יצחק זמיר

יצחק זמיר (נולד ב-15 באפריל 1931) הוא משפטן ישראלי, פרופסור למשפטים, שכיהן בתפקיד היועץ המשפטי לממשלה ושופט בית המשפט העליון. חתן פרס ישראל ופרס א.מ.ת.

ביוגרפיה
זמיר נולד בוורשה בשם יז'י נַכְטִיגָל ועלה לארץ ישראל בגיל שלוש עם הוריו, חנה וחיים יחיאל נכטיגל. המשפחה עלתה באונייה "קרנרו" שעגנה בנמל חיפה ב-3 באוקטובר 1934. בארץ נולד אחיו הצעיר, שמואל (מוקי). הוריו היו סוכני ביטוח, והמשפחה התגוררה ברחוב לֶיבונטין בתל אביב.

הוא למד בבית הספר אחד העם ובגימנסיה הרצליה, והיה מרכז שבט הצופים שלה. שירת בצה"ל במודיעין חיל האוויר, ובמקביל היה כתב בבטאון חיל האוויר; הוא המשיך לכתוב בביטאון גם לאחר שחרורו, וכל זאת תחת מספר שמות עט. למד כלכלה ומדע המדינה בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, ובהמשך עבר ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ובמקביל למד בה מדע המדינה ויחסים בין-לאומיים. בתקופה זו היה חבר בארגון "שורת המתנדבים". את התמחותו עשה אצל השופט (לימים הנשיא) יואל זוסמן בבית המשפט העליון בשנת 1956. בשנת 1959 קיבל רישיון לעריכת דין, ובאותה שנה קיבל גם תואר דוקטור במשפטים (בנושא פסקי דין הצהרתיים במשפט האנגלי) מאוניברסיטת לונדון, והדוקטורט פורסם כספר על ידי הוצאת הספרים "סטיבנס" שבאנגליה.

לימד משפטים באוניברסיטה העברית והתמחה במשפט ציבורי וביחסי עבודה ואף עמד בראש ועדה להכנת חוק על יחסי עבודה. בספר שהוציא בשנת 1962 טען להרחבת זכות העמידה, עמדה שצוטטה על ידי שופטים באנגליה. היה פעיל במאבק הסגל האקדמי להעלאת שכרו וטען נגד דרישת משרד האוצר לבטל הסכם שכר שנחתם בין האוניברסיטה העברית והסגל האקדמי.

ב-1965 מונה למרצה בכיר. ב-1970 קודם לדרגת פרופסור חבר. בשנים 1972-1970 היה מנהל המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי שליד הפקולטה למשפטים. בשנת 1975 קודם לדרגת פרופסור מן המניין. בין השנים 1975–1978 כיהן כדיקן הפקולטה למשפטים.

במשך הזמן היה חוקר ופרופסור-אורח באוניברסיטאות אחדות בחו"ל.

בשנת 1970 הקים חוג גמילה מעישון (הראשון בישראל) בשיתוף עם משרד הבריאות, ולאחר מכן היה מייסד ויו"ר האגודה למניעת עישון ובמסגרת זאת הביע תמיכה בחוק המגביל פרסומת לסיגריות.

 היועץ המשפטי לממשלה 
ביולי 1978 נבחר זמיר לשמש היועץ המשפטי לממשלה החל מספטמבר 1978 הוא כיהן בתפקיד (תחת ראשי הממשלה מנחם בגין, יצחק שמיר ושמעון פרס) עד אמצע 1986.

זמיר התבטא בעד מתן מעמד מיוחד לחופש הביטוי במיוחד בתחום המדיני, ודחה בקשות שהופנו אליו לפעול באמצעות הדין הפלילי נגד פרסומים של הרב כהנא. הוא טען שזו טעות לחשוב שהפתרון לאלימות מילולית נמצאת בתחום המשפט. 

ביוני 1985 הורה למשטרה שלא לאשר ולמנוע קיום של הפגנות בעד שחרור עצורי המחתרת היהודית בטענה שהן פוגעות בטוהר ההליך המשפטי בניגוד לחוק הסוב יודיצה. זמיר תקף את הקריאות לשחרור עצורי המחתרת וטען שכפסע בינן לבין החלפת שלטון החוק בשלטון הרחוב. הדברים עוררו ביקורת רבה בתקשורת ובימין, בה מחו שזמיר לא התערב בנוגע להפגנות נגד המחתרת.

