקל.

עם ידידתו קרול קינג הקליט כמה הקלטות דמו. לצד זאת הפיק סינגלים רבים לאמנים אחרים, ובהם ריצ'י קורדל, ג'יי ווקר והפדסטריאנס והפסיונס. באותה תקופה התחיל סיימון להתחבר למוזיקת הפולק שצמחה בניו יורק, ועשה את צעדיו הראשונים בתחום. עדות לכך היא שירו ""He Was My Brother"". את השיר הקדיש לאנדרו גודמן, חבר שלמד בכיתתו והיה אחד משלושת הנרצחים בעת פעילות למען זכויות אדם במיסיסיפי ב-1964 עם שני פעילים נוספים ("פרשת רצח שלושת פעילי זכויות האזרח במיסיסיפי").

באמצע שנות השישים כתב סיימון שירים בשיתוף פעולה עם הלהקה האוסטרלית המשחרים (The Seekers). בין השאר כתב באותה תקופה את שיריו "Cloudy" ו"Red Rubber Ball". הוא נסע לאנגליה שם ניגן והופיע וגם הפיק מוזיקלית את אלבומו היחיד של ג'קסון סי. פרנק.

סיימון וגרפונקל
200px|ממוזער|סיימון וגרפונקל

בתחילת 1964 נכנסו סיימון וגרפונקל לאודישן בחברת התקליטים קולומביה רקורדס. ההנהלה של חברת התקליטים החליטה להחתים אותם על חוזה להפקת אלבום, והחליטה שיכונו פשוט סיימון וגרפונקל. סיימון טוען שזוהי הפעם הראשונה שמוזיקאי פופ השתמשו בשמם המקורי.

האלבום הראשון של השניים, "Wednesday morning, 3 A.M", יצא ב-19 באוקטובר 1964, וכלל 12 שירי פולק, שחמישה מתוכם נכתבו בידי סיימון. בתחילת דרכו נחשב האלבום לכישלון, אך תחנות הרדיו התחילו לקבל גל גובר של בקשות להשמעת השיר "The Sound of Silence" ("צלילי השקט"). המפיק שלהם, תום וילסון, הוסיף להקלטה גיטרה חשמלית, בס חשמלי ותופים, והוציא אותו כסינגל, שהגיע למקום הראשון במצעדי הפופ של ארצות הברית. ב-1965, סיימון טס לאנגליה כדי להקליט אלבום סולו, "The Paul Simon Songbook". בהיותו בלונדון הוא הפיק אלבום של ג'קסון סי. פרנק. לאחר זמן קצר הוא חזר כדי להתאחד עם גרפונקל לאחר ההצלחה המסחרית של "The Sound of Silence". ביחד הקליטו השניים אלבומים מצליחים רבים, ביניהם "Parsley, Sage, Rosemary and Thyme" ("פטרוזיליה, מרווה, רוזמרין ותימין" – שורה מתוך השיר "יריד סקרבורו") ב-1966, "Bookends" (מחזיקי ספרים) ב-1968, ו"Bridge Over Troubled Water" ("גשר על פני מים סוערים") ב-1970.

השיר "Mrs. Robinson" ("גברת רובינסון") שהפך לשיר הנושא בסרטו של מייק ניקולס, "הבוגר", נקרא במקור "Mrs. Roosevelt", ונכתב על, אלינור רוזוולט, אשת נשיא ארצות הברית לשעבר ופעילה פוליטית. כשמייק ניקולס, במאי הסרט, שמע את השיר לראשונה, הוא פקד על סיימון "מעכשיו זו גברת רובינסון".

