קמטן החורש

קמטן חורש (שם מדעי: Pseudopus apodus), הוא מין יחיד בסוגו של לטאה חסרת רגליים ממשפחת הקמטניים. בארץ ישראל הוא נפוץ בכל האזור הים-תיכוני.

 טקסונומיה ואטימולוגיה 
למרות דמיונו לנחש הוא אינו שייך לאותה תת סדרה. מאפיינים אלו מהווים הומופלסיה, כלומר היווצרות מאפיינים משותפים בין מינים שונים ואף מרוחקים אבולוציונית.

הקמטן נכלל בעבר בסוג Ophisaurus, אך מאז שובץ בסוג משלו Pseudopus בו הוא המין החי היחיד כיום לצד ארבעה מינים המתוארים ממאובנים. הוא תואר במקור בשנת 1775 על ידי פטר סימון פאלאס תחת השם Lacerta apoda.

מקור השם המדעי Pseudopus apodus הוא מיוונית ψευδοποδος άποδος, שפירושו המילולי הוא "בעל רגליים מזויפות" או ללא רגליים.

בשפות אירופאיות רבות הוא מכונה "שלטופוסיק" ("sheltopusik"), שמגיע מרוסית מ-желтопузик, שמשמעותו "בעל גחון צהוב".

 תת-מינים 
ישנם שלושה תת-מינים מוכרים כיום:

 P. a. apodus (פ. ס. פאלאס, 1775) – נפוץ מחצי האי קרים דרך הקווקז, מזרחה למרכז אסיה ועד קזחסטן.
 P. a. levantinus ג'בלונסקי, ריבריו-ג'וניור, מאירי, מאזה, מיקולצ'ק וז'נזיק, 2021 – מוגבל ללבנט, מדרום טורקיה דרומה עד ישראל
 P. a. thracicus (אובסט, 1978) – תת-המין המערבי, מקרואטיה ויוון, מזרחה עד למערב טורקיה

למרות שתואר רק בשנת 2021, תת-המין P. a. levantinus הוא הגדול והמגוון ביותר מבחינה גנטית מבין האחרים, דבר המצביע על היסטוריה אבולוציונית עתיקה ומורכבת יותר בהשוואה אליהם.

 תיאור 
קמטן החורש מגיע לאורך של כ-135 סנטימטרים. צבעו חום כהה, בהיר יותר בגחון ובראש, עם מבנה היוצר רושם מקטעי שגורם לו להיראות כמו תולעי אדמה גדולה עם קפל עור בהצדדים. רגליים אחוריות קטנות (2 מ"מ) נראות לעיתים ליד פתח הביב. למרות שהרגליים בקושי ניתנות להבחנה, ניתן להבחין במהירות בין הקמטן לנחש לפי אוזניו, עפעפיו וקשקשי הגחון. הוא מציג דו-צורתיות זוויגית כאשר זכרים גדולים בממוצע מהנקבות.

 אקולוגיה 
הוא אינו ארסי ואינו נוטה לנשוך. בשעת סכנה הוא מפריש חומר המדיף ריח רע ומאפשר לו להתחמק מאזור הסכנה.

 תפוצה 
קמטן החורש נפוץ בדרום רוסיה, בארצות הבלקן, במערב אסיה ובמרכזה.

 בית גידול 
הוא חי באזורים פתוחים, כמו קרקעות עם צמחיית עשב קצרה או גבעות מיוערות בדלילות. הוא אוכל פרוקי רגליים ויונקים קטנים. חלזונות וחשופיות הם כנראה טרפו המועדף, מה שעשוי להסביר מדוע הוא פעיל במיוחד במזג אוויר רטוב, אם כי הוא מעדיף בית גידול יבש. פריצת קונכיות של חלזונות היא משימה קלה במיוחד בשל שיניהם ומבנה הלסת שלהם. טורף גם לטאות קטנות ועכברים, ולפעמים אפילו צפעים ונחשים קטנים.

 רבייה 
עונת הרבייה באביב, ובקיץ הנקבה מטילה את ביציה. כ-10 שבועות לאחר ההזדווגות, נקבת הקמטן מטילה כשמונה ביצים, אותן היא מסתירה מתחת לקליפה או לאבן, ולעיתים קרובות שומרת עליהן. הצעירים בוקעים לאחר 45 עד 55 ימים. אורכם בדרך כלל כ-15 ס"מ והם מתחילים לאכול לאחר כארבעה ימים. הצאצאים עצמאיים מיד לאחר הבקיעה.

 יחסים עם האדם 
שרידים של תת-המין הלבנטיני (P. a. levantinus) ידועים מאתרים נאטופיים בישראל, דבר המצביע על כך שהוא נאכל על ידי האוכלוסייה המקומית באותה תקופה.

 קריאה נוספת 
 אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 134-136

 גלריה 

קישורים חיצוניים

 קמטן החורש – גן החיות הלימודי חיפה

הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
קטגוריה:קמטניים
קטגוריה:ארץ ישראל: לטאות
קטגוריה:זוחלים יחידים בסוגם
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: בעלי חיים
קטגוריה:רוסיה: זוחלים
קטגוריה:קרואטיה: זוחלים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1775