מרקם (מוזיקה)

במוזיקה, מרקם הוא האיכות הכוללת של הצליל ביצירה ולרוב מצביע על מספר הקולות במוזיקה והיחסים ביניהם. המרקם של היצירה יכול להיות מתואר במושגים חזותיים או מתחום המישוש כמו עבה, מואר, קשה או חלק. המרקם של היצירה מושפע ממספר הקולות ביצירה ברגע נתון ואיכותם, וכן ההרמוניה הנוצרת, המקצב והמפעם.

מרקמים מוזיקליים
מרקם הוא מונח מוזיקלי המתאר את ארגון הצלילים המתרחשים בו זמנית, הכולל קווים מוזיקליים, שכבות, ליווי, והאינטראקציות ביניהם. העיקרון המרכזי  הוא הבו-זמניות, דבר זה מתייחס לאופן שבו שצלילים או קווים מוזיקליים נשמעים ביחד ביצירה. הדוגמאות נעות בין לליווי פשוט למנגינה וצלילים עצמאיים ומורכבים כמו בקונטרפונקט. מרקמים מוזיקליים גם מציינים את התפיסה החושית הכוללת של אותה בו זמניות. למרות שלעיתים קרובות מציינים אותו יחד עם גובה צליל, קצב, דינמיקה וארטיקולציה. המרקם עצמו הוא שילוב של פרמטרים אלו מבחינה אונטולוגית הוא שונה מהם באופן מהותי. האקורד למשל, הוא אחד מהרבה סוגים של אלמנטים שיכול לתרום למרקם מוזיקלי, אם כל שינוי בתכונותיו הצליליים, כמו גוון או מנעד נוצר מרקם שונה. כך במובן הזה, המרקם כולל בתוכו הרמוניה. בזמן שיש הרבה סוגים של מרקמים ביניהם: קונטרפונקט, ביפוניה, הומוריתמיקה ועוד, אך רק ארבע קטגוריות עיקריות משומשות בדיונים על יצירות מוזיקליות: מונופוניה, הומופוניה, פוליפוניה הטרופוניה.

 סוגים של מרקם  
מרקם מונופוני נוצר כאשר מנגינה מנגנים קו מלודי אחד ללא ליווי, או חומר מוזיקלי. למשל, שירה גיאורגיאנית הנקראת ״דייס אירה״. שירה הנועדת לכבוד המתים. בדוגמה הזאת, שומעים איך המשוררים שרים את המלודיה ואת התווים במנגינה בקו אחיד בלי חומר מוזיקלי נוסף או ליווי תומך.

הומופוניה היא סוג של מרקם שכולל בתוכו קו מלודי אחד עם ליווי (למשל, רוב שירי הסולו), או מספר קווים מלודיים או קולות שנעים באותו הקצב ולעיתים קרובות חולקים את אותו המקצב או מקצב דומה (מרקם הומוריתמי). דוגמה ליצירה שבה המאפיינים האלה מתבטאים היא ״הללויה״ של הנדל. יצירה זו מאופיינת במנגינה ברורה הנתמכת על ידי ליויי. 

פוליפוניה היא סוג של מרקם שמתאפיין במספר קווים מלודיים או קולות עם גובה צליל נפרד או חקייני וקצב. קווים או קולות אלו נחשבים בדרך כלל לבולטים באותה המידה. דבר זה הכי נפוץ בפוגות ובקנאונים. כמו פוגה מס' 5 ברה מז'ור, שנכתבה על ידי דמיטרי שוסטקוביץ'. כל קו מלודי בנפרד הוא עצמאי, אך הקולות יוצרים הרמוניות כאשר נשמעים יחד. יש להדגיש גם שיש נושא ביצירה שכל פעם חוזר בווריאציה אחרת.

הטרופוניה היא סוג של מרקם המאופיין במספר גרסאות שונות של אותו קו מלודי שמושר או מנוגן בו זמנית, מושג זה לעיתים קרובות משמש לתיאור סוגים שונים של מוזיקה קולית מהמזרח התיכון ובמזרח אסיה. בדוגמה שלפנינו אנו רואים איך הכלים המוסקלים עושים קישוטים שונים אבל חלק מאותה מילודיה.

