דני קרמן

דני קֶרמן (נולד ב-11 בינואר 1940) הוא מאייר, סאטיריקן ומעצב ישראלי.

ביוגרפיה
דני קרמן נולד בשנת 1940 במושבה כרכור. אביו, יעקב (1908–1991), יליד פינסק, עלה לארץ ישראל, היה חבר בתנועת "השומר הצעיר" וסיים את לימודיו בבית הספר מקוה ישראל. עם נישואיו ללאה (1908–1992) התיישבו בני הזוג בכרכור, שם נולדו הבנים אמנון ודני. האב, שמנעוריו ביקש להיות חקלאי, ניהל פרדסים, אולם בימי מלחמת העולם השנייה נטש את החקלאות ופתח במושבה חנות מכולת, שממנה התפרנסה מאז המשפחה. קרמן למד בבית הספר היסודי בכרכור ולאחר מכן בבית הספר החקלאי בפרדס חנה. בגיל 16 התקבל לבצלאל, שם למד במגמה לעיצוב גרפי וסיים ב-1959. בצה"ל שירת ביחידת נ"ט מוצנחת.

לאחר סיום שירותו הצבאי ב-1962, הקים יחד עם דודנו אריק קרמן סטודיו לעיצוב שפעל במשך 14 שנים ובמסגרתו עסק בעיצוב, איור ותכנון תערוכות ומוזאונים.

החל משנות ה-60 עיצב קרמן את כל העדלאידות הגדולות בחג הפורים בעיר תל אביב. כמו כן עיצב מספר תפאורות לתיאטראות בארץ.

בשנת 1974 התפרק הסטודיו ודני קרמן החליט להתרכז בעיקר באיור, בשנים הללו אייר בקביעות בכל העיתונים החשובים ושיתף פעולה באופן קבוע עם בעלי הטורים: רות בונדי, אדם ברוך, חיים באר, אהרון בכר ואחרים. עבודותיו בעיתונות רוכזו בשני ספרים "בפירוש קרמן/קרמן" ו "זה מה שיש".

בשנת 1982 נמנה עם צוות המקימים של מדור הסאטירה "דבר אחר".

בשנת 1984 הציג קרמן סדרת פסלים "ראשי צפרים" בתערוכה משותפת עם חברו יוסל ברגנר.

קרמן אייר כ-450 ספרים, מרביתם ספרי ילדים, ושיתף פעולה עם בולטי הכותבים לילדים בארץ ביניהם: יהודה אטלס, יורם טהרלב, אפרים סידון, אפרים קישון, בנימין תמוז, נורית זרחי ונירה הראל.

כמו כן, יזם את הופעתם בעברית של ספרים קלאסיים ואייר אותם. ביניהם: "ציד הסנרק" של לואיס קרול וסיפורי "דווקא ככה" של רודיארד קיפלינג.

קרמן כתב יזם והוציא לאור ספרים רבים, חלקם עם שותפים לכתיבה: אהרון שמי ובניו של דני, תומר ואורי קרמן. בין הספרים: "על המפה", "מסביב למפה", "ביידיש זה מצלצל יותר טוב", "ספר המשלים", "שני יהודים נוסעים ברכבת", "מיהו יהודי", "שם חם", "מילימשוגעות", "ספר המפלצות השלם", "סופר ספר" ו"ספר הבדיחות האדום".

בנוסף, כתב מספר מדריכי נסיעות, ביניהם: "הולך איתך בלונדון - מדריך אישי למתקדמים" ו"שעה מלונדון" וארבעה מדריכי נסיעות לילדים: "לונדון לילד המטייל", "רומא לילד המטייל", "ברצלונה לילד המטייל" ו"פריז לילד המטייל". בשנת 2002 יצא לאור תרגום חדש שכתב קרמן לספר "שלושה בסירה אחת" עם הערות ומסלולי טיול בנהר התמזה.

קרמן לימד איור במשך 30 שנה במוסדות שונים בארץ, ביניהם בית הספר "בצלאל" בירושלים ומכללת ויצו חיפה.
הציג כ-16 תערוכות יחיד והשתתף בעשרות רבות של תערוכות קבוצתיות בארץ ומחוצה לה, ובשונה ממרבית המאיירים בארץ, המאופיינים בסגנון מוגדר, הוא מקפיד להימנע מיצירת דפוס קבוע של איורים, ושומר על מגוון רחב של דרכי הבעה חזותיות.
ממוזער|דני קרמן, דיוקן עצמי
בשנת 2009 זכה בתואר יקיר הפסטיבל לקומיקס, אנימציה וקריקטורה.

בשנת 2008 הצטרף להנהגה הרעיונית של מפלגת אור (בנו, תומר קרמן, הוצב במקום ה-12 ברשימת מועמדי המפלגה בבחירות לכנסת ה-18).

