סמי מיכאל

סָמי מיכאל (שם לידה: כמאל סלאח מנצור (מנשה) אליהו; 15 באוגוסט 1926 – 1 באפריל 2024) היה סופר, מחזאי, מתרגם ופעיל חברתי ישראלי. כיהן כנשיא האגודה לזכויות האזרח בישראל. ספריו של מיכאל תורגמו לשפות רבות וזכו בעשרות פרסים ספרותיים בישראל וברחבי העולם. חלקם עובדו גם לתיאטרון, לטלוויזיה ולקולנוע.

 ביוגרפיה 
סמי מיכאל נולד בשם כאמל סלאח מנצור (מנשה) בבגדאד, בירת עיראק, בשכונה מעורבת של יהודים, מוסלמים ונוצרים. הוא סיים את לימודיו התיכוניים ברשת החינוך של הקהילה היהודית בבגדאד, בבית הספר "שמאש", וב-1945 קיבל את תעודת הבגרות הממשלתית העיראקית. בגיל 15, בזמן לימודיו התיכוניים, בעקבות עליית המשטר הפרו-נאצי בעיראק ו"הפרהוד" (גל אלימות נרחב כלפי היהודים בעיראק), הצטרף מיכאל ל שפעלה נגד המשטר ולמען דמוקרטיה וזכויות האדם, שבשורתיה פעל במחתרת. באותה תקופה סיים גם שנת לימודים באוניברסיטה האמריקנית בבגדאד (שלוחה של האוניברסיטה האמריקנית בביירות שבלבנון), וגם פעל כעיתונאי וכתב בעיתונות הקומוניסטית. בשנת 1948, כאשר נשא עדיין את שם הולדתו, הוצא נגדו צו מאסר. באמצעות מבריח, שאִרגן אביו, חצה מיכאל את הגבול לאיראן ונאלץ לשנות את שמו.

באיראן שהה שנה והצטרף כחבר למפלגת תודה המפלגה הקומוניסטית האיראנית, שם המשיך לפרסם מאמרים נגד המשטר בעיראק. ב-1949, בין השאר מחשש שהשלטון באיראן יסגיר אותו לשלטונות העיראקיים, פנה ל ועלה לישראל, אף על פי שהמפלגה הקומוניסטית הציעה לו לעבור לברית המועצות.

 עלייה לישראל 
מיכאל הגיע בטיסה מאיראן לישראל בשנת 1949, שבה נאמר לנוסעים כי היעד של המטוס הוא פריז ואחר כך תל אביב, אך שלא כמו מטוסים אחרים, הוא נחת בשדה תעופה חיפה. פרשה זו הייתה נושא הסיפור שכתב מיכאל, "היום הראשון בישראל היה בחיפה", שבו תיאר כיצד התאהב בעיר הקסומה עוד בראותו אותה מן האוויר. תחילה התיישב ביפו, ולאחר מכן עבר להתגורר בחיפה בעקבות הצעה שקיבל להיות חבר מערכת בעיתון "אל-איתיחאד". יוזם המעבר של מיכאל לחיפה היה הסופר אמיל חביבי, לאחר שמיכאל שלח לעיתון שני מאמרים שפורסמו ועוררו תגובות.

 קריירה 

עם הגיעו לעיר חיפה התגורר מיכאל בשכונת ואדי ניסנאס בעיר ופרסם בעיתונים "אל-איתיחאד" וב"אל-ג'דיד" סיפורים ומאמרים. היה לו טור קבוע שפרסם תחת שם העט "סמיר מארד".
בשנת 1974 פרסם מיכאל את הרומן הראשון שלו, "שווים ושווים יותר", העוסק בחיי העולים החדשים של שנות ה-50 בישראל במעברות והאפליה העדתית ממנה סבלו העולים מארצות האסלאם. הספר עורר הדים רבים ומיכאל הוזמן להשתתף בתוכנית התרבות "טנדו", ששודרה ב בהנחיית ירון לונדון, שם זכה לראשונה לחשיפה תקשורתית.

