מפעל נשר רמלה

מפעל נשר רמלה הוא מפעל לייצור צמנט. המפעל השוכן בין העיר רמלה לשטחי מועצה אזורית גזר והוא המפעל היחידי לייצור מלט בישראל. בבעלות נשר מפעלי מלט ישראלים בע"מ אשר בבעלות איש העסקים לאונרד בלווטניק, באמצעות כלל תעשיות. ב-25% הנוספים החזיק התאגיד האירי CRH plc בשנים 2001–2015. מנהל המפעל הנוכחי הוא עמי סבח, שהתחיל את תפקידו באוקטובר 2023.

למפעל כושר ייצור של כ-4.5 מיליון טון קלינקר וכ-5 מיליון טון צמנט בשנה. במפעל מועסקים כ-400 עובדים ועוד כ-200 עובדי קבלן כוח אדם קבועים. המפעל הורחב ועתה חולש על שטח של כ-550 דונם. הצמנט העיקרי שמיוצר במפעל הוא מסוג צמנט פורטלנד.

 היסטוריה 
מיד לאחר הקמת מדינת ישראל, נוצר ביקוש רב לצמנט כדי לתת מענה לתנופת הבנייה שהתרחשה בעקבות גלי העלייה הגדולים של שנות ה-50. מפעל "נשר חיפה", השוכן בעיר נשר, הוקם בין השנים 1923–1925 והיה המפעל היחיד בארץ למלט באותה עת. המפעל לא הצליח לספק את צורכי השוק, כך שלמרות המחסור החמור במטבע זר, נאלצה ישראל לייבא מאות אלפי טונות של צמנט בשנה. בעקבות זאת, התגבשה ההכרה בצמרת 'נשר' שיש להקים ללא דיחוי מפעל צמנט נוסף בארץ.

 תהליך בחירת האתר סמוך לעיר רמלה 
בעצתו וחסותו של שלום פריבס, אחד משני המנהלים של מפעל 'נשר' חיפה באותה תקופה, יצאה משלחת בליווי מספר מהנדסים, גאולוגים ואנשי ניהול ממפעל 'נשר' חיפה לאתר המיועד בקרבת העיר רמלה. פריבס בחר לבחון את האתר מכיוון שהכיר את העיר רמלה בתקופת מלחמת העולם השנייה. במהלך שנים אלו נזקקו בעלות הברית שחנו בארץ לכמויות גדולות של סיד, ועל פריבס הוטל לבצע סקר על תעשיות הסיד. כך היה ברשותו של פריבס מידע מוקדם על האתר.

לאחר בדיקות המהנדסים והגאולוגים בשטח, בדיווח שהעביר להנהלת נשר, הדגיש פריבס את קרבתו של האתר לחומרי הגלם ואת מיקומו במרכז הארץ, על צומת הדרכים בין ירושלים, תל אביב ויישובי הדרום. כמו כן את היותו מקושר בכבישים ובפסי רכבת אל מרכזי הצריכה של הצמנט. הבדיקות הגאולוגיות אישרו כי האזור משופע באבן גיר ובשטחי חרסית. מכיוון שאבן גיר וחרסית מהווים את חומרי הגלם העיקריים בתהליך ייצור הצמנט - הממצאים שכנעו את הנהלת 'נשר' להקים את המפעל החדש ברמלה.

 הקמת המפעל 
220px|ממוזער|ראש הממשלה הבורמזי נה וין מסייר במפעל, יוני 1959
לאחר אישור התוכניות, באוגוסט 1950, טסו מנהלי 'נשר', משה עפר ומריאן בלך ללונדון והזמינו כבשן סובב בעל כושר ייצור של 160,000 טון קלינקר (המרכיב העיקרי בצמנט) מהחברה הדנית 'פ.ל. סמידט' עבור המפעל החדש.

הכבשן היה דומה לכבשן שהיה באותה העת בחיפה – "כבשן רטוב". סך כל ההשקעות במפעל ברמלה הסתכמו ב־6.6 מיליון ל"י.

