ליאופולד ולוב

ניית'ן פרוידנטל ליאופולד, הבן (באנגלית: .Nathan Freudenthal Leopold Jr; 19 בנובמבר 1904 – 30 באוגוסט 1971) וריצ'רד א' לוב (Richard Albert Loeb; 11 ביוני 1905 – 28 בינואר 1936) המוכרים כליאופולד ולוב (Leopold and Loeb), היו צמד רוצחים אמריקאים ממוצא יהודי. סטודנטים מצטיינים מאוניברסיטת שיקגו, התפרסמו בכך שבנסותם לבצע פשע מושלם הם רצחו בצוותא את בובי פרנקס בן ה-14, בן דודו ושכנו של לוב אותו הכירו שניהם, ב-1924.

השניים נתפסו והורשעו ברצח לאחר משפט סנסציוני שבו זכו להגנת גדול פרקליטי התקופה, עוה"ד קלרנס דרו, ונדונו למאסר עולם ועוד 99 שנים. למשפט הייתה חשיבות תקדימית בהתפתחות הפסיקה בנושא גזירת עונש מוות בארצות הברית.

פשעם של ליאופולד ולוב הסעיר את בני התקופה, והיום עודנו מצוטט בתרבות הפופולרית, וזוכה לאזכורים תכופים. כפי הנראה, המניע לפשע היה רצונם של השניים לאשר את אמונתם כי הודות למנת המשכל הגבוהה שלהם יוכלו לבצע פשע מושלם ולחמוק מעונש. מערכת היחסים בין השניים שכללה, כנראה, גם אלמנטים הומוסקסואליים, הייתה נושא למספר ספרים וסרטי קולנוע שזכו להצלחה.

הרקע ומניעי הרצח
ליאופולד, שהיה בן 19 בזמן הרצח, ולוב, שהיה בן 18, האמינו כי כל אחד מהם הוא "על-אדם" במובן מסוים של המושג, וכי בידם לבצע "פשע מושלם" של חטיפה ורציחה, מבלי להיתפס, אך ורק בזכות עליונותם השכלית.

השניים אכן היו אינטליגנטים בצורה יוצאת מגדר הרגיל: ליאופולד הספיק לסיים חוק לימודיו בקולג' ולמד משפטים באוניברסיטת שיקגו; הוא דיבר חמש עשרה שפות, והיה מומחה באורניתולוגיה. לוב היה הבוגר הצעיר ביותר עד אז של אוניברסיטת מישיגן. ליאופולד תכנן לעבור לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, לאחר טיול באירופה. לוב תכנן ללמוד משפטים באוניברסיטת שיקגו אחרי השלמת מספר קורסים שחסרו לו לשם כך.

ליאופולד ולוב חיו שניהם בשכונה היהודית העשירה קנווד בשיקגו. אביו של לוב, אלברט, היה עורך דין אמיד שכיהן כסגן נשיא רשת 'סירס ורובק'. משפחתו של ליאופולד גרה במרחק שני בתים ממשפחתו של לוב.

השניים חברו יחדיו ותכננו את הרצח לפרטיו במשך חודשים, כשהם מחזקים עצמם בביצוע פשעים קטנים, כגנבות פעוטות, מבלי שייתפסו.

לוח הזמנים
ביום רביעי, 21 במאי 1924, ביצעו השניים את מזימתם. הם פיתו את הנער בובי פרנקס בן ה-14, אותו הכירו משכונתם, להיכנס עמם לרכב ששכרו. לוב היה הראשון שהכה בראשו של פרנקס בחפץ קהה, ואז השניים חנקו אותו למוות. אחרי הסתרת הגופה בצינור מתחת למעבר פסי רכבת מחוץ לשיקגו, צרבו את הגופה בחומצה כדי להקשות על זיהויה ואז פנו למשפחה בדרישת כופר בסך 10,000 דולר.

בטרם הספיקה המשפחה לשלם את הכופר הנדרש, נמצאה הגופה בידי מהגר פולני בשם טוני מינק. המשטרה הסיקה באופן מיידי שאין המדובר בחטיפה, שכן אז לא הייתה לחוטפים סיבה לרצוח את פרנקס.

במקום הרצח נמצאו משקפיים עם ציר מיוחד, ואלו זוהו כשייכים לליאופולד; מכתב הכופר נדפס במכונת הכתיבה של ליאופולד. במהלך חקירתם על ידי המשטרה נשברו השניים והודו במעשה, אך כל אחד מהם האשים את חברו בביצוע הרצח עצמו.

השניים סיפרו לימים כי סברו שהרצח יתגלה רק זמן רב לאחר תשלום הכופר, אך נראה כי תשלום הכופר לא היה הסיבה לרצח. שניהם באו ממשפחות עשירות שדאגו לכל מבוקשם. הם הודו כי נמשכו למעשה בשל הריגוש שציפו לחוות.

התגובה הציבורית

הציבור הגיב בזעם על מעשה הרצח. העובדה ששני הרוצחים היו יהודים הובילה לחשש ממהומות אנטישמיות. הסופר מאיר לוין צוטט אז כאומר ש"רווח לנו שגם הקורבן היה יהודי". שיקגו באותה עת הייתה עיר שרוב תושביה היו מהגרים או בני מהגרים, ובה פוליטיקה, שכונות ומוסדות נשאו לרוב חותם אתני. איש משני הרוצחים לא היה אדוק בדתו, ואמו של לוב הייתה קתולית - אך הרוצחים סווגו כ"יהודים".

הרצח, והמשפט שבא בעקבותיו, קיבלו סיקור ופרסום עולמי. שני הרוצחים הודו בפני העיתונות כי קיימו מערכת יחסים מינית הומוסקסואלית ביניהם, והדבר הגביר את העניין הציבורי ברצח במידה רבה, לאור ההתייחסות להומוסקסואליות באותם ימים כסטייה מינית.

המשפט
המשפט הפך לאירוע תקשורתי, וכונה בידי העיתונות "משפט המאה" (אחד מכמה משפטים שנשאו תואר זה במהלך המאה ה-20). משפחתו של לוב שכרה את פרקליט ההגנה המפורסם ביותר בארצות הברית, קלרנס דארו, שהיה לוחם ידוע נגד הטלת עונש מוות. בעוד שהציפייה הכללית הייתה כי השניים יטענו לחפותם בטענה של אי שפיות, דארו שכנעם להודות באשמה, ובדרך זו להימנע ממשפט בפני מושבעים שעלול היה להביא לפסיקת עונש מוות, בשל האווירה הציבורית המוטה נגדם. דארו הטיל יהבו על טיעון בפני שופט יחיד, ג'ון פ. קאוורלי.

דארו נשא נאום בן 12 שעות, אותו חשב לנאום הטוב בקריירה שלו. יש הסבורים כי דארו קיבל את ייצוג שני הנאשמים על מנת לשאת נאום זה. הוא ידע כי טיעוניו כנגד עונש המוות יזכו לפרסום רב, ואם יצליח לשכנע את השופט להשאיר בחיים שני רוצחים כה שפלים, כתקדים, ייתכן שהדבר יקשה על גזירת עונש מוות בעתיד. דארו אכן הצליח לשכנע את השופט, אשר גזר על השניים עונשי מאסר עולם על הרצח ועוד 99 שנות מאסר על החטיפה.

המאסר בכלא ולאחריו
ממוזער|שמאל|300px|נתן ליאופולד בכלא סינג סינג, 1931
בכלא השתמשו ליאופולד ולוב בכישוריהם באופן חיובי. הם קיימו כיתות לימוד לאסירים האחרים. בינואר 1936 נרצח לוב על ידי אסיר אחר במקלחת של בית הסוהר, לאחר שטען כי הותקף מינית על ידי לוב. טענת הרוצח התקבלה על ידי בית המשפט שקבע כי הרוצח, דיי, פעל מתוך הגנה עצמית. לאחר שנים הודה שותפו לתא של דיי כי המעשה היה מתוכנן, וכי הוא נבע מכעס על לוב שהפסיק לכבד את שותפיו לתא בפריטים שקיבל בחבילות מחוץ לבית הסוהר.

ב-1958, בתום שלושים ושלוש שנות מאסר, זכה ליאופולד לשחרור מוקדם עקב התנהגות טובה בכלא. באותה שנה כתב את ספרו "מאסר עולם + 99 שנים". כדי להימנע מתשומת לב ציבורית הוא עבר לפוארטו ריקו, שם נשא לאישה בעלת חנות פרחים מקומית. ליאופולד מת מהתקף לב ב-1971.

הרצח בתרבות ובאמנות
הרצח שימש כהשראה למספר ספרים ולמספר סרטים, בנוסף לאזכורים רבים בתרבות הפופולרית, החל מסרטי וודי אלן וכלה באזכורים בסיינפלד:
 סרטו של אלפרד היצ'קוק "החבל" מ-1948 (Rope), בו רוצחים שני סטודנטים מבריקים את חברם במטרה להוכיח את עליונותם וליצור פשע מושלם, נעשה בהשראת המקרה של ליאופולד ולוב.
 ב-1956 פרסם הסופר מאיר לוין שהיה חברם של השניים לספסל הלימודים באוניברסיטת שיקגו, את הספר "כפייה", שתיאר את הרצח מנקודת מבטו. הרוצחים בספר נקראו "סטיינר ושטראוס". בספר יש הבחנות פסיכולוגיות ופסיכואנליטיות מעניינות, כגון ההבחנה שאחד מן השנים היה המוביל בעוד השני היה מובל, או כי הטמנת הגופה בצינור תחת הכביש הייתה אקט סמלי של החזרתה לרחם.
 שלוש שנים לאחר מכן, ב-1959 עובד הספר לסרט "כפייה" (Compulsion), בבימויו של ריצ'רד פליישר ובכיכובם של דין סטוקוול וברדפורד דילמן. את דארו שיחק אורסון ולס, שנאום הסיכום שלו בבית המשפט הוא אחד המונולוגים הארוכים בהיסטוריה של הקולנוע.
ב-1991 יצא הסרט 'הפרקליט', הסוקר את קורות חייו של עורך הדין קלרנס דארו. בסרט התייחסות משמעותית למשפטם של לוב וליאופולד, כולל ביום של קטעים ממשפטם, בהתבסס על פרוטוקול המשפט.
 ב-1992 יצר הבמאי טום קאלין את הסרט "סוון" (Swoon) המשחזר את הסיפור האמיתי של הפשע, כשגיבוריו נושאים את השמות האמיתיים של גיבורי הפרשה, תוך מתן דגש על מערכת היחסים ההומוסקסואלית שבין השניים.
 סרטים נוספים עסקו במערכת יחסים הדומה לזו שבין ליאופולד ולוב. מתוכם ניתן לציין את סרטו של ברבט שרדר "נוסחה לרצח" (Murder by numbers) מ-2002 בו כיכבה סנדרה בולוק, וסרטים נוספים.
 אירוע אמיתי שיש בו דמיון מה לפרשת ליאופולד ולוב הוא פרשת רצח המשפחה על ידי שני צעירים בקנזס ב-1959, שתוארה בספרו התיעודי של טרומן קפוטה "בדם קר".
 בסדרה "אימפריית הפשע" ניתן לראות כי שוטר קורא עיתון שכותרתו הראשית מדברת על הרצח שבצעו ליאופולד ולוב.
 הפרק "Uncivillized" בעונה הראשונה של הסדרה חוק וסדר: מדור מיוחד מבוסס בחלקו על פרשת הרצח.

לקריאה נוספת
 Meir Levin, Compulsion. Publisher: Simon & Schuster. 1956
מאיר לוין כפיה. הוצאת ידיעות אחרונות, 1960.
 Nathan F. Leopold, jr. Life plus 99 years. Publisher: Doublday & company. 1958

קישורים חיצוניים

 Leopoldandloeb.com
 מאמר ב"ספריית הפשע"
 ערך ב"משפטים מפורסמים".


קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:פשע בשיקגו
קטגוריה:מורשעים ברצח בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו במעצר