מיכאל דקל

מיכאל דקל (1 באוגוסט 1920 – 20 בספטמבר 1994) היה חבר הכנסת וסגן שר בממשלת ישראל מטעם הליכוד. כיהן כחבר הכנסת בכנסות ה-9 עד ה-11, וכסגן שר החקלאות וסגן שר הביטחון. קודם לכן היה פעיל בתנועת בית"ר ובאצ"ל באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, ולאחר עלייתו לישראל היה מחקלאי מושב נורדיה ומפעילי תנועת החרות.

במהלך כהונתו הציבורית קידם ויזם פעילות והתיישבותית ביהודה ושומרון.

 ביוגרפיה 
דקל נולד ב-1 באוגוסט 1920 בשם מיכאל דיקסל בפינסק שהייתה אז חלק מפולין. בילדותו למד ברשת החינוך "תרבות". לאחר סיפוח פינסק לברית המועצות לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, הוגלה דקל עם משפחתו לסיביר ואחר כך גויס ל ונפצע קשה כשעלה על מוקש. לאחר המלחמה היה מפקד קן בית"ר במחנה עקורים בעיר האליין, וחבר מפקדת האצ"ל באוסטריה.

בשנת 1949 עלה לישראל, והיה לחבר המושב השיתופי נורדיה מ-1950 שם שימש שנים רבות כמרכז משק. לאחר שהחל להיות פעיל בארגוני המושבים והחקלאים, החליט להשלים את לימודיו בגיל 35. מייד אחר כך החליט ללמוד באוניברסיטת תל אביב מדע המדינה וסוציולוגיה והשלים תואר ראשון ב-1971באוניברסיטת תל אביב.למרות שסיים את תוכנית הלימודים לתואר שני במדע המדינה, לא הגיש את התזה, כיוון שהיה עסוק רובו ככולו בפעילות פוליטית. 

פעילות פוליטית
דקל היה חבר ההנהלה ומרכז תנועת החרות משנת 1966. בתחילת שנות ה-70 מונה למזכיר התנועה.

בשנת 1977 לקראת הבחירות לכנסת התשיעית שובץ במקום ה-16 ברשימת תנועת החרות,
ועם הקמת הליכוד שובץ במקום ה-35 ונבחר לראשונה לכנסת. הוא כיהן ברציפות עד הכנסת ה-11. והיה חבר בוועדות הכנסת השונות. בין השאר מונה עם היבחרו לכנסת לוועדת הכלכלה, והיה חבר בלובי החקלאי הבין מפלגתי. בנוסף היה תומך נלהב של מפעל ההתנחלות, ובתוכנית שהציג השר אריאל שרון להתיישבות של מיליון איש ביהודה ושומרון עד שנת 2000.

עם כינון ממשלת ישראל התשע עשרה מונה כסגן שר החקלאות תחת השר שמחה ארליך, במשותף עם פסח גרופר.דקל תמך בהקמת ישובים חדשים ובחיזוק והרחבת ישובים קיימים ביהודה ושומרון, מתוך תפיסה לאומית-ביטחונית הרואה בהתיישבות נדבך מרכזי בבסיס האחיזה הישראלית באזור. 
הוא גם תמך במדיניות חיזוק ההתיישבות היהודית בגליל באמצעות הקמה והרחבה של ישובים קהילתיים, כחלק ממדיניות דמוגרפית-לאומית של ממשלות התקופה.

עם כינון ממשלת ישראל העשרים ואחת, בדצמבר 1984, ביקש ראש הממשלה יצחק שמיר למנות את דקל לסגן שר הביטחון תחת השר יצחק רבין. אך קבוצה של חברי כנסת של תנועת החרות התנגדה למינוי. דקל מונה לתפקיד שנה אחר כך, ושימש בו שלוש שנים. זמן קצר לפני תחילת האינתיפדה הראשונה קרא לטרנספר של הערבים מהשטחים.

