הולודומור

הוֹלוֹדוֹמוֹר (באוקראינית: Голодомор; בתרגום מילולי לעברית: "רצח באמצעות רעב" או "הרעבה עד מוות") היה רעב המוני שהתרחש באוקראינה בין 1932–1933. זהו האסון הלאומי הגדול ביותר שפקד את אוקראינה בהיסטוריה המודרנית. מספר המתים לא ידוע, כשההערכות נעות בין 3 ל-10 מיליון נפשות.

ההולודומור היה חלק מהרעב הסובייטי, שהתרחש בכל ברית המועצות, אך השפיע בעיקר על אזור מרכז אוקראינה, שלא כמו הרעב הקודם באוקראינה (1921–1923) והרעב שהיה אחריו (1946–1947), שפגעו באזור דרום אוקראינה, שם הבצורת היא תופעה מוכרת.

רוב החוקרים סבורים כי מדיניות השלטון הסובייטי הייתה הגורם המרכזי לרעב, וכי לתופעות הטבע היה חלק שולי בכך. כן מניחים ששליט ברית המועצות, יוסיף סטלין, היה מודע להשלכות מדיניותו, אך נמנע מלשנותה. הואיל והאוכלוסייה שסבלה מהרעב הייתה בעיקרה האוכלוסייה הכפרית (האוקראינית) בעוד האוכלוסייה העירונית (רוסית ברובה) כמעט לא סבלה מכך, חלק מהחוקרים המודרניים רואים את הרעב כמדיניות מכוונת נגד האוקראינים, דהיינו סטלין חתר במכוון לתוצאה זו כדי לדכא את הרגשות הלאומיים בציבור זה, כמו גם את רוח ההתקוממות שלו - באמצעות ההרעבה.

מקור השם
המונח "הולודומור" נוצר מהלחם המילים "הולוד" (голод) – "רעב", ו"מור" (мор) – "מגפה"; או, באופן דומה – מהמונח 'Морить голодом', שפירושו "להרעיב", "להמית ברעב".

הסיבות והתוצאות
בשנות העשרים של המאה העשרים, בראשית ימי ברית המועצות, המפלגה הקומוניסטית עודדה ייצוג המיעוטים הלאומיים בכל דרגי השלטון. האוקראינים נהנו מעשור של תחיית התרבות הלאומית, חיזוק זהותם הלאומית, ביטוי הייחודיות שלהם תוך פיתוח אליטה חברתית אצלם. בהמשך, בתחילת שנות ה-30, התפתחות זו החלה להדאיג את ההנהגה הסובייטית, שחששה מטיפוח הלאומיות האוקראינית על פני האידאולוגיה הסובייטית. מדיניות ה"אוקראיניזציה" הוחלפה ב"רוסיפיקציה", שהביאה לתסיסה באזורים של אוכלוסייה אוקראינית.

בד בבד הוחדרה מדיניות הקולקטיביזציה של החקלאות. הקולקטיביזציה התקבלה בחוסר אהדה בקרב החקלאים. כל עוד שהייתה התנדבותית, מעט מאוד חקלאים הצטרפו לחוות שיתופיות; או אז הממשל החל להפעיל בהדרגה לחץ על החקלאים. לבסוף בסביבות 1929–1930 עשרות אלפי פקידים סובייטים נשלחו לאזורים כפריים כדי לזרז את התהליך. ב-1932 כ-69% ממשקי הבית היו מאוגדים בקולחוזים.

באותו זמן נשלחו כעשרים וחמישה אלף עובדי תעשייה בולשביקים "לסייע" בניהול החוות השיתופיות, תוך שציפו מהם לחסל את ההתנגדות לקולקטיביזציה. מדיניות זו ("דה-קולאקיזציה") התבטאה במאסרים המוניים של "קולאקים", אותם איכרים אמידים שהתנגדו לקולקטיביזציה והחזיקו בתבואה לעצמם. בפועל, המונח "קולאק" הודבק לכל אדם שהתנגד לקולקטיביזציה, ללא קשר למצבו הכלכלי. כ-300 אלף אוקראינים סבלו ממדיניות זו, כשישית מסך כל המיליונים שהוגדרו "קולאקים".

הקולקטיביזציה הובילה לירידה ביבול החקלאי; מהיות אוקראינה ברובה אזור חקלאי שבו הופקה כמחצית יבול החיטה ברוסיה, תוצאות מדיניות זו היו הרות גורל שם במיוחד. בקציר 1932 ציפתה המדינה לאסוף כ-29.5 מיליון טון חיטה מתוך יבול של 90.7 מיליוני טונות. חרף זאת התוצר היה של 55–60 מיליון טון, כשהמדינה אספה רק כ-18.5 מיליון טונות.

