גיחזי

גֵּיחֲזִי הוא דמות מקראית, גיחזי היה נערו של אלישע הנביא ומופיע בכמה מסיפורי אלישע אשר היה עד להם בספר מלכים-ב'. גיחזי מבוקר מאוד על ידי חז"ל והוא בין היהודים הבודדים שאין להם חלק לעולם הבא.

 גיחזי במקרא 
 גיחזי והשונמית () 
שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|"גיחזי" מאת יחיאל שמי
כאשר אלישע מחפש דרכים לגמול טובה לאישה השונמית שהטיבה עמו, גיחזי מייעץ לו שיברך אותה בבן, ואלישע אכן מברכה בבן וכעבור שנה הבן נולד.

לאחר מספר שנים, הבן נפטר. הדבר קורה כשהוא הצטרף אל אביו שעסק מלאכת הקציר. במהלך הקציר הילד מתלונן על כאבי ראש, הוא נלקח אל אימו והוא נפטר על ברכיה בשעת הצוהריים. האישה משכיבה את הנער על המיטה של אלישע ויוצאת לשלוח לבעלה שישלח לה מיד אחד מן הנערים ואחת מן האתונות כדי לרוץ מיד לנביא. בתגובה בעלה שואל אותה מדוע היא נחפזת ללכת אל איש האלוהים (אלישע) בטענה שלא חודש ולא שבת, אך היא אינה מתעכבת להסביר לו מדוע אלא נחפזת ללכת עם הנער אל אלישע. הם מגיעים להר הכרמל שם שוהים אלישע וגיחזי. כראות הנביא את האישה השונמית הוא מצווה את גיחזי נערו לבדוק את שלומה היא עונה לו ששלום לה ושלום לילד שלה.

השונמית ניגשת אל איש האלוהים אלישע ונופלת לרגליו, גיחזי ניגש להודפה ובתגובה אומר לו איש האלוהים שיניח לה כי היא מרת נפש. האישה השונמית אומרת "הֲשָׁאַלְתִּי בֵן מֵאֵת אֲדֹנִי; הֲלֹא אָמַרְתִּי, לֹא תַשְׁלֶה אֹתִי" אלישע מבין שאירע משהו.

מיד אלישע שולח את גיחזי עם משענתו כדי להחיות את הילד ונותן הנחיה מפורשת לגיחזי " כִּי-תִמְצָא אִישׁ לֹא תְבָרְכֶנּוּ, וְכִי-יְבָרֶכְךָ אִישׁ לֹא תַעֲנֶנּוּ; וְשַׂמְתָּ מִשְׁעַנְתִּי, עַל-פְּנֵי הַנָּעַר", השונמית מסרבת לעזוב את אלישע ונשבעת "חַי-יְהוָה וְחֵי-נַפְשְׁךָ אִם-אֶעֶזְבֶךָּ". בינתיים גיחזי שם את המשענת על פני הילד כפי שהונחה על ידי אלישע הנביא אך הילד איננו מקיץ לתחייה, וגיחזי שב לאדונו ומספר כי המשימה נכשלה. אלישע יוצא בגפו לעבר ביתה של השונמית והוא רואה שם את הנער שוכב על מיטתו ומיד החל בביצוע מספר פעולות "וַיָּבֹא, וַיִּסְגֹּר הַדֶּלֶת בְּעַד שְׁנֵיהֶם; וַיִּתְפַּלֵּל, אֶל-יְהוָה. לד וַיַּעַל וַיִּשְׁכַּב עַל-הַיֶּלֶד, וַיָּשֶׂם פִּיו עַל-פִּיו וְעֵינָיו עַל-עֵינָיו וְכַפָּיו עַל-כַּפָּו, וַיִּגְהַר, עָלָיו; וַיָּחָם, בְּשַׂר הַיָּלֶד. לה וַיָּשָׁב וַיֵּלֶךְ בַּבַּיִת, אַחַת הֵנָּה וְאַחַת הֵנָּה, וַיַּעַל, וַיִּגְהַר עָלָיו; וַיְזוֹרֵר הַנַּעַר עַד-שֶׁבַע פְּעָמִים, וַיִּפְקַח הַנַּעַר אֶת-עֵינָיו"- הילד קם לתחייה. אלישע ציווה את נערו לקרוא לאישה השונמית לשאת את בנה. השונמית נרגשת מאוד והיא נופלת לרגליו ומשתחווה ארצה נוטלת את בנה והולכת.

 גיחזי, נעמן והצרעת () 

לאחר שאלישע ריפא את נעמן שר צבא ארם מצרעת, מציע נעמן לאלישע מתנות בתמורה, אך אלישע מסרב לקבלן, ונעמן הולך לדרכו.