 המונח מרקם במהלך ההיסטוריה 
כל אחת מהקטגוריות האלו קדמה למושג המודרני של "מרקם". כלומר, קבוצת מונחים זו כבר הייתה קיימת לפני שצירפו אותם לקבוצה אחידה. למעט, אולי, את ההטרופוניה למרות שטבע אפלטון, מונח זה הוצג מחדש לשיח המוזיקולוגי רק בשנת 1901 על ידי קרל שטומפף.יחד עם זאת, רק במאות ה19 וה20 החלו חוקרים להשתמש במושג "מרקם" בכמעין אנלוגיה, כדי לתאר את האופן שבו קווים מלודיים והצלילים פועלים בתוך יצירה מוזיקלית. 

הבחינה המעמיקה המוקדמת ביותר של מרקם מצויה בספר של הוברט פארי "Style in musical art" מ-1911,מבוסס על הרצאה שנתן באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1907. הספר בוחן את סגנונות המוזיקה השונים במסורת הקלאסית המערבית, כולל תקופות הבארוק, הקלאסית והרומנטית. הספר מתמקד על איך המרקם היה בעל משמעות שונה עבור מלחינים שונים. מלחינים כמו: לוטוסלבסקי, ליגטי, פנדרצקי או לחנמן. ליגטי למשל הבדיל בין המבנה למרקם. לפיו, את הראשון ניתן להבין במונחים של הרכיבים הבסיסיים שלו, ואילו השני מייצג מארג מורכב הרבה יותר שניתן לנתח אותו רק באמצעות שיקולים סגנוניים וסטטיסטיים.

פסיכולוגיה תפיסתית היא חוט מפתח בעבודה מדעית על מרקם. רוב הבנות של מרקם שואבות מפסיכולוגיית הגשטלט, ומחקרים משלבים לעיתים קרובות מתודולוגיות ותובנות ממדעי הקוגניציה. חלק ניכר ממחקר זה בוחן כיצד משתנים שונים משפיעים על היווצרות הזרמים. מאז שנות ה-50, חוקרי מוזיקה פיתחו טרמינולוגיה מיוחדת לבחינת מרקם ביצירות מוזיקליות. תאורטיקנים כמו וואלאס ברי מבחינים בין סוגים שונים של קבוצות מרקם לדוגמה, בין שורות לקולות. הבחנות כאלה מהוות בסיס למתודולוגיה; עבור חוקרים רבים, ניתוח המרקם כרוך, ראשית, בזיהוי וסיווג של קבוצות המרקם השונות במוזיקה, ושנית, בקביעת הקשר ביניהן.

 מחקר על מרקם במוזיקת רוק 
המרקם במוזיקת הרוק למעשה הדרך שבה הצלילים השונים משתלבים זה עם זה בהקלטה, כמו שכבות שמונחות זו על גבי זו במרחב של השיר. זה כולל לא רק את הצלילים עצמם אלא גם את המיקום שלהם, לדוגמה אם הם נשמעים קרוב או רחוק, מצד ימין או מצד שמאל, אם הם גבוהים או נמוכים וכן האלה. ומה שמיוחד בז'אנר הרוק זה שבתקופתו היה גם ניתן להשתמש בעזרה של טכנולוגית אולפן מתקדמת כמו הקלטה רב ערוצית, אפקטים וסינתיסייזרים שעוזרים לשלוט טוב יותר במיקום של הצליל ולבנות מרקם עשיר ומורכב או להפך, פשוט ומרווח.

במהלך השנים המרקם ברוק השתנה מאוד, בשנות השישים כאשר בעיקר הקליטו במונו, כל הכלים והקולות הוקלטו יחד ונשמעו צפופים בלי הפרדה בניהם. כגון בשיר "She loves you". בהמשך בעיקר משנות השבעים ואילך, השתמשו בטכנולוגיה כדי להפריד בין הצלילים ולמקם אותם בצורה חכמה במרחב כגון בשיר "Roundabout" של להקת Yes. לפעמים נוצר מרקם כבד ומלא שבו כל הצלילים שוכנים יחד כגון בשיר "Love bites" של להקת Def leppard, ולפעמים דווקא נשמרים אזורים שקטים בין הצלילים כגון בשיר "Vienna" של Ultravox. המרקם ברוק למעשה במשמש לא רק כמונח מוזיקלי, אלא הוא משמש ככלי להעברת תחושה ומרחב בשיר.

לקריאה נוספת
 Corozine, Vince. 2002. Arranging Music for the Real World: Classical and Commercial Aspects. 

קישורים חיצוניים

מדריך באנגלית למרקם במוזיקה בליווי מולטימדיה

הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תאוריית המוזיקה