בשנת 1975 פרסם מיכאל את ספר הילדים הראשון שלו "סופה בין הדקלים", על הרפתקאותיהם וגבורתם של נערים ונערות יהודיים בעיראק, בימי מלחמת העולם השנייה. הספר זכה להצלחה רבה, ובעקבותיו ביקשה הוצאת "עם עובד" שמיכאל יכתוב ספר ילדים על תקופת המעברות. הספר "פחונים וחלומות" יצא לאור ב-1979.

בשנת 1977 פרסם מיכאל את הרומן השני שלו, "חסות". סיפור העלילה נסוב סביב קבוצה של פעילי שמאל יהודים וערבים במהלך מלחמת יום הכיפורים. בין חברי הקבוצה משורר ערבי צעיר שהשלטון מבקש לפקח עליו (דמות בהשראת סמיח אל-קאסם, או לפי מבקרי ספרות אחרים מחמוד דרוויש). חברי הקבוצה היהודים פורסים על המשורר הצעיר "חסות", מונח הרומז על הנוהג העתיק של שליט או אדם בעל מעמד לתת חסות לאדם נרדף.

בשנים 1981–1987 תרגם את הטרילוגיה הקהירית, סדרה של שלושה ספרי רומן היסטורי, אשר נכתבו בין השנים 1957-1956 במצרים, על ידי הסופר ואיש הרוח המצרי נגיב מחפוז.

בשנת 1987 פרסם מיכאל את "חצוצרה בואדי", אשר עובד למחזה מצליח שנה אחר כך בידי שמואל הספרי. ב-2001 עובד הספר לסרט שזכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. בשנת 2002 חגגה הוצאת "עם עובד" את ההדפסה ה-29 של "חצוצרה בואדי", עם יותר מ-100 אלף עותקים שנמכרו עד אז.

בשנת 1993 יצא לאור ספרו "ויקטוריה", המגולל את סיפור חייה של אישה יהודיה החל מילדותה בבגדאד ועד לזקנתה בישראל. על הספר כתב המשורר נתן זך: "מדובר ברומן הטוב ביותר, שבמרכזו עלילת חיי אישה, שנכתב בשפה העברית". הספר תורגם גם לערבית והופץ בעיראק וברחבי העולם הערבי.

ב-2001, הוציא את ספרו החצי-אוטוביוגרפי "מים נושקים למים". ב-1955 החל לעבוד כמודד בשירות ההידרולוגי של משרד החקלאות, שם עבד שלושים שנה, עד לפרישתו\ וחוויותיו כעובד השירות ההידרולוגי שימשו השראה לספרו הזה.

בשנת 2005 יצא לאור ספרו "יונים בטרפלגר" המגולל את סיפורו של זאב אפשטיין, גבר ישראלי עשיר ומצליח, בן מסור לאמו ניצולת השואה, המגלה יום אחד שהוא בן מאומץ: הוריו הביולוגיים הם פלסטינים שנמלטו מחיפה בשנת 1948, ומי שחשב להוריו מצאו אותו בבית נטוש. בהמשך אמו הביולוגית, נבילה, מגלה אותו ונכנסת לחייו, ונרקמים ביניהם יחסים קרובים. הספר נכתב על פי ספרו של הסופר הפלסטיני ע'סאן כנפאני, 'השיבה לחיפה', שהתפרסם ב-1969, כעין סיפור המשך. באפריל 2005 פורסמה כתבת שער של דליה קרפל במוסף "הארץ" על הספר, תחת הכותרת "סופר תחת השפעה". בכותרת המשנה נכתב: "לסמי מיכאל יש ספר חדש, 'יונים בטרפלגר'. הוא נכתב על פי ספרו של הסופר הפלסטיני עסאן כנפאני, 'השיבה לחיפה', שהתפרסם ב-1969. משום מה מיכאל לא מצא לנכון לתת לכנפאני קרדיט עד שב'עם עובד' גילו את הזיקה ברגע האחרון". הכתבה עוררה את זעמו של מיכאל, בשל העובדה שבעשרות ראיונות שקיים בשנתיים שקדמו לפרסום ב"הארץ", הדגיש את הזיקה בין ספרו לרומן שכתב כנפאני. תחילה ביקש להגיש תביעת דיבה, אלא שהעניין הגיע לבוררות שבעקבותיה פרסם עיתון "הארץ" ההתנצלות.