כיועץ משפטי לממשלה פעל להסרת החסינות ולהעמדה לדין של ח"כ שמואל פלאטו-שרון, של השר אהרן אבוחצירא ושל חבר הכנסת שלמה עמר. פרסם חוות דעת והנחיות רבות בקובץ הנחיות היועץ המשפטי לממשלה.

יותר מכל זכור זמיר מתקופת כהונתו כיועץ משפטי לממשלה על מאבקו לחקירת פרשת קו 300 והעמדת האשמים לדין. בחודש פברואר 1986, התכוון זמיר לכנס מסיבת עיתונאים ולהודיע לציבור כי לאחר שבע שנים וחצי הוא סיכם עם שר המשפטים על סיום תפקידו, וכי הוא יישאר בכהונתו עד אשר ימצאו לו מחליף. ואולם סמוך למסיבת העיתונאים, נודע לו על האירועים שעמדו בלב הפרשה, ולדבריו הוא החליט בלב כבד לקבל על עצמו את הטיפול בפרשה, ולדחות את פרישתו עד לאחר סיום הטיפול בפרשה. עוד כאשר התפרסמו הידיעות הראשונות על אפשרות הריגת מחבלים שנתפסו חיים, דרש זמיר משר הביטחון משה ארנס למנות ועדת חקירה לבדיקת הפרסומים. זמיר טען מאוחר יותר שארנס הסכים לדרישה רק לאחר ששמועות עקשניות ייחסו את הריגת המחבלים לארנס עצמו. עיקר מאבקו של זמיר לחקירת הפרשה החל מספר שבועות לאחר שנודעו לו האירועים, לאחר שהגיעו אליו שלושת פורשי השב"כ שסיפרו לו על הוראת ראש השב"כ, אברהם שלום, להרוג את המחבלים ועל שיבוש הפעילות של ועדות החקירה. זמיר ניסה להגיע להסכמות עם הממשלה על חקירת הנושא ולחלופין על פרישת המעורבים מהשב"כ. אולם לאחר ששלום סירב להתפטר, בגיבוי של ראש הממשלה שמעון פרס וממלא מקומו יצחק שמיר, הורה זמיר למשטרה לפתוח בחקירה פלילית. זמיר הסביר את החלטתו: "התלונה במשטרה הוגשה לאחר שכלו כל הקיצים וכל הצעותיי לפתרון נדחו. אילמלא כן כל הפרשה הייתה יכולה להגמר אחרת.". במשך חודשים הפרשה נשמרה בסודיות רבה, ורק מעטים ידעו עליה. בתקופה זאת הופעלו על זמיר לחצים כבדים כדי שיחזור בו מן ההחלטה לקיים חקירה בפרשה, אך זמיר סירב. בעקבות הסירוב, ימים ספורים לפני המועד שבו אמור היה להתקיים דיון בבג"ץ בעתירה של אחד מבכירי השב"כ, ולאחר שזמיר הודיע שאינו מוכן להגן בבג"ץ על העמדות של ראש שב"כ ושל ראש הממשלה (לפי זמיר, הוא היה מוכן להגן על ראש הממשלה בתנאים מסוימים, אך לא היה מוכן להגן על ראש השב"כ), החליטו שמיר ופרס לסלק אותו באופן מיידי וחד צדדי מתפקידו (בניגוד לכוונתו להישאר עד לתום הטיפול בפרשה), ובתחילת יוני 1986, מינתה בפתאומיות את יוסף חריש כמחליפו. זמיר עצמו התייחס פעמים רבות לאורך השנים לסילוקו מתפקידו. כך למשל,  תיאר זאת זמיר:

על אירועים אלה כתבה המשנה ליועץ המשפטי לשעבר, דינה זילבר, בספרה "בשם החוק":

"הייתה זו הפעם הראשונה והיחידה עד כה בתולדותיו של מוסד היועץ המשפטי לממשלה, שיועץ משפטי לממשלה הושלך ככלי אין חפץ בו באקט פיטורין כה אלים ובלתי תרבותי..."

 לאחר סילוקו מתפקיד היועץ המשפטי לממשלה 
בשנת 1988 הקים את העמותה למשפט ציבורי בישראל והיה היושב ראש הראשון שלה.

