אלה שוחט

אלה חביבה שוחט (נולדה ב-28 באוגוסט 1959) היא חוקרת אמריקאית, של תרבות המזרח התיכון.
ביוגרפיה
שוחט נולדה וגדלה בפתח תקווה להורים יוצאי בגדאד שהיו פעילים ציונים ועלו לישראל עם הקמת המדינה. אביה היה רואה חשבון בעיראק ואמה עקרת בית. בבית דיברה עם הוריה ערבית יהודית בגדאדית, אך מחוץ לבית נהגה להתנהג לדבריה כ"אשכנזייה". שוחט למדה לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן ובעת לימודיה התחברה עם תקוה לוי, שהייתה פעילה בתא הסטודנטים היהודי-ערבי - קמפו"ס, ופעילה ומעורבת למען שיתוף פעולה בין יהודים וערבים הן בירושלים והן בנווה שלום (שם הן נפגשו לראשונה). אחר כך היו פעילות יחד בתנועת הפמיניסטית המזרחית.

מיד לאחר שסיימה את התואר הראשון, נסעה לניו יורק ללמוד לתואר שני ודוקטורט באוניברסיטת ניו יורק, אותו סיימה ב-1986. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בייצוג מזרחים, בקולנוע הישראלי וניתח, באמצעות הדימויים הקולנועיים בו, את הקונפליקטים בין אשכנזים, מזרחים ופלסטינים באתוס הציוני. לטענתה האשכנזים שהבילו את התנועה הציונית, אימצו לעצמם את דרכי החשיבה הקולוניאליסטיות של העולם הראשון כלפי המזרחים והפלסטינים. בריאיון עיתונאי הסבירה שבחרה לכתוב את הדוקטורט בניו יורק, מפני שהיה לה ברור שהאקדמיה הישראלית לא תסבול את סוג הביקורת והניתוח שלה את התרבות הישראלית. מחקרה זכה לחשיפה בישראל לאחר שהוזמנה להשתתף ביום עיון שנערך באוניברסיטת תל אביב על "דמות האחר בספרות ובקולנוע הישראלי״, בו הציגה את מחקרה. זמן קצר אחר כך הודיע תיאטרון "הבימה" על העלאת גרסת מחזמר חדשה של הסרט סאלח שבתי לכבוד חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל. מספר פוליטיקאים ופעילים חברתיים הביעו מחאה על העלאת המחזה שלטענתם כולל מסרים גזעניים הלועגים למזרחים. חבר הכנסת מתי פלד העלה את הנושא בוועדת החינוך של הכנסת, תוך שהוא מצטט את המחקר של שוחט. אחר כך גם כתבה מאמרים בנושא בעיתון "פעמון השכונות" שערך במאי הסרטים, בני זאדה יחד עם תקוה לוי.

לאחר סיום הדוקטורט הוזמנה להצטרף לסגל אוניברסיטת ניו יורק כחוקרת ומרצה. בהמשך מונתה כפרופסור במחלקות לאמנות, מדיניות ציבורית ולימודי המזרח התיכון.

בשנת 1989 השתתפה במפגש "המזרחי-פלסטיני" שנערך בעיר טולדו שבספרד. מפגש של פעילים מזרחים ופלסטינים, שביקשו לשתף פעולה במטרה להביא לשלום על בסיס פתרון שתי המדינות, בעת שמפגשים מסוג זה היו נדירים. בין המשתתפים במפגש יחד עם שוחט היו: לטיף דורי, חיים הנגבי, בן דרור ימיני, אבי ברדוגו, כוכבי שמש, ענת סרגוסטי, הסופר סמי מיכאל, והשחקן יוסף שילוח.

בשנת 1991 עיבדה את עבודת הדוקטורט שלה לספר בעברית בשם "הקולנוע הישראלי: היסטוריה ואידאולוגיה". הספר זכה לביקורת שלילית מצד מבקר הקולנוע מאיר שניצר וגם בריאיון שנתנה בתוכנית "סופשבוע" לגבי גזית הוא התנגד בתוקף לטיעוניה של שוחט ואף אמר לה בביטחון, "יש גזענות אולי כלפי הערבים, אבל לא כלפי יהודים מזרחיים". הספר היה לנדבך חשוב בהתפתחותו של השיח הביקורתי המזרחי, למרות שהתקבל בתדהמה בקרב רוב יוצרי הקולנוע בישראל, שהתכחשו לאפליה בייצוג בקולנוע הישראלי.