בשנת 2018 זכה מיכאל בפרס עגנון לאמנות הפרוזה.

 תפקידים ועשייה ציבוריים 
 בשנת 1955 התמודד מטעם המפלגה הקומוניסטית הישראלית למועצת פועלי חיפה, אך זמן קצר אחר כך פרש מהמפלגה לאחר שהתאכזב מהטוטליטריזם של ברית המועצות ומהדרישה של מנהיג המפלגה מאיר וילנר לנאמנות אליה.
 בשנים 1980–1991 התגורר בעיר מעלות-תרשיחא. מיכאל מונה על ידי בית המשפט העליון, בשנת 1991, כבורר שאלת העברתם של תלמידים ממעלות לבית־הספר ניסיוני חדש בתפן, זאת לאחר שקבוצת הורים ממעלות יזמה הקמת בית־ספר ניסיוני חדשני באזור. משרד החינוך אישר את הפרויקט, התעשיין סטף ורטהיימר תמך בפרויקט ותרם את המבנה, אך ראש מועצת מעלות־תרשיחא, שלמה בוחבוט, החליט למנוע מילדי מעלות את המעבר לבית הספר החדש. בוחבוט נימק את התנגדותו בכך, שמדובר בבית־ספר אליטיסטי לעשירים אשכנזים, האשים את ורטהיימר בגזענות ופטרונות, והכריז כי ילדי מעלות צריכים להישאר ביישוב. מיכאל הכריע כי בית הספר יוקם. הוא הסביר כי כאדם ליברלי הוא מכיר בזכות ההורים להחליט על חינוך ילדיהם, אך הוסיף ואמר: "ההחלטה לא הייתה קלה מבחינה מצפונית; למעשה גזרתי שנבחרת מובילה של ילדים, השייכים לשכבה מבוססת, תיגזל מהיישוב ותעבור לבית־ספר שנמצא מחוץ לתחומו. מבחינה זו כאבתי את כאב המקום, ואת כאבו של בוחבוט, שהיה ממש מופנם בתוכי".
 בשנת 2001 נבחר לכהן כנשיא האגודה לזכויות האזרח, תפקיד בו כיהן עד 2023.
 ב-2013 הוקמה "עמותת סמי מיכאל" במטרה להפיץ את מורשתו. החל משנת 2017 מחלקת העמותה פרס ליחידים "העושים למען החברה בכל הקשור בצמצום פערים ובמתן שוויון הזדמנויות, ברוח תפיסת מורשתו של הסופר סמי מיכאל, תוך שימת דגש על פריפריה חברתית וגאוגרפית". בין הזוכים בפרס נמנים יואב ללום ושלמה סבירסקי.
 מיכאל הוצב מספר פעמים ברשימת מרצ לבחירות לכנסת, ב-1992 וב-1996.

חיים אישיים
מיכאל היה אחיה של נדיה, אלמנתו של אלי כהן, שפעל בסוריה בשירות המוסד הישראלי. היה נשוי שנים רבות למלכה מיכאל, מורה שהקימה וניהלה במשך שנים את בית הספר רוממה בחיפה. לשניים בת, דקלה, מורה אף היא, ובן, אמיר, שניהל את בית הספר העל-יסודי משגב ואחר כך היה מפקח מחוז צפון במשרד החינוך. אחר כך נשא לאישה את רחל יונה מיכאל, שהייתה עיתונאית בעיתונים "דבר" ו"הפטיש" ובתחנת הרדיו קול ישראל. אחייניתו, בת אחותו לינדה, היא עיתונאית "הארץ" ורד לי.