אף שסיימון פנה לקריירת הסולו שלו כעיסוקו העיקרי אחרי הוצאת "Bridge Over Troubled Water", הוא המשיך לנגן מדי פעם עם גרפונקל. ב-1975 הוציאו השניים את הלהיט "My Little Town" ("עירי הקטנה"), אשר נכתב במקור בידי סיימון בשביל גרפונקל, אבל גרפונקל התעקש שהם ישירו אותו ביחד. ב-1977 הוציאו עם ג'יימס טיילור גרסת כיסוי לשירו המפורסם של סם קוק "What a Wonderful World" ("איזה עולם נפלא"). ב-1981 התאחדו להופעתם המפורסמת בסנטרל פארק בה נכחו 500 אלף צופים, שאחריה התכוונו להוציא אלבום משותף שלבסוף הפך לאלבום הסולו של סיימון "Hearts And Bones" ("לבבות ועצמות"). עם זאת, הופעתם בסנטרל פארק הוקלטה ויצאה כאלבום הכפול . ב-1983 הופיעו סימון וגרפונקל לפני 50,000 צופים באצטדיון רמת גן בישראל. ההרכב סיימון וגרפונקל נכנס להיכל התהילה של הרוקנרול ב-1990.

בשנת 2000, השניים התאחדו שוב כשקיבלו פרס גראמי על מפעל חיים. איחוד זה הביא לסיבוב הופעות בארצות הברית, בשם "Old Friends" ("חברים ותיקים"), על שם אחד השירים המוקדמים שלהם. הסיבוב זכה גם להדרן ב-2004. במהלך הסיבוב השני הם הופיעו בחינם בקולוסיאום של רומא, הופעה אשר משכה יותר מ-600,000 איש.

קריירת הסולו
שמאל|ממוזער|250px|האלבום המצליח של סיימון מ-1986, "Graceland". האלבום כולל שילוב מהפכני לזמנו של מוזיקה אפריקאית ומוזיקה אמריקאית פופולרית
שמאל|ממוזער|250px|בהופעה באצטדיון רמת גן, יולי 2011
לאחר הפיצול של סיימון וגרפונקל ב-1971, חזר סיימון להקליט סולו. אלבומו "Paul Simon" מ-1972 כולל את הניסיון הראשון שלו במוזיקת עולם, עם השיר שהושפע ממוזיקה ג'מייקאנית, "Mother And Child Reunion" ("פגישה מחודשת בין אם ובנה"). ב-1973 הוציא את האלבום "There Goes Rhymin' Simon" ("הנה הולך סיימון החרזן"). ב-1975 הוציא את האלבום "Still Crazy After All These Years" ("עדיין מטורף לאחר כל השנים"), שנחשב, בעיני רבים, לאחת מיצירותיו הטובות ביותר. האלבום אף זכה בפרס גראמי באלבום השנה כשנה לאחר מכן. בעשר השנים שלאחר מכן נחשב סיימון לרדום, אף על פי שעדיין נשאר ידוע בציבור בזכות מספר סינגלים מוצלחים.

ב-1985, הופיע סיימון בסינגל "We Are the World" ("אנחנו העולם"), שנועד להשיג תרומות עבור הארגון "ארצות הברית למען אפריקה". ב-1986 הוציא סיימון יחד עם הלהקה הדרום אפריקאית Ladysmith Black Mambazo את אלבומו זוכה גראמי Graceland. האלבום כלל שימוש מהפכני בקולות, קצבים, ומוזיקאים אפריקאיים ובלט בו השיר "You Can Call Me Al". האלבום זכה בגראמי כשנה לאחר מכן. בעקבות הצלחת האלבום, סיימון ספג ביקורת על שהפר את החרם התרבותי על מדינת האפרטהייד בדרום אפריקה, לאחר ששהה במדינה לצורך הקלטת האלבום. המבקרים גינו את סיימון על כך שפגע בסולידריות של מאבק האמנים נגד המשטר הגזעני במדינה. בעקבות הביקורת החליט סיימון לתרום את כל הכנסות האלבום למען המאבק במשטר האפרטהייד.