בשנים 1988–1991 כיהן כנשיא מועצת העיתונות בישראל. בדצמבר 1991 התפטר מתפקידו בטענה שאין בו אמון ואין בידיו סמכויות, לנוכח סירוב המועצה לאפשר לבית הדין לאתיקה הטלת קנס על עיתון והשעיה מעבודה כעיתונאי על מי שעבר על כללי האתיקה.

בשנת 1991 הקים את הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, היה הדקאן הראשון שלה, והיה גם עורך-מייסד של כתב העת "משפט וממשל".

בשנת 1992 מונה על ידי שר המשפטים, דן מרידור, ליו"ר המועצה לתאגידים ציבוריים, והוא כיהן בתפקיד זה עד למינויו לשופט בבית המשפט העליון.

 בבית המשפט העליון 
מ-17 בינואר 1994 ועד לפרישתו לגמלאות ב-15 באפריל 2001, כיהן כשופט בית המשפט העליון. כיהן גם כראש ועדה לבחינת דרכי מינוי שופטים.

בפסק דין (בג"ץ 7111/95 מרכז השלטון המקומי ואח' נ' הכנסת ואח', ניתן ב-6 בפברואר 1996) מתח זמיר ביקורת על השימוש המופרז שעושים לעיתים עורכי דין בחוקי היסוד:

על מניעים פוליטיים של עותרים לבית המשפט כתב:

זמיר דרש שהמדינה תפקח על השוק החופשי. לדבריו:

לאחר פרישתו מבית המשפט העליון
לאחר פרישתו מבית המשפט העליון בשנת 2001, בגיל 70, שימש בורר ומגשר בעניינים רבים.

במשך השנים מילא תפקידים ציבוריים רבים. בין השאר כיהן ביו"ר המועצה לבתי דין מינהליים, יו"ר הוועדה לבתי המשפט לעניינים מינהליים, יו"ר הוועדה לבתי המשפט לעניינים מקומיים, יו"ר הוועדה להחזר הוצאות הגנה משפטית לחברי הכנסת, יו"ר הוועדה לשינוי מעמד הספרייה הלאומית, יו"ר הוועדה להכנת כללי אתיקה לחברי הכנסת, יו"ר הוועדה לבדיקת בתי הדין לעבודה, יו"ר ונשיא המרכז לאתיקה בירושלים, ויו"ר המועצה הציבורית של "כל זכות" (בשנים 2019-2011).

בשנת 2020 פרסם ספר ילדים בשם "לשחרר את קנגורו תום". ובשנת 2021 יצא ספר ההמשך "לאן נעלמה קנגורו תום".

 חיים אישיים 
זמיר נשוי לרינה זמיר. הם מתגוררים בתל אביב. בעבר התגוררו בירושלים. לבני הזוג שלושה ילדים, שני בנים ובת. אחד מבניו הוא יורם זמיר, שותף בכיר במשרד עורכי הדין שפיגלמן, קורן זמיר ושות'.

זמיר הוא דודו של הפוליטיקאי אסף זמיר.

פרסים והוקרה
זמיר זכה בפרסים רבים. בין השאר זכה בפרס צלטנר לעידוד המחקר במדעי המשפט ובאות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג (שניהם בשנת 1986), בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים (1988), בפרס ישראל לחקר המשפט בשנת ה'תשנ"ז (1997), באות אביר איכות השלטון (2002), בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה (2003), בתואר עמית כבוד של האוניברסיטה הפתוחה (2011), בפרס גורני למשפט ציבורי מטעם העמותה למשפט ציבורי בישראל (2011) ובפרס א.מ.ת לחקר המשפט (ביחד עם פרופ' אריאל פורת) בשנת 2014.

השקפותיו
זמיר פרסם וערך ספרים בתחום המשפט ולמעלה ממאה מאמרים בכתבי עת משפטיים בישראל ומחוץ לישראל. הוא הרבה להתראיין ברדיו ובטלוויזיה ולפרסם מאמרים בעיתונות בנושאים שעל הפרק. הוא מתומכי האקטיביזם השיפוטי, אך עם זאת התבטא בעד ריסון בפסילת חוקים.

