שלמה זלמן שרגאי

שמאל|ממוזער|250px|שרגאי, 1951
שלמה זלמן שרגאי (פייבלוביץ) (כ"ד בכסלו תר"ס, 26 בנובמבר 1899 – ו' באלול תשנ"ה, 1 בספטמבר 1995) היה אידאולוג ופוליטיקאי ציוני דתי, ראש עיריית מערב ירושלים בשנים 1951–1952, ממייסדיה ומנהיגיה הבולטים של תנועת "תורה ועבודה", "הפועל המזרחי" ומראשי מוסדות "המדינה שבדרך".

ביוגרפיה
שרגאי נולד במשפחת פייבלוביץ הענייה בעיירה גורשקוביץ' (Gorzkowice, בפולנית: גוז'קוביצה) שליד העיר פיוטרקוב טריבונלסקי, בפלך פיוטרקוב שבפולין, בשנת תר"ס (1899). משפחתו הייתה חסידית מחסידות ראדזין ומחובבי ציון, והוא ספג בה ידיעת ואהבת ארץ ישראל ותורת ישראל. הוא למד בישיבות כתר תורה של חסידות ראדומסק. לאחר הקמת הרפובליקה הפולנית השנייה גויס לצבא פולין ושירת במלחמה הפולנית-סובייטית. נשא לאישה את מרים לבית שפילברג בשנת תרפ"ד (1924), ובאלול באותה שנה עלה לארץ ישראל. בשנות ה-40 היה חבר הסיעה המרכזית "תורה ועבודה", בראשות משה שפירא.

שרגאי שימש כציר לכל הקונגרסים הציוניים מהקונגרס ה-15 בשנת תרפ"ט (1929) בציריך ועד לקונגרס הציוני האחרון, ה-31, בירושלים בשנת תשמ"ח (1987).

שרגאי היה חבר הנהלת "הסוכנות היהודית" בירושלים וראש מחלקת העלייה שלה; במשך 14 שנות כהונתו בתפקיד זה העלו ארצה למעלה מחצי מיליון יהודים מכל קצוות תבל.

 ראש עיריית ירושלים 
לאחר הבחירות הראשונות למועצת העיר ירושלים לאחר קום המדינה, בנובמבר 1950, קמה קואליציה נרחבת (המפד"ל, הציונים הכלליים, חרות ואגו"י) והציגה כמועמדה את שרגאי, והוא נבחר ברוב קולות מול דניאל אוסטר, ראש העירייה היוצא ואיש המפלגה הפרוגרסיבית ב-10 בינואר 1951.

משנבחר ראש העירייה התייצבה כנגדו בתוקף האופוזיציה של מפא"י, שמנתה תשעה חברי מועצה. אך גם הקואליציה על שלושה עשר חבריה המורכבת שמונה מפלגות ורסיסי מפלגות לא גרמה לו הרבה נחת. לאחר שנתיים וחצי התפטר מתפקידו ב-17 באוגוסט 1952 עקב מצבו הבריאותי. ועדת חקירה ממשלתית לענייני עיריית ירושלים, בראשותו של השופט העליון ש"ז חשין, בדו"ח שלה קובעת:

שרגאי הוצב במקום ה-120 והאחרון ברשימת הפועל המזרחי לכנסת השנייה ב-1951.

 חיים אישיים 

שרגאי היה מזקני חסידי ראדזין בארץ, והיה מקורב אצל שלושת האדמו"רים האחרונים, רבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר, רבי שמואל שלמה ליינר, ורבי אברהם ישכר אנגלרד. היה שותף לשחזור התכלת הרדזינאית בארץ ישראל לאחר השואה, ואף הקדיש לנושא זה מאמרים וספרים.

שרגאי היה אב לשלושה בנים ובת. נדב שרגאי, סופר וחבר מערכת עיתון "ישראל היום", הוא נכדו.

הסופרת עדי זליכוב-רלוי היא נינתו.

בשנת 1982 הוענק לשרגאי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.

נפטר בשנת 1995, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. על שמו נקרא רחוב בירושלים - הרחוב שבו נמצא אתר גבעת התחמושת.

פרסומיו

שרגאי כתב במשך שנות חייו כתשעים ספרים וקבצים ואלפי מאמרים; ולאורם חונכו וגדלו אלפי חניכי תנועות הנוער הדתיות בישראל ומחוצה לה. החל מ"השומר הדתי", "ברית חלוצים דתיים" וכלה ב"בני עקיבא" ו"הפועל המזרחי". הוא אשר טבע באחד ממאמריו את הסיסמה: "קדש חייך בתורה וטהרם בעבודה", סיסמה שהתוותה את דרכם של חניכי "בני עקיבא" ברחבי הארץ.