במאי 1993 הוזמנה שוחט (יחד עם פעילות נוספות) להשתתף בכנס הפמיניסטי התשיעי בגבעת חביבה, שעמד בסימן "ביחד למרות השונות". זאת על רקע הטענה של הפמיניסטיות המזרחיות שהתנועה הפמיניסטית בישראל, המתיימרת לייצג את כלל הנשים, מייצגת למעשה רק אינטרסים של נשים אשכנזיות ממעמד סוציו-אקונומי גבוה, ומתעלמת מהבעיות הייחודיות לנשים מזרחיות. הכנס, במקום לגשר על הפערים בין הקבוצות, הוביל ליצירת כינוס נפרד שנה אחר כך (הכנס הפמיניסטי העשירי בגבעת חביבה, 1994), זאת בעקבות ויכוחים ומחלוקות, כולל העלאת מחזה שהציג נשים מזרחיות באופן סטריאוטיפי. הכנס הפמיניסטי העשירי בגבעת חביבה נחשב לאירוע מכונן, המסמן את הולדתו של הפמיניזם המזרחי בישראל.

מחקריה
במרכז מחקרה שוחט לקחה את תורתו של אדוארד סעיד בספרו "אוריינטליזם", ויישמה אותה על יחסי יהודים-ערבים ויחסי אשכנזים-מזרחים במזרח התיכון. היא בודקת את הספרות והקולנוע הישראלי בהקשר לכך. שוחט סוברת שהציונות יצרה דיכוי כפול: כלפי הפלסטינים וכלפי המזרחים, שתי הקבוצות דוכאו על ידי הקבוצה ההגמונית הציונית-האשכנזית. היא מנסה להראות בספריה כיצד הציונות ניסתה להציג זהות "צברית" אחידה ראויה, המבוססת על התרבות האשכנזית-מערבית ולמחוק את הזהות המזרחית מקדמת הבימה, אותה היא מציגה רק בספרים ובסרטי הבורקס כדמות מגוחכת ונחותה.

בשנת 1989 פרסמה שוחט את ספרה "הקולנוע המזרחי/ מערבי הישראלי והפוליטיקה של ייצוג"(לא תורגם לעברית) שנטען עליו שהוא אבן הפינה במחקר. הספר אינו רק מתאר את ההיסטוריה של הקולנוע הישראלי אלא גם מסביר את המסלולים האידאולוגיים שלו ואת ההשלכות שלו. שוחט טוענת שישראל היא אומה "יותר מומצאת מאומות אחרות" בהיבט של היותה "הגילום של אידאולוגיה פוליטית מפורשת, הציונות", שכל כוונתה לבסס מערכת דימויים לאומית הנשענת על מציאות קיבוצית משותפת. מערכת דימויים זאת – ה"ישראליות" השלטת – מגלמת בעצמה ערכים מערביים שההגמוניה הציונית הזדהתה איתם משום שורשיה האירופאים/ "אשכנזיים". השיח הלאומי הציוני הוסלל "להכחיש את ה'מזרחיות' וכן את 'העולם השלישי' של ישראל" על מנת להנהיג את ההתיישרות הזאת לפי המערב. מבחינתה של שוחט, שלילה זאת הופנתה כלפי חוץ אל האוכלוסיות הערביות בתוך האזור, וכלפי פנים כלפי היהודים המזרחיים, שמוגדרים על ידה כ"יהודים-ערבים" וכך ניתן להצביע על הקישור בינם לבין התרבות הערבית שבכוונתה של הציונות לדכא.