 עמדותיו 
מיכאל היה אתאיסט מוצהר והביע את דעותיו על כך במספר ראיונות שערך בתקשורת. בעקבות חשיפת המחתרת היהודית ב-1984 כתב: .

מיכאל היה סבור שמדינת ישראל מעולם לא התעמתה ישירות עם שלוש בעיות היסוד שמלוות אותה מיום היווסדה: מקומה של ישראל בתוך העולם הערבי, פערים חברתיים גזעניים, ודת מול חילוניות. יהודי ארצות-ערב שהגיעו לאחר הקמת המדינה נחשבו בעיני היישוב הוותיק האשכנזי, כלא שונים בהרבה מהאויב הערבי המובס. הם דיברו בשפתו, הם אימצו את מנהגיו ואפילו העניקו לצאצאיהם שמות ערבים. בעיני היישוב הוותיק הם היו פרימיטיביים ונחותים, ממש כמו האויב שהכריעו אותו בשדות הקרב. ומאז הקמת מדינת ישראל הקרע הזה לא התאחה ולובש צורה של גזענות, וחברתית הוא מתבטא בפער מעמדי. בנוסף הגוש החרדי האשכנזי ראה ביהדות המזרח סכנה קיומית. מאחר שבאמונתה, היהדות המזרחית לא נשאה אופי קיצוני. היא התפתחה בחיק האסלאם הערבי כדת פרגמאטית. אפילו יהודים מזרחים שוויתרו על המסורת הפרגמאטית, הצטרפו לחרדים ואימצו את הקודים הנוקשים שלהם, הוקפו על-ידי החרדים האשכנזים בבידוד גזעני בתוך הריכוזים שלהם בישראל.

לגבי הסכסוך הישראלי-ערבי כתב: .

מיכאל יצא כנגד הרעיון של "זהות מזרחית" וטען כי זהו תוצר של הגדרת נגד ל"מחנה האשכנזי" בניסיון לשמור על הגמוניה תרבותית וכלכלית של האשכנזים. הוא טען שמפא"י יצרה זהות זו, המבוססת על הסטריאוטיפים של המעמד הנמוך בקהילות אלה. עוד הוא היה סבור שדווקא היהודים הכפריים ממזרח אירופה, שהיו רוב היהודים בתחום המושב, לא עלו ברמתם על הכפריים יוצאי ארצות האסלאם, והם ראויים לשם הגנאי "מזרחיים" בשל מוצאם הגאוגרפי. הוא התנגד להכללת יהודי ארצות האסלאם כמקשה תרבותית אחת, בנימוק שלכל תפוצה יהודית היו תרבות והיסטוריה עצמאיות עוד טרם הפיכת הערבית לשפה השולטת בארצות אלה. מיכאל התנגד גם להכללת הספרות של יוצאי ארצות האסלאם כ"ספרות אתנית" בעוד שספרות של סופרים אשכנזים אינה נחשבת לכזאת.

פרסים והוקרה

תוארי דוקטור לשם כבוד
 1995 – האוניברסיטה העברית בירושלים
 2000 – אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 2002 – אוניברסיטת תל אביב
 2008 – המסלול האקדמי המכללה למינהל
 2009 – אוניברסיטת חיפה

יצירתו
רומנים
 שווים ושווים יותר, הוצאת "בוסתן", 1974 
 חסות, סדרת ספריה לעם, הוצאת עם עובד, 1977
 חופן של ערפל, סדרת ספריה לעם, הוצאת עם עובד, 1979
 חצוצרה בואדי, ספריה לעם, עם עובד, 1987. עובד לתיאטרון ולקולנוע.
 ויקטוריה, ספריה לעם, עם עובד, 1993
 הכנף השלישית, כתר הוצאה לאור, 2000
 מים נושקים למים, ספריה לעם, עם עובד, 2001
 יונים בטרפלגר, ספריה לעם, עם עובד, 2005
 עאידה, כנרת זמורה-ביתן, 2008. הספר ראה אור גם בכורדיסטן.
 מעוף הברבורים, כנרת-זמורה-ביתן, 2011
 יהלום מן הישימון, כנרת-זמורה-ביתן, 2015