 גזר דין מוות 
ב-7 באוגוסט 1932 ההנהגה הסובייטית העבירה חוק לפיו על גניבת רכוש ציבורי בברית המועצות יוטל עונש מוות. תחולת חוק זה הורחבה עד שחלה כל לקיחת תבואה על ידי האיכרים לשימוש עצמי. חרף זאת החוק לא נאכף בצורה קשה ונעשו בו שינויים. ב־16 בספטמבר 1932 הפוליטביורו שינה מעט את החוק וקבע כי על גניבה בהיקף קטן של "רכוש סוציאליסטי" לא יינתן גזר דין מוות. לעומת זאת, נקבע כי על חברות בארגון שפועל באופן שיטתי ל"הרס רכוש השייך למדינה" כן יוטל עונש מוות. קולאקים, ללא קשר לחברותם בקולחוז, שארגנו התנגדות או גניבת רכוש של הקולחוז או תבואה - צפויים היו לגזר דין מוות. בפועל, עובדי קולחוז שגנבו רכוש או תבואה של הארגון קיבלו עד 10 שנות מאסר, כשגזר דין מוות הוטל רק על מי שגנבו באופן שיטתי.

השלכות
ממוזער|300px|עוברי אורח מתעלמים מחקלאים הגוססים מרעב בצידי הדרך, חרקוב, 1933
ב-1932 כשהתברר שאספקת התבואה תהיה נמוכה מהערכות הממשלה, הואשמו ה"קולאקים", ה"לאומנים" וה"פטליוראים" בפגיעה בתוצר החקלאי. לפי דו"ח נשיא בית המשפט הסובייטי העליון ב-15 בינואר 1933, כ-103 אלף איש הואשמו בגנבה. 79 אלף מהמקרים הועברו לטיפול בית המשפט: 4,880 נידונו למוות, 26,086 ל-10 שנות מאסר ו-48,097 לעונשים אחרים.

ויאצ'סלב מולוטוב, ראש ועדה מיוחדת, נשלח לאוקראינה לאכיפת החוקים ומילוי המכסה. צו סודי שהוצא ב-9 בנובמבר קבע שעל ארגוני הביטחון הסובייטים להגביר את האפקטיביות. מולוטוב ציווה גם שאם לא נשארה תבואה בכפר יש להחרים כל מזון אחר הנמצא בכפר.

ב-6 בדצמבר הותקנו חוקים חדשים להטלת הסנקציות הבאות על הכפרים האוקראינים שנחשדו באי-ביצוע תהליך איסוף התבואה: איסור אספקת מוצרים או אוכל לכפרים; החרמת כל מוצר למאכל או תבואה שנמצא באזור; איסור על מסחר כלשהו; החרמת כל המשאבים הפיננסים. מחזיקי תבואה או הסוחרים בה נשפטו, והאכיפה נעשתה בעזרת "בריגדות ההלם" שביקרו לעיתים קרובות בכפרים כדי לאסוף את התבואה. מעשים אלו נעשו ללא התחשבות אם הם שמרו מספיק אוכל להאכיל את עצמם או לזריעה לקציר הבא.

הרעב השפיע בעיקר על האוכלוסייה הכפרית, רובה ככולה אוקראינית. בניגוד לרעב הקודם שנגרם בגלל בצורת וזה שבא אחריו ב-1947, הרעב של 1932–1933 באוקראינה לא נוצר מהתמוטטות התשתיות או ממלחמה אלא כתוצאה מהחלטות מנהליות ופוליטיקה מכוונת. התוצאות היו קטסטרופליות: תוך מספר חודשים אחד האזורים הפוריים ביותר בעולם, סבל מרעב כללי.

מספר הקורבנות
מספר הקורבנות של ההולודומור אינו ידוע במדויק. בנאומו של ויקטור יושצ'נקו בפני הקונגרס של ארצות הברית ב-2005, הוא טען כי ההולודומור גבה את חייהם של 20 מיליון בני אדם. לאחר מכן, במאמר בוול סטריט ג'ורנל ב-2007, הוא תיקן את דבריו וטען שנספו בין 7 ל-10 מיליון אוקראינים.

במשך השנים ניתנו הערכות של היסטוריונים לפיהן נספו בין 3 ל-10 מיליון אוקראינים. לפי מסמכי ארכיון מברית המועצות מתו בהולודומור לפחות 2.7 מיליון בני אדם. כמיליון מתוכם היו מקרי תמותת תינוקות. היסטוריונים מודרניים בדקו את נתוני הארכיון והצליבו אותם עם נתונים של סקרי אוכלוסין שנעשו באותה תקופה. לפי חישוביהם, מספר הנספים היה כ־3.2 מיליון.
 גיבורי עם שהצילו אנשים מרעב 
מאחר שעזרה לרעבים הייתה בלתי חוקית בתקופת שלטונו של סטלין והתביעה הכשירה זאת כ"אהדה לאויבי העם" (סעיף 58 לחוק הפלילי), נערכו אירועי צדקה בסתר, ללא פרסום רב, אך באוקראינה ידועים לפחות 144 שמות שונים של גיבורים. הביוגרפיות של כמה מהם נשמרו במלואן.