באותה תקופה הייתה העיר רמלה שרויה באבטלה גבוהה. לשכת העבודה ברמלה הפנתה כ־300 עובדים לצורך ההקמה. בהמשך הועסקו כ־180 לטובת תפעול, אחזקה ומנהלה. בנוסף לעובדי המפעל, מפעל 'נשר' רמלה סיפק תעסוקה גם לספקי שירות אחרים שלא הועסקו ישירות על ידי המפעל. כך שהתפתחותו של מפעל 'נשר' רמלה הייתה שזורה בהתפתחותה וקידומה של העיר רמלה. רוב הפועלים והפקידים בתחילת דרכו של המפעל היו עולים חדשים.

למנהל הייצור הראשון מונה דוד שטרנברג, מוותיקי 'נשר' חיפה.

הקמת מפעל 'נשר' ברמלה הסתיימה ביולי 1953 והחלה גריסת האבן. באוגוסט 1953 הופעל הכבשן הראשון וב־14 בספטמבר 1953 כבר סופקו שקי המלט הראשונים.

 לקראת שנת 2000 - הקמת הכבשנים היבשים 
כבר ב-1985, הנהלת החברה תכננה להקים כבשן חדש על מנת לשפר את היעילות. ב"שיטה היבשה" טוחנים ומייבשים את חומרי הגלם, ואחר כך מעבירים אותם לשריפה בכבשן, ללא שימוש במים. יתרונה הגדול של השיטה הוא חיסכון רב באנרגיה, כמחצית בלבד מה"שיטה הרטובה".

המיתון שפקד את המשק הישראלי באמצע שנות ה-80 הקפיא את תוכניות ההקמה של הקו היבש (כבשן יבש + תוספותיו). אבן הפינה להקמת הקו היבש הראשון ב'נשר' רמלה הונחה, ב-22 באוקטובר 1992. ב-20 בספטמבר 1995 נחנך הכבשן הראשון. במעמד ראש הממשלה ושר הביטחון - יצחק רבין. רבין נכח גם בטקס הנחת אבן הפינה שלוש שנים קודם לכן.

בעקבות ההצלחה של הכבשן הראשון ולמרות ההאטה במשק באמצע שנות ה-90, הנהלת 'נשר' החליטה על מעבר לייצור בכבשנים יבשים בלבד. מסיבות עיקריות של התייעלות אנרגטית והמענה לפוטנציאל גדילה של המשק. הוחלט על הקמת קו יבש שני. ב-10 באוגוסט 1997 הונחה אבן הפינה, במעמד ראש הממשלה בנימין נתניהו, וב-19 באוגוסט 1999 התחילה הרצת הקו היבש ה-2.

 תהליך הייצור 
תהליך ייצור הצמנט במפעל רמלה כולל מספר שלבים: מחצבה ומגרסות אבן, 3 טחנות גלם, 2 מחממים מוקדמים, 2 כבשנים סובבים ו-7 טחנות צמנט.

בנוסף לתהליך הייצור, פועל במקום מערך לטיפול בדלקים, הכולל שתי טחנות פטקוק (סוג של דלק מוצק על בסיס נפט), מערכות לסולר ומזוט, מערכת ממיסים אורגניים עבור דלק חלופי וחומ"ס.

 תהליך הייצור 
 תערובת גלם ראשונית - טחינת האבן 
אבן הגיר הניכרית במחצבה, מועברת למתקן גריסה ראשוני הנמצא בתחתית המחצבה, כ-100 מטר מתחת למשטח החציבה העליון. בור קליטת החומר מקורה ושאוב למניעת פיזור חלקיקים בשעת שפיכת החומר מהמשאיות לבור הקליטה. האבן הגרוסה מועברת על ידי מסוע כ-3.5 ק"מ אורכו לעבר המפעל, המסוע סגור מכל עבריו למניעת פליטת חלקיקים לאוויר.

ממוזער|220px|מסוע אבן ממחצבה

אבני הגיר שנכרו במחצבה והועברו למפעל לאחר גריסה ראשונית מעורבבים עם חרסית (בערך ביחס של 80% אבן גיר 20% חרסית), התערובת שהתקבלה עוברת גריסה נוספת ב'מגרסה משנית' ומשם החומר מועבר ל-2 מתקני אחסון בנפח 50,000 טון כל אחד, המכונים 'מערומי מגרוף'. 'במערום מגרוף' החומר הגרוס מתערבב לקבלת תערובת אחידה שתכונה מעתה 'מיקס' (תערובת).