לאחר שנעמן עוזב רץ גיחזי אחרי נעמן ומשקר לו שאלישע ביקש מעט כסף בשביל שני אנשים עניים שבאו אליו כעת. נעמן נותן לו מיד שתי כיכרות כסף ושתי חליפות בגדים. גיחזי חוזר לביתו לשים את הכסף וחוזר לאלישע. אלישע חושף שבנבואה התגלה לו מעשהו של גיחזי והוא מקלל את גיחזי וזרעו בצרעת, קללה שמתקיימת באותו רגע.

 גיחזי, סיפור נפלאותיו של אלישע בפני המלך (ספר מלכים ב', פרק ח') 
במלכים ב פרק ח, ד-ה עומד גיחזי לפני מלך שזהותו אינה מפורשת בכתוב ומספר לו הגדולות אשר עשה אשר עשה אלישע: "וְהַמֶּלֶךְ, מְדַבֵּר אֶל-גֵּחֲזִי, נַעַר אִישׁ-הָאֱלֹהִים, לֵאמֹר: סַפְּרָה-נָּא לִי, אֵת כָּל-הַגְּדֹלוֹת אֲשֶׁר-עָשָׂה אֱלִישָׁע. {ס}

ה וַיְהִי הוּא מְסַפֵּר לַמֶּלֶךְ, אֵת אֲשֶׁר-הֶחֱיָה אֶת-הַמֵּת, וְהִנֵּה הָאִשָּׁה אֲשֶׁר-הֶחֱיָה אֶת-בְּנָהּ צֹעֶקֶת אֶל-הַמֶּלֶךְ, עַל-בֵּיתָהּ וְעַל-שָׂדָהּ; וַיֹּאמֶר גֵּחֲזִי, אֲדֹנִי הַמֶּלֶךְ--זֹאת הָאִשָּׁה, וְזֶה-בְּנָהּ אֲשֶׁר-הֶחֱיָה אֱלִישָׁע. ו וַיִּשְׁאַל הַמֶּלֶךְ לָאִשָּׁה, וַתְּסַפֶּר-לוֹ; וַיִּתֶּן-לָהּ הַמֶּלֶךְ סָרִיס אֶחָד לֵאמֹר, הָשֵׁיב אֶת-כָּל-אֲשֶׁר-לָהּ וְאֵת כָּל-תְּבוּאֹת הַשָּׂדֶה, מִיּוֹם עָזְבָה אֶת-הָאָרֶץ, וְעַד-עָתָּה. {פ}"

הוא אף מזהה את האישה אשר אלישע החיה את בנה. למעשה אין זה סיפור נפרד אלא הפעימה היותר מאוחרת של הסיפור הראשון. ייתכן שהופעתו של גיחזי מתקיימת לאחר מותו של אלישע (אף כי היא מסופרת לפני כן).

 גיחזי במדרש 
בתקופה בה היה גיחזי נערו של אלישע, הוא היה דוחה את התלמידים החדשים כפי שמובא במסכת סנהדרין: "גיחזי אדם גיבור בתורה היה... בשעה שהיה אלישע יושב בלימודו היה גיחזי יושב לו על הפתח והתלמידים רואים אותו ואומרים: גיחזי לא נכנס ואנו ניכנס?! והיה לימודו [של אלישע] נאמר ואיש לא נהנה כלום. כיוון שנתרחק [גיחזי] מה כתוב? 'ויאמרו בני הנביאים אל אלישע הנה נא המקום אשר אנחנו יושבים שם לפניך צר ממנו' (מלכים-ב ו, א), לא הכיל המקום את התלמידים הרבים שהיו שם.

על פי הגמרא כאשר האישה השונמית באה לפני אלישע להגיד לו על מות בנה, גיחזי פעל באופן מגונה ואחז בדדיה.

על פי המדרש בדרכו אל הנער גיחזי מנסה את המשענת על חיה מתה שמצא בדרך וזו קמה לתחייה (ישנו דיון האם חיה זו הייתה כלב או אריה). במעשה זה עבר גיחזי על דברי אלישע שהורה לו לא לעצור בדרכו אל הילד, ולכן לא הצליח גיחזי להקים את הילד.

על פי דברי רבי יוחנן בתלמוד, ארבעת המצורעים היושבים בשער שומרון (ספר מלכים ב', פרק ז') הם גיחזי ושלושת בניו. חז"ל אף לומדים הלכה ממעשי ארבעת המצורעים בהסתמך על כך שגיחזי (למרות שסרח) היה תלמיד חכם. בהמשך מסופר כי אלישע הלך לדמשק להחזיר את גיחזי בתשובה אך ללא הצלחה.

על פי חז"ל, גיחזי הוא בין האנשים המועטים שאין להם חלק בעולם הבא, מכיוון שחטא והחטיא את הרבים וכך אומרת המשנה: "שלושה מלכים וארבעה הדיוטות אין להם חלק לעולם הבא....וארבעה הדיוטיות בלעם, ודואג, אחיתופל, וגיחזי".