ביניהם הביוגרפיה של תושבת אזור קירובוגרד, לוקיה סטצ'נקו (29/08/1879 - 21/10/1973), אשר שרדה אירועים מרכזיים רבים של המאה ה-20, ולמרות האיום על חייה מצד הכוחות הסובייטיים, הצילה כמה כפרים סמוכים, שבזכותם שיעור התמותה היה נמוך משמעותית מהאזורים השכנים. מאוחר יותר, בשנים 1941–1943, התנגד לוקיה לכיבוש הגרמני, שעזר לפרטיזנים ולאזרחים, כולל יהודיםГолодомор 1932-33 рр.: Знам'янський район – боротьба за життяРябошапка Олександр Антонович. Знам’янка: Залізниця, історія, люди : Краєзнавство / Олександр Рябошапка. – Кіровоград : Центрально-Українське вид-во, 1995..

עמדות בין-לאומיות כיום
300px|ממוזער|Recognition of the Holodomor as a genocide: 
אף שהיסטוריונים לא הגיעו להסכמה אם המדיניות המכוונת שהובילו הסובייטים מתאימה להגדרת "רצח עם", ישנן מדינות שמגדירות אותו ככזה, בהן:

אוסטרליה,
איטליה,
איסלנד,
אירלנד,
אנדורה,
אסטוניה,
אקוודור,
ארגנטינה,
ארצות הברית,
גאורגיה,
הונגריה,
הוותיקן,
לטביה,
ליטא,
מולדובה,
מקסיקו,
ספרד,
פאראגוואי,
פולין,
פרו,
צ'ילה,
צ'כיה,
צרפת,
קולומביה,
קנדה
ורומניה.

מצד שני, רוסיה מסרבת בכל תוקף לכנות רעב כ"רצח עם", וטוענת שמדובר בהשלכה של הקולקטיביזציה שממנה סבלו כל עמי ברית המועצות.
החלטה ברוח דומה קיבלו גם גרמניה וסלובקיה.

עמדה דומה הביע גם ארגון אונסק"ו, שבהחלטתו נאמר ש"אין לראות בהולודומור פעולה מכוונת נגד העם האוקראיני, בשל העובדה שמהרעב סבלו גם עמים אחרים בברית המועצות". התנגדותה הנמרצת של רוסיה מנעה עד כה גם דיון בנושא בעצרת הכללית של האו"ם. בשל עמדה זו של המוסדות הבינלאומיים, ישראל הביעה את הכרתה בהולודומור, אך לא כ"רצח עם", זאת למרות בקשה מפורשת של נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו בביקורו בישראל.

בנובמבר 2006 הועבר חוק בפרלמנט האוקראיני, על פיו הכחשת רצח העם האוקראיני היא עבירה על החוק באוקראינה.

ב-3 ביולי 2008 הכיר פרלמנט האיחוד האירופי בהולודומור באוקראינה, אך סירב לדון בהצעה להכיר בו כרצח עם.

נכון ל-2023, קבעו 27 מדינות כי הרעב היה למעשה רצח עם שתוכנן על ידי השלטון הסובייטי בראשות סטלין, וזאת על מנת להטיל טרור על העם האוקראיני ולמנוע בכך התקוממות אפשרית בעתיד.

ב-2008 נפתח בקייב מוזיאון הקרוי אנדרטת הזיכרון לציון קורבנות הרעב ההמוני באוקראינה, וב-2010 קיבל מעמד של מוזיאון לאומי. מדריכי השמע במוזיאון כוללים הדרכה בעברית.

ב-2022 (במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה) השווה האפיפיור פרנציסקוס בין "קורבנות המלחמה מהצד האוקראיני" לבין "רצח העם של סטלין".

לקריאה נוספת
 אלק ד' אפשטיין, ג'נוסייד: טיהורים פוליטיים ואתניים בברית המועצות, 1918–1953, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ז 2007, פרק 2: דיכוי החקלאים ורעב יזום בתחילת שנות השלושים, עמ' 75–87.

קישורים חיצוניים



 אוריאל לוי ויעל ניסני, הולודומור, באתר ה-8 במאי, 24 בנובמבר 2016


 ״ברית המועצות הרעבות״ - פרק על הרעב בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי
 אתר של מוזיאון הלאומי של רצח עם הולודומור (באנגלית, רוסית, אוקראינית)
 The Holodomor Research and Education Consortium (HREC)



 הערות שוליים 

*
קטגוריה:רצח עם
קטגוריה:רעב המוני
קטגוריה:1932 בברית המועצות
קטגוריה:1933 בברית המועצות
קטגוריה:אסונות בברית המועצות
קטגוריה:אסונות באוקראינה
קטגוריה:רדיפות פוליטיות בברית המועצות
קטגוריה:פשע באירופה
קטגוריה:הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית