נפוליטנית

נפוליטנית (בנפוליטנית: nnapulitano; באיטלקית: napoletano) היא שפה רומאנית המדוברת בעיקר במחוז קמפניה במרכז איטליה, מחוז שבירתו היא נאפולי, וכן בריכוזי אוכלוסין נוספים במרכז איטליה. מספר הדוברים בשפה ברמת שפת אם מוערך ב־7.5 מיליון.

אף על פי שלרוב מתייחסים לנפוליטנית כאל ניב של האיטלקית, רוב הבלשנים ועמם אף אונסק"ו מחשיבים את הנפוליטנית לשפה בפני עצמה. לשפה זו השפעה על כל הניבים המדוברים בדרום איטליה, ובמיוחד בפוליה בבזיליקטה ובדרום לאציו.

אוצר המילים של השפה קרוב אך אינו זהה לשפה האיטלקית. כמו האיטלקית, גם שורשי הנפוליטנית הם בלטינית הוולגרית, אך הנפוליטנית מושפעת גם מהשפה האוסקית הנכחדת, ולכן היגויה שונה מהאיטלקית במספר עיצורים. הצליל d באיטלקית, למשל, מקביל במקרים מסוימים ל־r; כך, לדוגמה, יבוטא (וייכתב) הפועל vedé (לראות) כ־veré, הפועל cadé (ליפול) יבוטא וייכתב כ־caré, והמילה Madonna תהפוך ל־Maronna. הבדל נוסף, למשל, הוא בהיגוי צירופי העיצורים "nd" המבוטא ונכתב כ־"nn". כך, לדוגמה, המילה "munno" היא המקבילה הנפוליטנית למילה האיטלקית "mondo" (עולם), והמילה "quanno" היא המקבילה הנפוליטנית למילה האיטלקית "quando" (מתי). קיימים הבדלי הגייה בעיצורים נוספים, כדוגמת "mb" המבוטא ונכתב כ"mm", ועוד. 

הנפוליטנית התברכה בהיסטוריה ספרותית, מוזיקלית ותיאטראלית ובפרט היא השפה העיקרית בה מושרים שירים נפוליטנים. בין היוצרים הידועים בשפה ניתן למנות את הסופר והתסריטאי אדוארדו דה פיליפו (Eduardo De Filippo), את המשורר סלבאטורה די ג'קומו (Salvatore Di Giacomo) ואת הסופר והשחקן טוטו (אנטוניו דה קורטיס) (Totò, Antonio de Curtis).

לנפוליטנית אין מעמד חוקי באיטליה, והיא אינה נלמדת בבתי הספר כיום, שכן לפי חוקת איטליה איטלקית היא השפה הרשמית היחידה במדינה. בשנים האחרונות החלו קבוצות פוליטיות במחוז קמפניה לקרוא להכרה חוקית בשפה הנפוליטנית כשפת מיעוט, על מנת למנוע את הכחדתה העתידית. בשנת 2003 הוקם מסלול של לימודי השפה באוניברסיטת פדריקו השני בנאפולי (Università Federico II).

 קישורים חיצוניים 

קטגוריה:שפות איטלו-דלמטיות
קטגוריה:איטליה: שפות
קטגוריה:קמפניה