בשנת 1986 הופיע סיימון לצד צ'בי צ'ייס בווידאו קליפ You Can Call Me Al שזכה לשבחים רבים, והיה מהשירים המצליחים של אותה השנה כולל הווידאו קליפ של השניים, מתוך האלבום השביעי של סיימון "Graceland", כאשר צ'ייס מבצע כביכול את השיר בקליפ, בעוד סיימון אינו מוציא מילה. לימים אמר סיימון שצירף את צ'ייס בשל היותו קומיקאי, ויכולתו הקומית לבצע את הריקוד והחלפת כלי הנגינה, שהיה גם מצחיק ומיוחד, וכן בולט בקליפ היה הבדלי הגובה בין השניים שצ'ייס מתנשא ל-1.93 מטר לעומת פול סיימון שגובהו מעט מעל 1.60 מטר.

ב-1990 הוציא את אלבום ההמשך "The Rhythm Of The Saints" ("מקצב הקדושים"), שכלל שימוש במוזיקה דרום אמריקאית. שני האלבומים נחשבים לאלבומים שעזרו להביא מוזיקת עולם לעיני הציבור. ב-1991 העלה סיימון הופעה נוספת בחינם בסנטרל פארק, שכללה להקות אפריקאיות ודרום אמריקאיות, בה נכחו 750 אלף צופים. הצלחת ההופעה הפכה לאלבום ומיני-סדרת טלוויזיה זוכת פרס אמי.

בשנות ה-90 כתב והפיק סיימון מחזמר לברודוויי, "The Capeman", שהיה לכישלון מסחרי, עם הפסדים של יותר מ-11 מיליון דולר בעת הרצתו ב-1998. על אף הכישלון, מוזיקת המחזמר נחשבת לאחת מעבודותיו המשובחות ביותר של סיימון.

בשנת 2000 הוציא סיימון את אלבומו "You're The One" ("את האחת"), שעל אף שזכה להצלחה מסחרית מוגבלת, נחשב בעיני רבים ממבקריו ומעריציו כהצלחה אומנותית. האלבום "Surprise" ("הפתעה"), שהופק על ידו בשיתוף עם בראין אינו, יצא במאי 2006. כשנשאל על ההשראות שגרמו לו לכתוב את האלבום, הזכיר את אירועי ה-11 בספטמבר 2001 ואת הגיעו לגיל 60.

בשנת 2011 יצא אלבום הסולו ה-11 במספר של סיימון - "So Beautiful or So What". על אלבום זה אמר סיימון שזוהי "עבודתו הטובה ביותר בעשרים השנה האחרונות". בעקבות יציאת האלבום יצא סימון לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, אירופה וישראל, שבה הופיע בפעם השלישית.

ב-3 ביוני 2016 הוציא סיימון את אלבום הסולו ה-12 במספר - "Stranger to Stranger". שלושה משירי האלבום הוקלטו בשיתוף האמן האיטלקי .

ב-5 בפברואר 2018 הודיע סיימון כי ייצא לסיבוב הופעות אחרון, ולאחריו יפרוש מהופעות, מפני שרוצה להקדיש יותר זמן למשפחתו. סיבוב הופעות האחרון שלו הסתיים בספטמבר אותה שנה. בספטמבר 2018 יצא לאור האלבום In the Blue Light ובו עיבודים חדשים לשירים מאלבומים קודמים.

באפריל 2021, מכר את הזכויות על הקלטות שיריו לחברת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, תמורת 500 מיליון דולר. לאחר המכירה חברת "סוני מיוזיק" החלה לקבל את התמלוגים עבור השמעות של שיריו באמצעי התקשורת ושירותי סטרימינג.

ב-2023 יצא לאור אלבום הקונספט Seven Psalms שכולל שבעה שירים שנועדו להשמעה אחת רציפה. במאי 2023 חשף סיימון כי איבד את השמיעה באוזנו השמאלית.כמו כן ב-2023 יצא סרט דוקומנטרי על פול סימון בשני חלקים שנקרא "פול סיימון-In Restless Dreams"  שמשודר ביס דוקו.