ממוזער|220px|"מערום מגרוף" תמונה מבפנים

 תערובת גלם משנית - טחינת הגלם 
ה'מיקס' (77% אבן גיר ו-14% חרסית), אפר-פחם (7%), מיל סקייל (1.5%) וחול (0.5%) - הם 4 החומרים העיקריים מהם מרכיבים את התערובת שנכנסת לכבשן על מנת לייצר את החומר הבא בתהליך - קלינקר.

אפר-פחם, מיל סקייל וחול מ'מגדלי הַזָנוֹת' וביחד עם ה'מיקס' מ'מערום המגרוף' מועברים לאחר שקילה ומיון בצורה מדויקת לעבר 3 'טחנות הגלם'. טחנות הגלם, טוחנות את החומרים ויוצרות תערובת אחידה בעלת מרכיבים מתאימים לייצור קלינקר בכבשן. התערובת יוצאת מטחנות הגלם בתור אבקה דקה בגודל גרגר אופייני שבין 10–15 מיקרון, מנקודה זו ועד ליציאה מהכבשן, משונע החומר במתקנים סגורים ושאובים בתת-לחץ.

לאחר שהחומר נטחן בטחנות הגלם הוא מועבר לסילוסי הגלם, או ישירות ל"מחמם המוקדם" בדרך לכבשן.
ממוזער|220px|"מגדל הזנות" - מזין חומרי גלם לטחנות הגלם
ממוזער|220px|טחנת הגלם

 מתקנים ותהליכים מוקדמים לייצור הקלינקר 
מ'טחנות הגלם' או מ'סילוסי הגלם' החומר עובר בדרכו לכבשן דרך ה'מחמם מוקדם' אשר נקרא גם 'מגדל ציקלונים'. גובהם של 2 מגדלי הציקלונים (אחד עבור כל כבשן) כ-130 מטר. מגדלי הציקלונים הם למעשה המתקנים הגבוהים ביותר במפעל.

התערובת לכבשן עולה לרום מגדל הציקלונים, בירידת התערובת במורד בציקלונים ועד לכניסה לכבשן, החומר נפגש עם גזים חמים שמקורם בקירור הקלינקר אשר במוצא מהכבשן.

תפקיד הציקלונים - ניצול החום השיוורי של הגזים, הפרדת גז-מוצק וחימום מוקדם של חומר הגלם הטחון.

ממוזער|220px|'מגדל ציקלונים' - חלק ממחמם מוקדם

לאחר חימום התערובת לקלינקר בציקלונים, נכנס החומר לנקודת חימום האחרונה לפני הכניסה לכבשן - הקלציינר.

ב'קלציינר' נשרפים דלקים שונים שמעלים את טמפ' החומר, כך מתרחשת תגובת פירוק האבן לסיד ופחמן דו-חמצני. משם החומר נכנס לכבשן הסובב להשלמת התהליך יצירת הקלינקר, המערכת כולה שאובה על ידי מניפות רבות עוצמה, בפרופיל לחצים נשלט ומבוקר.

קצב הזנת החומר למחמם המוקדם מוערך ב-400–500 טון לשעה וספיקת הגזים מוערכת ב-500,000 מ"ק לשעה.

 תהליך ייצור הקלינקר 
החומר החם שמתקבל מוזן מתחתית ה'מחמם המוקדם' אל הכבשן הסובב לצורך השלמת התגובה הכימית-מינרלוגית. תהליך ההמרה מתערובת חומרי גלם לקלינקר מתבצע בתוך הכבשן אשר מחמם את החומר לטמפ' של C° 1400. בחום גבוה זה, תערובת חומרי הגלם מתפרקת ומורכבת מחדש במבנים כימיים חדשים - לתערובת שמתקבלת קוראים קלינקר.