בין ספריו:
 תחומים הוצאת מוסד הרב קוק, תשי"ב
 חזון והגשמה הוצאת מוסד הרב קוק, תשט"ז
 תהליכי התמורה והגאולה הוצאת מוסד הרב קוק, תשי"ט
 שעה ונצח הוצאת מוסד הרב קוק, תש"ך
 במאבק על היהדות (ביידיש) הוצאת לעצטע נייעס, תש"ך
 פעמי גאולה הוצאת הסוכנות היהודית, מחלקת העלייה, תשכ"ו
 זמנים - שבתות ומועדים [תכנם ודמותם], הוצאת זמנים, תשכ"ט
 בנתיבי חסידות איזביצא ראדזין שני חלקים
 במעייני חסידות איזביצא ראדזין
 בסוגיות הדור הוצאת מוסד הרב קוק, תש"ל
 בהיכל איזביצה לובלין (משנת רבי מרדכי יוסף מאיזביצא בעל "מי השילוח" בכתבי רבי צדוק הכהן ורבי יהודה לייב איגר מלובלין), בשיתוף עם אברהם ביק הוצאת מוסד הרב קוק ירושלים תשל"ז
 ספר הציונות הדתית, עיונים מאמרים רשימות תעודות בעריכת יצחק רפאל וש.ז. שרגאי הוצ' מוסד הרב קוק, ירושלים תשל"ז
 עליית יהודים דתיים למדינת ישראל, ירושלים: הסוכנות היהודית לארץ ישראל - מחלקת העלייה, תשי"ח 1958.
 היהדות ההיסטורית : ייחודם של עם ישראל וארצו. ירושלים: [הוצאה עצמית], תשנ"א.

לקריאה נוספת
 מרדכי אליאב, יצחק רפאל (עורכים), ספר שרגאי: פרקים בחקר הציונות הדתית והעלייה לארץ ישראל (אות הוקרה לש.ז. שרגאי בהגיעו לגבורות), ירושלים: מוסד הרב קוק (מפרסומי המכון לציונות דתית על שם הרב י"ל הכהן מימון), תשמ"ב 1981.
 ד"ר יצחק רפאל, גדולי ישראל משיבים לרש"ז שרגאי, 255 -279
 ש. דניאל, 'מסכת-חייו של רבי שלמה-זלמן שרגאי', 280-323.
 יצחק גולדשלג, 'רבי שלמה זלמן שרגאי: משנתו הציונית-הדתית ויצירתו הספרותית', עמ' 324-331 (עמ' 327-331: רשימת כתביו של שלמה זלמן שרגאי).
 משה קרונה, ר' שלמה זלמן שרגאי - לצרף מחשבה למעשה, בתוך: אישים וניחוחים: מגיד שיחות, ת"א: מורשת, 1991, עמ' 151–163.
 משה הלינגר, 'מסורת ומודרנה במשנת "תורה ועבודה": אוניברסליזם נוסח משה אונא לעומת פרטיקולריזם נוסח שלמה זלמן שרגאי', בתוך: אליעזר דון-יחיא, בין מסורת לחידוש: מחקרים ביהדות, ציונות ומדינת ישראל: ספר זיכרון ליהושע קניאל, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ה, עמ' 117–145. (גרסה אנגלית הופיעה בתוך Review of Rabbinic Judaism 11,1, 2008)
 דב שוורץ, "ואף על פי כן סוב תסוב הגאולה": הגיגיו של שלמה זלמן שרגאי לנוכח השואה כביטוי של תודעה ציונית דתית', בתוך: דינה פורת (עורכת), שואה ממרחק תבוא: אישים ביישוב הארץ-ישראלי ויחסם לנאציזם ולשואה, 1933–1948, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ט, עמ' 164–180.
 מנחם ברש-רועי, בסודם של "יקירי-ירושלים": מעשים, חוויות, זכרונות, ירושלים: ר. מס בשיתוף עיריית ירושלים – המחלקה לתרבות, תש"מ–תשנ"ה 1995, "שלמה זלמן שרגאי", כרך ה, עמ' 128 ואילך.

קישורים חיצוניים




 , 
 שרגאי, כזקן הצירים בקונגרס הציוני, מברך את שמחה דיניץ, עם היכנסו לתפקיד יו"ר ההנהלה הציונית. "מעריב", 14 בדצמבר 1987
מפרי עטו:

 , 


הערות שוליים

קטגוריה:חברי הנהלת הסוכנות היהודית
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:ראשי עיריית ירושלים
קטגוריה:פעילי תנועת המזרחי
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:יהודים בצבא הפולני
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:חברי הוועד הלאומי
קטגוריה:חברי אספות הנבחרים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:מוסד הרב קוק: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1899
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995