מרקוס וולף

מרקוס יוהנס "מישה" וולף (Markus Johannes "Mischa" Wolf; (19 בינואר 1923 – 9 בנובמבר 2006) היה ראש מינהל הביון הכללי - חטיבת מודיעין החוץ במשרד לביטחון המדינה (ה"שטאזי") של ממשלת גרמניה המזרחית. במשך 34 שנים היה הפקיד השני בחשיבותו במשרד לביטחון המדינה, תקופה החופפת לרוב המלחמה הקרה. יהודי במוצאו.

קורות חיים
מרקוס וולף נולד בעיר הכינגן (Hechingen) שבפרובינציה של הוהנצולרן, המצויה כיום במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. הוא היה בנם הבכור של הסופר והרופא פרידריך וולף ורעייתו דְרַיְיבְּהוֹלְץ, ואחיו של במאי הקולנוע קונרד וולף. הרקע המשפחתי שלו שילב בין אמו הנוצרייה לאביו היהודי, שהיה צאצא למגורשי ספרד שהגיעו לגרמניה במאה ה-17 דרך הולנד, וכן דמויות פוליטיות מרכזיות, שכן אביו היה חבר פעיל במפלגה הקומוניסטית הגרמנית. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, נאלצה המשפחה לעזוב את גרמניה בשל מוצאו היהודי של האב ועמדותיו הפוליטיות המרקסיסטיות. הם היגרו לשווייץ ומשם המשיכו לגלות במוסקבה שבברית המועצות. 

בתקופת גלותו, וולף למד תחילה בבית הספר הגרמני ע"ש קארל ליבקנכט ואחר כך בבית ספר רוסי. עם סיום לימודיו בבית הספר החל לימודים במכון להנדסת מטוסים במוסקבה. המכון על תלמידיו פונה לעיר אלמה אטה לאחר שגרמניה התקיפה את ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. באלמה אטה נצטווה וולף להצטרף לקומינטרן, ובמסגרת זו קיבל הכנה, כמו רבים אחרים, לעבודה חשאית מאחורי קווי האויב. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נשלח וולף לברלין, יחד עם קבוצה שליוותה את ולטר אולבריכט, כעיתונאי של תחנת רדיו באזור הסובייטי של ברלין הכבושה. הוא נמנה עם העיתונאים שצפו במהלך משפטי נירנברג כנגד ראשי המשטר הנאצי.

בשנת 1953, בהיותו בגיל 30, נמנה עם מייסדיו של שירות מודיעין החוץ של המשרד לביטחון המדינה בגרמניה המזרחית, אשר נודע בכינויו ה"שטאזי". כראש השירות, וולף רשם לזכותו הצלחות כבירות בהחדרת אלפי מרגלים למוסדות השלטון, לחוגי הפוליטיקה והעסקים של גרמניה המערבית. המקרה המפורסם ביותר היה זה של המרגל גינתר גיום (Günter Guillaume), אשר הביא את הקץ לשלטונו של קנצלר גרמניה המערבית וילי ברנדט. בשנות השבעים ניהל וולף גם מבצע שנועד לתמוך בקבוצות נאו-נאציות במערב, מתוך כוונה לפגוע ביציבות המשטר ולהציג את המדינה האחרת כחממה לימין הקיצוני, בניגוד לגרמניה המזרחית שהייתה אנטי-פאשיסטית לכאורה.

מרקוס וולף זכה לכינוי המסתורי "האיש ללא פנים" בשל הצלחתו יוצאת הדופן לשמור על אנונימיות מוחלטת במשך כחצי יובל בתפקידו כראש מינהל הביון הכללי של גרמניה המזרחית. למרות מעמדו הבכיר כאחראי על רשתות ריגול ענפות ומתוחכמות שחדרו לעומק הממשל המערב-גרמני, שירותי המודיעין של המערב לא החזיקו באף תמונה שלו. המצב הייחודי הזה יצר הילה של מסתורין סביב דמותו, שכן יריביו ידעו היטב על פעולותיו והשפעתו, אך לא יכלו לזהות את פניו. התפנית המודיעינית התרחשה רק בשנת 1978, כאשר וולף תועד בחשאי במהלך ביקור שערך בשוודיה. התמונה שצולמה לא סיפקה זיהוי ודאי באופן מיידי, אלא רק כאשר ורנר שטילר, קצין מודיעין ממזרח גרמניה שערק למערב. שטילר הצליח להצביע על וולף מתוך התצלום השוודי, ובכך חשף את פניו.