בספר מלכים ב', פרק ח', פסוק ה', כשמספר גיחזי למלך ישראל ממעשי אלישע, הוא קורא לאלישע בשמו, וחז"ל סברו שזאת הסיבה שנענש ואין לו חלק לעולם הבא "...דאמר ר' יוחנן מפני מה נענש גיחזי? מפני שקרא לרבו בשמו שנאמר "ויאמר גיחזי אדוני המלך זאת האישה זה בנה אשר החיה אלישע".

אזכור נוסף מובא במכילתא דר"י: "...וכך אתה מוצא בגיחזי בשעה שאמר לו אלישע חגור מותניך בידך ולך כי תמצא איש לא תבריכנו וכי יברכך איש לא תעננו ושמתה את משענתי על פני הנער, התחיל מסתמך על מקלו והולך לו אמרו לו להיכן אתה הולך גיחזי? אמר להם להחיות את המת, אמרו לו וכי אתה יכול להחיות מת? והלוא הקב"ה ממית ומחיה שנאמר" ה' מוריד ומחיה מוריד שאול ויעל" אמר להם ואף רבי ממית ומחיה.

 גיחזי בתרבות 
גיחזי מוזכר בפיוט של רבי שלמה אלסנג'רי שנכתב בין המאה התשעית למאה העשירית וכך כתב: "לא תשא שם המכובד על ידי חוזי המהודר בשבע ועשרים אותיות חרוזי, הזהר בני בדיבור זה ובפנים יפות תחזה מחזי, ואל תמעל לעשות כאשר עשה גיחזי, גיחזי עזב ציווי נאמן בעת אשר נתן לו סימן, ולקח משענת בידו להתימן, ודבקה בגופו צרעת נעמן".

בפיוט זו הדמות של גיחזי מובאת כדוגמה של דמות מקראית שעברה על האיסור לשאת את שם ה' לשווא כאשר נשבע בצורה כוזבת כאשר אמר לנעמן שאלישע הנביא שלח אותו לגבות ממנו דמי ריפוי ונענש בכך שצרעת נעמן דבקה בו.

כפי הנראה ישנה התייחסות בפיוט לדברי התוספתא התירגומית שמבקשת לטעון כי משענת אלישע חקוקה הייתה בשמו המפורש של ה' שגיחזי חילל (שזה חלק מאיסור של "לא תישא") כאשר בדרכו לבנה של השונמית החיה עם זה כלב או אריה מאחר שלא האמין כי זה יעבוד על הנער ובכך עשה שימוש בזוי בשמו של השם על בעל חיים.

 גיחזי בספרות 
הסופר יצחק שנברג פרסם בכתב העת מעין סיפור על גיחזי בשנת 1947 בעמודים 277–283, ומיד לאחר פורסם ביחד עם קובץ הסיפורים של יצחק שנהר "מאז ומקדם".

בדבריו של שנהר הוא מתייחס בצורה סיפורית לדמותו של אלישע בין עמודים 277–283 דבריו מבוססים על סמך מה שכתוב לנו בתנך ונראה שיש שם קטעים פרי עטו של הסופר שהוא מוסיף מעבר למה שכתוב בתנ"ך אך למרות הכל ישנה שם התייחסות מעניינת למה שאמרו בחז"ל על המעשים שגרמו לו לאבד את חלקו לעולם הבא כגון שהוא דחף את השונמית "מהוד יופיה" ומובא שהיה לו עניין של חוסר התנהגות צנועה בעניינים המגדריים אז שנהר כותב כך " תזכור את השונמית הלזו אשר באה אליך על אתונה אל הר הכרמל התזכור? אתה, הנביא הגדול… ניגשתי אני אל האשה ואמרתי: אשחק עמה מעט, כי על כן עיסה נפשי מרוב צומות אתך ומשכן חררים במדבר". אך אתה גרשת אותי בחרי אף ומילאת פני קלון" - נראה ששנהר ידע על המדרשים אותם הזכרנו ולכן גם הביא את דבריו בספרו בצמוד לדברי המדרש.

לקריאה נוספת
 הרב אלחנן סמט, פרקי אלישע.

קישורים חיצוניים

 גיחזי של חז"ל, בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך

 רבי יעקב סטל, השם המפורש שנרשם על משענת אלישע
 גיחזי – הסיפור האחרון על הנביא אלישע, מאת יצחק שנהר.
 הוא קדוש ואין משרתו קדוש מתוך: גילה וכמן מכללת אפרתה.

הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר מלכים
קטגוריה:יהודי המאה השמינית לפנה"ס
קטגוריה:אנשים שאין להם חלק לעולם הבא