בשנת 2001, פורסם בעברית ספרה "זיכרונות אסורים לקראת מחשבה רב-תרבותית". הספר כולל קובץ מאמרים שפרסמה במקור באנגלית, על התרבות היהודית-ערבית. המאמרים העוסקים בשאלות השיח האירופוצנטרי, המחשבה הרב-תרבותית, ההיסטוריוגרפיה הציונית והזהות המזרחית; האוריינטליזם בקולנוע, הספרות הפמיניסטית והתיאוריה הפוסט-קולוניאלית בהקשר של התרבות היהודית-ערבית. הספר הציב לראשונה בעברית את החוויה היהודית-ערבית ואת הדימוי הממוסד של מזרחים בישראל כמושא למחקר של תחום לימודי התרבות. ביוני 2021 נערך מושב בכנס ״המאבק המזרחי לאן״ שארגנה האוניברסיטה הפתוחה, במלאת 20 שנה ליציאת הספר.

בשנת 2006 כתבה אחרית דבר למהדורה העברית של הספר "מקוללים עלי אדמות" מאת פרנץ פנון. בו העלתה מספר אפשרויות ליישום רעיונותיו של פנון בהקשר הישראלי, בהם ראיית היחס לעדות המזרח בישראל דרך המושגים הפסיכואנליטיים של פנון, וראיית התנועה הציונית כקולוניאליסטית.

ספריה של שוחט זכו בפרסים רבים, היא גם עורכת של מספר כתבי עת וביימה מספר סרטים. שוחט כותבת באנגלית. ספריה תורגמו לעברית, לספרדית, לצרפתית, לפורטוגזית, לערבית, לגרמנית ולטורקית.

פרסומים
ספרים בעברית
 הקולנוע הישראלי: היסטוריה ואידאולוגיה. תל אביב, ברירות, 1991.
 המהפכה המזרחית: שלוש מסות על הציונות והמזרחיים. ירושלים, המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית, 1999.
 זכרונות אסורים: לקראת מחשבה רב-תרבותית: אסופת מאמרים, תל אביב, בימת קדם לספרות, 2001.
 הקולנוע הישראלי: מזרח/מערב והפוליטיקה של הייצוג, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ו, 2005.

ספרים באנגלית

מאמרים
 אלה שוחט, "שבירה ושיבה: עיצוב של אפיסטמולוגיה מזרחית", בתוך" חזות מזרחית: הווה הנע בסבך עברו הערבי, עורך: יגאל נזרי, הוצאת בבל, תל אביב, 2004, עמ' 82-45.

ייעוץ לסרטים

לקריאה נוספת
 דני מוג'ה, על אלה שוחט, "הקולנוע הישראלי; היסטוריה ואידאולוגיה". סינמטק תל אביב 62 (1992) 24-25.


קישורים חיצוניים


  - ריאיון עם אלה שוחט

מאמרים פרי עטה
 הז'אנר ההירואי-לאומי בעקבות מלחמת 1967, מתוך עמלנט, מקור: קולנוע ישראלי עמ' 105–117 הוצאת ברירות
 לאחר 1948: הז'אנר ההרואי-לאומי, מתוך עמלנט, מקור: קולנוע ישראלי עמ' 61–80, הוצאת ברירות
 "הבורקאס" והרפרזנטציה של המזרחיות , מתוך עמלנט, מקור: הקולנוע הישראלי, עמ' 119–141, הוצאת ברירות
 סאלח שבתי: משום מקום לשום דבר , מתוך עמלנט, מקור: פרוזה הירחון לספרות ולאמנות עמ' 169–171
 מאוריינטליזם לבורקאס , מתוך עמלנט, מקור: סינמטק 49, עמ' 6–11, הוצאת סינמטק תל אביב
 שובו של המודחק: הגל הפלסטיני בקולנוע הישראלי החדש , מתוך עמלנט, מקור: הקולנוע הישראלי עמ' 237–271 הוצאת ברירות
 על חיקוי ואמנות החטיפה, כתב העת "פעמים", רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח, (גיליון 94-95, חורף-אביב תשס"ג)


הערות שוליים

קטגוריה:חוקרות ספרות ישראליות
קטגוריה:חוקרי קולנוע יהודים
קטגוריה:חוקרי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:פעילות פמיניזם מזרחי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:מהגרות מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1959
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959