ב-2012 ראה אור ספרו "שלושה בברלין" (הוצאת כנרת, זמורה-ביתן). ב-2017 ראה אור ספר ילדים פרי עטו, "רודולף התנין מכרכור".

ב-2023 הוצגו עבודותיו במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס בחולון בתערוכה ״דני קרמן – רטרוספקטיבה״.

חיים אישיים
לקרמן שלושה ילדים – שני בנים: תומר קרמן, אורי קרמן, ובת זקונים, מאיה קרמן. כיום חי ועובד בתל אביב.

פרסים והוקרה
 עיטור אנדרסן לספרות ילדים, על איוריו בספרה של שלומית כהן-אסיף "גבעת הכפתורים",
 פרס נחום גוטמן לאיור
 פרס סוקולוב לעיתונאות
 זכה שלוש פעמים בציון לשבח בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק: ב-1978 עבור הספר "והילד הזה הוא אני" מאת יהודה אטלס (כתר 1977), ב-1990 עבור הספר "ציד הסנרק" מאת לואיס קרול (שבא 1989) וב-1996 עבור הספר "ציפה ודון זרגוזה" מאת יוסי עופר (ביתן 1995).
 ב-2013 זכה בפרס סטימצקי יחד עם יהודה אטלס על הספר "והילד הזה הוא אני - אוסף ראשון".
ב-2015 זכה בפרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית מטעם משרד התרבות והספורט.

בין הספרים שאייר
ממוזער|הספר "ישראל בחמשירים" הוענק לנשיא המדינה, ראובן רובי ריבלין, ירושלים, 3 במרץ 2021 מימין : דוד בן אשר, הנשיא, ד"ר לאה צבעוני, דני קרמן
האריה שאהב תות (כתבה: תרצה אתר, הוצאת הקיבוץ המאוחד).

ארץ, שמש ומולדת (כתב יצחק קרונזון, הוצאת שבא, 1985).

מעשה בשרביט קסמים (כתבה: נירה הראל, הוצאת עם עובד).

ספר המפלצות השלם.

שלושה בבומל (כתב: ג'רום ק. ג'רום; תרגם: גבריאל רוזן, הוצאת גמיר, 1982.

אורי גורי ושורי (כתב: משה טבנקין), הוצאת הקיבוץ המאוחד.

אורי והארנבת (כתב: משה טבנקין), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1985.

היא יושבה לחלון - כל שירי האהבה (כתב: ח"נ ביאליק, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2004).

 על הדברים החשובים באמת (כתב: חיים שפירא, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2009).

 אינסוף - המסע שאינו נגמר (כתב: חיים שפירא, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2009).

 דברים שנשארים - מאת טלי בן-ענת (הוצאת ארגז-חול/טפר), 2013.

 ארץ תאני וענבי - מאת בני גל.

 שטויות שסבא אומר, מאת אפרים סידון, עם עובד, 2017.

 דוד בן-אשר, ישראל בחמשירים, איורים : דני קרמן, צבעונים הוצאה לאור, 2020.

סדרת "והילד הזה הוא אני" מאת יהודה אטלס.

והילד הזה הוא אני (הוצאת כתר).

גם הילד הזה הוא אני (הוצאת כתר).

ורק אני לא (הוצאת מעריב).

אני רוצה שפתאום.

הילדה שאני אוהב.

 סימן שאני גדול.

 איתופל בגבעה - קטעים נבחרים מתוך דבר אחר מן השנים 1987–1990, ביחד עם יאיר גרבוז ושלמה ניצן, הוצאת עם עובד, תשנ"א - 1990 .

ספרי אהרן שמי
 דוק מחפש בית (מסדה, 1980)
 א.ב. של אותיות וחיות לפי סדר האלף בית (מודן, 1980).
 א. ב. של אנשים גדולים : ומה עוד אפשר לעשות כשמתחילים מאלף (שבא, 1981)
  כמו שאיש אחד חכם אמר פעם (כיוונים, 1983)
 מה? מי? למה? (מסדה, 1987)
 מה הם עושים? (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2002).

לקריאה נוספת
 נורית שילה־כהן, (עורכת), ספר המאיירים הגדול, זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על-שם בן-יצחק בשנים 1978–2004, מוזיאון ישראל ועם עובד, 2005, עמ' 292–301

קישורים חיצוניים
















הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:סאטיריקנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:בוגרי בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:זוכי פרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית
קטגוריה:זוכי פרס סוקולוב
קטגוריה:זוכי פרס בן-יצחק
קטגוריה:זוכי עיטור אנדרסן
קטגוריה:זוכי פרס סטימצקי
קטגוריה:זוכי פרס אריק איינשטיין: אמנות פלסטית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940