הכבשן הסובב נוטה בזווית של כ-3 מעלות ליחס לאופק וסובב בקצב אופייני של 3 סל"ד. אורכו כ-70 מטר וקוטרו הפנימי כ-5 מטר. מעטפת הכבשן עשויה פלדה ופנים הכבשן מצופה לבנים חסיני אש. בתנאים אלו, שוהה חומר הגלם בכבשן כ-25 דקות ומשלים את תגובות הסינתור ליצירת הקלינקר.

ממוזער|220px|'כבשן סובב' - מבט מלמעלה
ממוזער|220px|'מבער כבשן ראשי' - לא פעיל, בזמן שיפוץ כבשן

 תהליך ייצור הצמנט 
צמנט היא תערובת חומרים טחונה שחומר המרכזי בה הוא קלינקר, כ-78%-92% מסך החומר בצמנט, כתלות בסוג הצמנט ובאיכות חומרי הגלם.

בנוסף לקלינקר, מוסף גם גבס, אבן גיר, אפר פחם וסיגים ביחסים שונים וכתלות בסוג הצמנט.

במפעל 'נשר' ברמלה נכון למאי 2014 מיוצרים 3 סוגי צמנט:

צמנט תפזורת CEMII 42.5N AM-SLV: צמנט המכיל קלינקר, גבס, אבן-גיר, אפר-פחם וסיגים

צמנט תפזורת CEMI 52.5N OPC: צמנט המכיל קלינקר, גבס ואבן-גיר.

צמנט שקים CEMII 42.5N BLL: צמנט המכיל קלינקר, גבס, אבן-גיר.

 סוגי טחנות הצמנט הקיימים במפעל 
מפעל נשר רמלה מפעיל ּשש טחנות כדוריות וטחנה ורטיקאלית אחת.

 טחנה כדורית 
טחנה כדורית היא גוף גלילי גדול הנע סביב צירו האורכי, ממולא כשליש מנפחו בכדורי ברזל הנעים ומתנגשים זה כנגד זה וטוחנים את תערובת הצמנט. פתח יציאת הטחנה שאוב למניעת בריחת אבק ולצורך שינוע החומר הנטחן בכיוון הרצוי. במפעל נשר רמלה, כאמור, ישנם 6 טחנות כדוריות:
 2 טחנות קטנות יחסית (ט"צ 2 וט"צ 3) בתפוקה אופיינית של כ-50 טון לשעה
 4 טחנות גדולות יותר (ט"צ 1, ט"צ 4, ט"צ 10, ט"צ 11) בתפוקות אופייניות של כ-100 טון לשעה.
ממוזער|220px|טחנת צמנט כדורית

 טחנה ורטיקאלית 
בשנת 2006 רכש המפעל את טחנת הצמנט מס' 12, הפועלת בטכנולוגיה שונה מהטחנות הכדוריות ומכונה 'טחנה ורטיקאלית'.

גוף הטחנה סגור ובמרכזו שולחן עגול בקוטר של כ-5 מטר הנע סביב מרכזו. מסביב לשולחן ממוקמים שלושה גופי טחינה גליליים הנדחפים כנגד השולחן באמצעות בוכנות הידראוליות. חומר הגלם מוזן במרכזו של השולחן ונסחף החוצה מתחת לגלגלי הטחינה כתוצאה מתנועת השולחן סביב צירו.

הטחנה הורטיקאלית פועלת בתפוקה אופיינית של כ-210 טון לשעה ובתצרוכת חשמל הנמוכה בכ-25% מהטחנות הכדוריות.

ממוזער|220px|טחנת צמנט ורטיקאלית

 איכות וזיהום הסביבה 
המפעל פולט חומרים מזהמים בתהליך הייצור, בהם PM10, PAH, תחמוצות חנקן, תחמוצות גופרית וכספית. עם זאת, בדיקות שביצע המשרד להגנת הסביבה בשנת 2012 הצביעו על כך שהיקף הפליטות ביחס לתפוקות הייצור עומד בקנה מידה זהה לתקנים האירופיים עבור חלק מהחומרים, ואף נמוך יותר עבור כספית ותחמוצות גופרית. המפעל משתף פעולה עם חברת ורידיס וחירייה - איגוד ערים דן לתברואה במתקן ה-RDF שבאתר חירייה, שבו מופק 'דלק תולד פסולת'.

המפעל מתמודד לאורך השנים עם ביקורת מתמשכת על פגיעתו הסביבתית, תקלות תפעוליות חוזרות ונשנות, ותביעות רגולטוריות ומשפטיות מצד הרשויות והתושבים. כך למשל, תושבי גוש דן התלוננו על מפגעי ריח הנובעים מטיפול לקוי בפסולת רטובה, ובאוגוסט 2022 קנס המשרד להגנת הסביבה את נשר מפעלי מלט ישראליים ב-6 מיליון ש"ח בשל זיהום אוויר שפגע ביישובים הסמוכים למפעל. הקנס נבע מחריגות בפליטת מזהמים ואי-עמידה בתקנות איכות הסביבה.

במאי 2023 דיווח אתר שקוף - גוף התקשורת של הציבור על חשד למחיקת נתוני פליטת כספית ממערכת המידע של המפעל. המשרד להגנת הסביבה דיווח על פליטת כספית בכמות גבוהה מהתקן, אך כשהנתונים התבקשו, התברר שלא נשמרו. המפעל טען כי מדובר ב"האשמות חסרות בסיס". המפעל טען בתגובה כי "חלק גדול מהסעיפים בהתראה חסרי כל בסיס".

באוגוסט 2023 נקט המשרד בצעד נוסף, כאשר הוציא צו מנהלי למניעת זיהום אוויר כנגד חברת נשר, בבעלות איש העסקים לן בלווטניק. הצו כלל אפשרות להשבתת מתקני המפעל במקרה של אי-עמידה בדרישות לתיקון הליקויים. חודש לאחר מכן, בספטמבר 2023, הוגשה תובענה ייצוגית לבית המשפט נגד המפעל והמנכ"ל היוצא, אלדד בן משה. בתביעה נטען כי המפעל גורם לזיהום אוויר בלתי סביר, מטרדי ריח ואבק, וכן לנזקים סביבתיים ובריאותיים. התובעים הדגישו גם את הנזקים הכלכליים שנגרמו לתושבים כתוצאה מהפעילות.

בנובמבר 2024 דווח כי המפעל אינו מדווח על כל התקלות כנדרש, וכי המשרד להגנת הסביבה אינו מנטר את פעילותו באופן סדיר.

 ביקורת 
ביקורות רבות, בעיקר מחוגים דתיים, מושמעות כנגד הפעלת המפעל בשבתות וביום הכיפורים. בד"ץ העדה החרדית מתריע על כך בפני המבקשים להשקיע במניות שבשליטת החברה שהמפעל בבעלותה.

 גילויים גאולוגיים וארכאולוגיים 
במאי 2006 התגלתה במחצבת המפעל מערת איילון בעת שדחפור חשף פתח אליה.

בשטח מחצבת המפעל אתרים ארכאולוגיים רבים, ביניהם אתר חשוב מהתקופה הפלאוליתית התיכונה, שהתגלה ב-2009 ונקרא "נשר רמלה" על שם המפעל. ביוני 2021 פורסמו עצמות אדם שהתגלו שם שגילן כ-140,000 - 120,000 שנים לפני זמננו. השרידים הוגדרו כשריד לאוכלוסייה קדומה שישבה בארץ ישראל, "הומו נשר רמלה".

גלריית תמונות

מרכז|ממוזער|750px|המפעל

לקריאה נוספת
 צ. אשל, המלט ויוצריו: נשר ביובלו, מפעלי מלט פורטלנד ישראליים נשר, 1976
 המלט ויוצריו - הרעיון ומימושו, נשר מפעלי מלט ישראליים והוצאת יבנה, 2002

 קישורים חיצוניים 

 היסטוריה של מפעל נשר באתר החברה



 ביאורים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:רמלה: מבנים
קטגוריה:נשר מפעלי מלט ישראליים
קטגוריה:רמלה: חברות
קטגוריה:רמלה: כלכלה
קטגוריה:כלל תעשיות