בפברואר 2025 סיימון הודיע כי יחזור להופיע בסיבוב הופעות חי ב-2025 לאחר שפרש מהופעות חיות בשנת 2018. סיבוב ההופעות ייקרא Quiet Celebration Tour וייערך באולמות תיאטרון ואולמות קונצרטים בגודל בינוני, יחל ב-4 באפריל בניו אורלינס ויסתיים ב-3 באוגוסט בסיאטל. ההופעות יתמקדו באלבומו האחרון Seven Psalms, אך יכללו גם שירים אחרים מהרפרטואר הרחב שלו ויכלול 50 הופעות ב-20 ערים שונות. 

קריירת המשחק
סיימון התנסה גם במשחק. הוא שיחק בסרט "הרומן שלי עם אנני" של וודי אלן ב-1977. הוא כתב וכיכב ב-"One Trick Pony" ("פוני של טריק אחד") בשנות ה-80, סרט על נווד רוק אנד רול. סיימון הופיע בסדרה "החבובות", וב"סאטרדיי נייט לייב" כמה פעמים, שם גילם את עצמו ב-1986. במערכון הוא עומד בתור לסרט, מדהים את חברו בזיכרונו המופתי ומספק פרטי-פרטים על כל מי שאי-פעם הכיר - אך כשמגיע ארט גרפונקל, הוא כלל אינו מזהה אותו. ביום הולדתו ה-77, 13 באוקטובר 2018, התארח ב"סאטרדיי נייט לייב" וביצע בה שני שירים בעיבודים תזמורתיים.

הוקרה
על שמו של סיימון נקרא המין אבלנשורוס, חסר חוליות ימי פרה-היסטורי במחלקת הטרילוביטים.
חייו הפרטיים
סיימון התחתן שלוש פעמים. הוא התחתן עם פגי הרפר בסתיו 1969 וב-1972 נולד להם בן, הרפר סיימון.
בני הזוג התגרשו ב-1975. ב-1983 התחתן סיימון עם השחקנית קארי פישר והתגרשו לאחר 11 חודשים בלבד. שנה לאחר שהתגרשו, סיימון ופישר חידשו את מערכת היחסים שלהם, שנמשכה עוד כמה שנים. ב-1992 התחתן עם אשתו הנוכחית, הזמרת אידי בריקל. בנם אדריאן נולד ב-1992, בתם לולו נולדה בשנת 1995, והבן גבריאל – ב-1998.

 פרסים ומועמדויות 
שנהארגוןקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס גראמיאלבום הפולק הטוב ביותרSeven Psalms

דיסקוגרפיה
The Paul Simon Songbook – 1965
Paul Simon – 1972
There Goes Rhymin' Simon – 1973
Paul Simon in Concert: Live Rhymin' – 1974
Still Crazy After All These Years – 1975
1977 – Greatest Hits, Etc.
One-Trick Pony – 1980
Hearts and Bones – 1983
Graceland – 1986
1988- Negotiations and Love Songs
The Rhythm of the Saints – 1990
1997 – Songs from The Capeman
2000 – You're the One
Surprise – 2006
So Beautiful or So What – 2011
Stranger to Stranger – 2016
2018 – In the Blue Light
2023 – Seven Psalms

קישורים חיצוניים



 אתר האינטרנט הרשמי של מעריצי פול סיימון
 אתר המוקדש לפול סיימון






 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:ניוארק (ניו ג'רזי): אישים
קטגוריה:אמני קולומביה רקורדס
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זמרי רוק יהודים
קטגוריה:זמרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מלחינים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס גראמי
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה האמריקאית
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה הבריטית
קטגוריה:זמרי פולק רוק אמריקאים
קטגוריה:זמרי פולק רוק יהודים
קטגוריה:זמרי פולק יהודים
קטגוריה:בוגרי קווינס קולג' (ניו יורק)
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת ברקלי למוזיקה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תסריט
קטגוריה:זוכי פרס מרכז קנדי
קטגוריה:יהודים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אישים שעל שמם בעלי חיים
קטגוריה:אמני וורנר רקורדס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1941