פרשיות בהן היה מעורב
פרשת הריגת איתן אבידוב- דקל היה אחד מאנשי האצ"ל שהשתתפו בניסיון השתלטות, ב-30 באוקטובר 1947, על מחנה העולים גנדנוואלד ליד אינסברוק שבאוסטריה (מחנה של תנועת הבריחה), שהוקם כדי לסייע בהעברת היהודים בשבילי האלפים לאיטליה. המחנה הופעל על ידי הסוכנות היהודית והמוסד לעלייה ב' של ארגון ההגנה. באותה תקופה היה ארגון ההגנה מסוכסך עם ארגון האצ"ל על השליטה במסלולי הבריחה. האירוע התרחש על רקע מתיחות בין ארגון ההגנה לבין האצ"ל בנוגע לאחריות על פעילות ההעפלה והבריחה מאירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, ובכלל זה על תיאום מחנות מעבר ונתיבי היציאה למדינות דרום אירופה. מקור אחד מציין כי הייתה מחלוקת בין הגופים השונים על ניהול ושיתוף הפעולה במחנה גנדנוואלד ובנתיבי ההעפלה לאיטליה., שהיה ספיח של המאבק בין ההגנה לארגוני הפורשים בארץ ישראל. בתקרית בין אנשי האצ"ל לאנשי ההגנה, בה השתתף גם מיכאל דקל, נהרג איש ההגנה איתן אבידוב (בנו של יעקב אבידוב) מפליטת כדור אקדח. 
אחד מאנשי האצ"ל, מאליצקי, נמצא אשם בהריגת איתן אבידוב ז"ל ונידון לשבע שנות מאסר.
לאחר האירוע נעצרו עשרות ממשתתפי הפריצה על ידי המשטרה הצבאית הצרפתית. חלקם הועמדו לדין ונידונו לתקופות מאסר שנעו בין חצי שנה לשבע שנים. 
בעקבות התקרית הוקמה ועדת חקירה מטעם הסוכנות היהודית, שקבעה כי לא הוכחה כוונה תחילה להרוג את איתן אבידוב, ולפיכך סווג האירוע כהריגה ולא כרצח מכוון..

בתוקף תפקידו כסגן שר החקלאות, קיבל דקל את האחריות לפיתוח ההתנחלויות ב. דקל פעל באותן השנים במיוחד לסייע ליזמים פרטיים שרכשו קרקעות מפלסטינים, להתגבר על הקשיים המדיניים והבירוקרטים, ולהקים התנחלויות חדשות. באותה עת גם שימש סגן יו״ר ועדת השרים להתיישבות.

בשנת 1982 סייע לסוחר הקרקעות משה זר להקים את ביתו על אדמה פרטית, אשר לימים נכללה בתחום השיפוט של המועצה המקומית קרני שומרון. זר טען כי רכש קרקעות נוספות בסמוך, בשטח של כ-762 דונם, ומכר אותן לקבלנים משה ויגאל גינדי. בשנת 1983 החלו האחים גינדי בשיווק מגרשים ובתים ביישוב מתוכנן בשם "כרמים" או "כרמי שומרון", ובעקבות זאת רכשו עשרות משפחות יחידות דיור במקום.

בהמשך נטען כי ליישוב המתוכנן לא ניתן אישור של ועדת השרים להתיישבות, והוצג מסמך אישור שסופק על ידי אבי צור, עוזרו של דקל. בשנת 1985 נפתחה חקירת משטרה בחשד כי המסמך הוצא שלא כדין ובתמורה לשוחד. במהלך משפטו טען צור כי דקל הורה לו להנפיק את המסמך. עם זאת, גורמים במשטרה הביעו ספק בדבר מעורבותו הישירה של דקל בפרשה, וראש אגף החקירות, יחזקאל קרתי, צוטט כאומר כי ככל הנראה דקל אינו קשור אליה.