מרקוס וולף פרש מתפקידו בשנת 1986 מתוך כוונה להשלים את המלאכה הספרותית שהחל בה אחיו, קונראד, אשר עסק בתיאור חוויותיהם המשותפות וחינוכם במוסקבה במהלך שנות השלושים. פרישתו עמדה בסימן הוצאתו לאור של ספרו "טרויקה", שפורסם באופן סימולטני בשתי הגרמניות ועורר עניין רב בשל התוכן הביוגרפי והפוליטי שבו. עבור אזרחי גרמניה המזרחית, דמותו של וולף הפכה לסמל לרצון לשינוי פנימי במדינה, שכן הוא הביע תמיכה פומבית וברורה בקו הליברלי וברפורמות הגלאסנוסט והפרסטרויקה שהוביל מיכאיל גורבצ'וב בברית המועצות. עם עזיבתו את זרוע הביון של השטאזי, מונה ורנר גרוסמן למחליפו, ועמד בראש הארגון בתקופה המורכבת שקדמה לנפילת חומת ברלין.

זמן קצר לפני איחוד גרמניה נמלט וולף מן המדינה וביקש מקלט מדיני ברוסיה ובאוסטריה. משכשל בניסיונו זה, הוא שב לגרמניה, שם נאסר על ידי המשטרה הפדרלית של גרמניה. בריאיון שהעניק לעיתון "הארץ" סיפר וולף כי שקל לבקש מקלט מדיני בישראל, אולם בעצת ידידים נמנע לעשות זאת, משהבין כי ישראל לא תקבלו. בחקירתו בגרמניה, טען וולף טען שסירב להצעה של ה-CIA לערוק לארצות הברית. בשנת 1993 הוא הורשע בבית המשפט המחוזי הגבוה בעיר דיסלדורף בעוון בגידה ונידון לשש שנות מאסר. פסק הדין בוטל בערעור בבית המשפט הפלילי הפדרלי של גרמניה מן הנימוק שוולף פעל מתוך טריטוריה של מדינה עצמאית באותה העת, גרמניה המזרחית. בשנת 1997 הוא הורשע בעבירות של כליאת שווא, כפייה ופגיעה גופנית, ונידון לשנתיים מאסר על תנאי. בנוסף, הוא נשפט אף לשלושה ימי מאסר על סירובו להעיד נגד פאול גרהרד פלמיג . 

מרקוס וולף מת בשנתו, בגיל 83, בביתו שבברלין, ב-9 בנובמבר 2006. 

הקשר בין וולף לדמויות בדיוניות בספרי ריגול
בין קוראיו של הסופר ג'ון לה קארה יש המשערים כי דמותו של רב-המרגלים "קארלה" בספריו "החפרפרת" "התלמיד המכובד" ו"כל אנשי סמיילי", מבוססת על דמותו של וולף. הסופר עצמו רמז כי כך הוא הדבר מספר פעמים בעבר, אולם סירב להודות בכך בבירור, אף כאשר רואיין בעקבות מותו של וולף.

לקריאה נוספת
בעברית ראה אור ספרו האוטוביוגרפי של מרקוס וולף "איש ללא פנים" בהוצאת מעריב.

קישורים חיצוניים

 .
 דברים שהתפרסמו "לאחר מות" בעיתון הטיימס של לונדון.
 .



הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יהודים מזרח גרמנים
קטגוריה:ראשי השטאזי
קטגוריה:מעוטרי עיטור קרל מרקס
קטגוריה:מעוטרי עיטור שרנהורסט
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מעוטרי גיבור עמל של גרמניה המזרחית
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פרידריכספלדה
קטגוריה:מהגרים מגרמניה לברית המועצות
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1923
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2006