קומדיה שחורה

קומדיה שחורה, המכונה גם הומור שחור או הומור גרדומים, הוא הומור המתמקד בנושאים שהחברה מחשיבה כטאבו ובכך הוא מדגיש את חוסר ההיגיון או חוסר התוחלת של החיים. הקומדיה השחורה גורמת לצופה תחושה שאנשים הם קורבנות חסרי אונים של גורל ושל אופי. קומדיה שחורה היא תת-ז'אנר של קומדיה וסאטירה ועוסקת בנושאים ובאירועים רציניים ביותר – מוות, מלחמה וכו' – באופן הומוריסטי או סאטירי. הומור שחור מאפשר לאנשים רבים התמודדות עם מציאות קשה.

בקומדיה שחורה ישנם בדרך כלל אלמנטים של אירוניה או אפילו פטליזם, ואין לבלבל בינה לבין קומדיה גסה, שנועדה בעיקר ליצור זעזוע בקרב הקהל; או בשבירת הטאבו שבבדיחות גסות.

 היסטוריה 
הקומדיה השחורה צברה פופולריות באמריקה בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20. אחת הראשונות, ואף הבולטות שבהן הייתה הסאטירה של סטנלי קובריק "דוקטור סטריינג'לאב" משנת 1964, שעסקה בנושא הנשק להשמדה המונית באופן קומי. דוגמאות בולטות אחרות לקומדיה שחורה הם הסרטים "חנות קטנה ומטריפה" (1960), "אמא סדרתית" (1993) ו"עד החתונה זה יעבור" (1998). עם יוצרי הקולנוע המשתייכים לז'אנר הקומדיות השחורות נמנים: סטנלי קובריק, וס אנדרסון, דייוויד לינץ', האחים כהן, ג'ון ווטרס, לואיס בוניואל, טריי פארקר, סם ריימי, טים ברטון, דני בויל, קוונטין טרנטינו, וטרי גיליאם.

עם הקומדיות השחורות בטלוויזיה נמנים "כנופיית העץ העליז", "משפחת אדמס" ו"העשב של השכן".

 בישראל 

בצבא נהוגים שירים מקאבריים כדוגמת זה:פה קבור הצוות, וואו

פה קבור הצוות, וואו

זוהי עצם של תותחן

לא, זאת עצם של טען

המט"ק כבר מת מזמן

זהו עצם העניין

בסרט של כאן דוקו "הייתם צריכים להיות שם – איך ההומור סייע ליהודים להתמודד עם זוועות השואה?" מדובר על הומור יהודי בתקופת השואה. בין שאר הדוגמאות המוזכרות בסרט אומרת השחקנית רבקה מיכאלי כך (דקה 4.3 בערך): "נניח אם אני הייתי שם בודאי ביום אחד הייתי מחקה את הקאפו. ברור לי שהייתי חוזרת על משהו שהיא אמרה... זה חזק ממך. כי אם מישהו יכול לראות בכל דבר הכי מקאברי והכי עצוב את הנקודה המצחיקה אז זה יקרה לו בכל מצב. אין מצב שלא ייפלט לו משהו נורא נורא מצחיק בתוך כל השואה הזאת."

בישראל בלט חנוך לוין ביצירת קומדיות שחורות לתיאטרון.

קישורים חיצוניים




 הערות שוליים 

*
*
שחורה
קטגוריה:סאטירה
קטגוריה:סוגות בקולנוע