דקל היה מקורב לאיש העסקים שמואל עינב, שהיה מעורב בהקמת שורה של התנחלויות, בהן כפר האורנים, שערי תקוה, שכונת מתתיהו מזרח במודיעין עילית, שכונת הר שמואל בגבעת זאב, ורמת קדרון, יוזמה להקמת התנחלות כ-6 ק"מ מזרח לבית לחם, שנתגלתה כהונאה. באוגוסט 1985, נחקר עינב ב"פרשת הקרקעות", חקירת משטרה שבדקה חשדות להונאה ומרמה במספר יוזמות להקמת התנחלויות על יד יזמים פרטיים ביהודה ושומרון. באחת מהעדויות סיפר על פגישה משולשת בינו לבין ראש הממשלה יצחק שמיר וסגן שר החקלאות דקל, שבה הוא העלה את הבעיות העומדות לפני סוחרי הקרקעות ביהודה ושומרון, ושמיר הבטיח לבדוק את העניין עם שר המשפטים, בעוד דקל הסביר לו בנוכחות שמיר את המצב הקשה מבחינה כספית של הליכוד לפני הבחירות. כמן כן העיד כי נפגש עם מיכאל דקל ועם עוזרו אבי צור עשרות פעמים. באחת הפגישות שקדמו לבחירות לכנסת בשנת 1984 שאלו אותו צור ודקל אם יהיה מוכן לעזור לתנועת החרות ולליכוד,  בהתרמת יזמים שעסקו בקרקעות ביהודה ושומרון. עינב סיפר בעדותו גם על הפגישה במשרד ראש הממשלה בירושלים עם סוחרי קרקעות ויזמים וביניהם שותפו, סוחר הקרקעות אחמד עודה (שאחר כך היה עד מדינה). בפגישה נכחו מיכאל דקל ואבי צור. כל אחד מהיזמים והסוחרים העלה את בעיותיו, שמיר שמע ולדברי עינב, הבטיח שיעזור ויטפל בצורה כללית בכל הנושאים ששמע. לאחר מכן, יצא שמיר עם דקל, ואילו צור קבע פגישות עם האנשים בנפרד בעניין התרומה למפלגה, וחלק מהסוחרים אכן תרמו. עודה, על פי עדותו, תרם 50,000 דולר לליכוד.

במהלך משפטו של עינב העיד יצחק שמיר. זו הייתה הפעם הראשונה שראש הממשלה בישראל העיד במשפט פלילי. עינב הורשע בתיווך לשוחד ושותפו אחמד עודה הורשע במתן שוחד ונידון לארבע וחצי שנות מאסר. לאחר שערער לבית המשפט העליון על הרשעתו, הורשע עינב בעבירת שוחד נוספת. דקל עצמו העיד במשפט של עינב כעד הגנה, את העדות נתן בביתו בפני השופט אליהו מצא בפברואר 1987, מאחר שהתאושש מניתוח ולא יכול היה להגיע לבית המשפט.

לאחר דיונים של מספר שנים, אישר היועץ המשפטי לממשלה, יוסף חריש באפריל 1989, להגיש כתב אישום נגד דקל בעבירות של דרישה ולקיחת שוחד ובהפרת אמונים. משפטו החל, בבית־המשפט המחוזי בתל אביב, במרץ 1990. ביוני 1993 הורשע בשוחד, מרמה והפרת אמונים, ונקנס ב-50 אלף שקל.

חיים אישיים
דקל פגש את אשתו צביה בתום מלחמת העולם השנייה, הם פעלו יחד באוסטריה במסגרת האצ"ל ובישראל נולדו להם שלוש בנות.

דקל סבל ממחלת לב, ובשנת 1983 עבר ניתוח לב פתוח. בינואר 1986 אושפז דקל בבית החולים תל השומר והיה בין הראשונים בישראל שעברו הליך צנתור לב.

מיכאל דקל נפטר ב-20 בספטמבר 1994 בגיל 74, והובא למנוחות בבית הקברות של מושב נורדיה.

קישורים חיצוניים





 יגאל לביב, 

הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנשי צבא פולנים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:פעילי תנועת החרות
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:פוליטיקאים ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:מורשעים בעבירות מרמה והפרת אמונים בישראל
קטגוריה:יושבי ראש ועדת האתיקה
קטגוריה:אישים הקבורים במושבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994