בשנים 2021–2022, כאשר עלו הצעות לקיצוץ סמכויותיהם של היועץ המשפטי לממשלה ובית המשפט העליון, פרסם מאמרים אחדים להגנה על מוסדות אלה. כחלק מנסיונותיו למנוע את קיצוץ סמכויות היועצים המשפטיים, השתתף זמיר בדיון של ועדת החוקה, חוק ומשפט, ושטח בפני חברי הוועדה את עמדתו (בדברו גם בשם נשיאי העליון לשעבר ברק וביניש, ששלחו אותו כנציגם לוועדה).

בשנת 2023, במסגרת הדיון הציבורי ברפורמה המשפטית בישראל, פרסם מאמרים אחדים נגד השינויים המוצעים. בנובמבר 2024 יצא להגנתה של היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, לאחר ששרים בממשלת ישראל, ובראשם ראש הממשלה נתניהו, מתחו עליה ביקורת וקראו לפיטוריה.

מספריו וממאמריו
 בתי הדין המנהליים בישראל, בהוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי סאקר, 1971
 דיני עבודה: מקורות, הערות, בעיות, הוצאת אקדמון
 השפיטה בעניינים מנהליים, בהוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי סאקר, 1975
 הסמכות המינהלית, נבו הוצאה לאור, מהדורה שנייה, בשנים 2010 עד 2020, בחמישה כרכים.
 בית המשפט העליון, הוצאת שוקן, 2022.
 שלטון החוק בישראל, סדרת אתגרי הדמוקרטיה, הוצאת דביר, 2025.
 "פרשת קו 300" שורשים במשפט 383 (דינה זילבר עורכת), הוצאת נבו, 2020.
 לשחרר את קנגורו תום, הוצאת שוקן, 2020.
 לאן נעלמה קנגורו תום?, הוצאת שוקן, 2021.
 קנגורו תום מגשימה חלום, הוצאת שוקן, 2023.

החל מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 הוא עורך של סדרת הספרים "פירוש לחוקי היסוד" שבהוצאת מכון הרי סאקר.

לקריאה נוספת
 יצחק זמיר, "אקטיביזם שיפוטי: החלטה להחליט", עיוני משפט, ינואר 1993
 גד ברזילי, אפרים יוכטמן-יער, זאב סגל, בית המשפט העליון בעין החברה הישראלית. ת"א: דיונון/פפירוס, 1994
 גד ברזילי, דוד נחמיאס, היועץ המשפטי לממשלה: סמכות ואחריות. הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה. ירושלים: 1997
 דינה זילבר, בשם החוק: היועץ המשפטי לממשלה והפרשות שטלטלו את המדינה, פרק 9, הוצאת דביר,2012
  ללא גלימה - שיחות עם שופטי בית המשפט העליון - הפרק: יצחק זמיר, הוצאת למשכל - ידיעות ספרים, 2017, עמ' 105 - 144

קישורים חיצוניים


 תשעה מן העליון - הרהורים שלאחר השפיטה, יצחק זמיר, עלי משפט ז, תשס"ט





 שלושה מכתבים של יצחק זמיר אל מנחם בגין נכללים בקובץ תעודות שפורסם באתר ארכיון המדינה לרגל מלאות 33 שנים לבג"ץ אלון מורה
  – יצחק זמיר בקטע מריאיון לסדרה של רביב דרוקר "שותפי סוד" על היועצים המשפטיים לממשלה




מכּתביו והרצאותיו:






  יצחק זמיר | משרת היועץ המשפטי לממשלה | בית המשפט הגבוה לצדק | תפקידו של בית המשפט העליון בהגנה על זכויות אדם | ניגוד עניינים בשירות הציבורי | הרצאות באתר האוניברסיטה המשודרת של גלי צה"ל, אוקטובר-נובמבר 2017


הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: משפטים
קטגוריה:זוכי פרס א.מ.ת.
קטגוריה:היועצים המשפטיים לממשלה
קטגוריה:שופטי בית המשפט העליון בדימוס
קטגוריה:נשיאי מועצת העיתונות
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למשפטים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:זוכי אות אביר איכות השלטון
קטגוריה:זוכי אות אמיל גרינצוויג
קטגוריה:זוכי פרס צלטנר
קטגוריה:בוגרי בית הספר אחד העם (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:זוכי פרס גורני
קטגוריה:זוכי פרס יו"ר הכנסת
קטגוריה:יושבי ראש ועדות ציבוריות
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה
קטגוריה:סגל בטאון חיל האוויר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931