ספרי ילדים ונוער
סופה בין הדקלים, 1975. מהדורה בעברית קלה: 1978. (פרס זאב)
פחונים וחלומות, 1979
 אהבה בין הדקלים, 1990
 שדים חומים, 1993
אותיות הולכות לים, 2009
צרצרון שר גם בחורף, 2012
טיפה וטיפונת, 2014

ספרי עיון
 אלה שבטי ישראל, 1984
 גבולות הרוח: שיחות עם רוביק רוזנטל, סדרת "קו אדום", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000
 החוויה הישראלית, 2001

מחזות
 כוכב זוהר, הצגת ילדים, 1971
 שדים במרתף – הועלה בתיאטרון חיפה, 1983
 תאומים – הועלה בתיאטרון חיפה, 1988
 הוא – הועלה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא תל אביב, 1999

תרגומים
 הטרילוגיה הקהירית (ثلاثية القاهرة), נגיב מחפוז, הוצאת ספרית פועלים
 בית בקהיר (بين القصرين), 1981
 כמאל (قصر الشوق), 1984
 דור שלישי (السكرية), 1987

לקריאה נוספת
 גבולות הרוח: רוביק רוזנטל משוחח עם סמי מיכאל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, קו אדום, תל אביב, 2000.
 ניצה בן-דב, "חותם עיראקי ביצירתו הישראלית של סמי מיכאל", בתוך: חיים כתובים: על אוטוביוגרפיות ספרותיות ישראליות, הוצאת שוקן, 2011, עמ' 147–156.
 ניצה בן-דב, "אחים בדם ב'יונים בטרפלגר' של סמי מיכאל", בתוך: חיי מלחמה: על צבא, נקמה, שכול ותודעת המלחמה בפרוזה הישראלית, הוצאת שוקן, 2016, עמ' 257–287.
 יגאל שוורץ (עורך), נסיך ומהפכן: עיונים בפרוזה של סמי מיכאל, הוצאת גמא, 2016. אסופת מאמרים פרי כנס על יצירתו של מיכאל שנערך באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו בשנת 2015.


קישורים חיצוניים






 הספרים של סמי מיכאל באתר עם עובד


 סמי מיכאל - שווים ושווים יותר, 1974 | טנדו עם ירון לונדון, בערוץ היוטיוב של כאן חינוכית
  - ריאיון
  - ריאיון

  - ריאיון


 קובי מידן, חוצה ישראל - שיחה עם סמי מיכאל (חלק א'); (חלק ב'), הטלוויזיה החינוכית הישראלית, לרגל הוצאת ספרו "היהלום מן הישימון"





 זיוה שמיר, עיון ב"חצוצרה בוואדי" של סמי מיכאל, אתר מב"ע, אפריל 2024


 מכּתביו 







 עם מותו 








 סופר, מתרגם וקומוניסט: פרידה מסמי מיכאל, מתי שמואלוף באתר העוקץ, 02.04.2024



הערות שוליים

*
קטגוריה:סופרים יהודים עיראקים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:עיתונאים יהודים עיראקים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עובדי משרד החקלאות
קטגוריה:נשיאי האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:חברי המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל
קטגוריה:אתאיסטים יהודים
קטגוריה:אתאיסטים ישראלים
קטגוריה:ואדי ניסנאס: אישים
קטגוריה:זוכי פרס א.מ.ת.
קטגוריה:זוכי פרס ברנר
קטגוריה:זוכי עיטור אנדרסן
קטגוריה:זוכי פרס אקו"ם
קטגוריה:זוכי פרס קוגל
קטגוריה:זוכי פרס נשיא המדינה לספרות
קטגוריה:זוכי פרס זאב
קטגוריה:זוכי פרס עגנון לאמנות הפרוזה
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 1987
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה
קטגוריה:פעילי מרצ
קטגוריה:מתרגמים מערבית לעברית
קטגוריה:זוכי פרס שולמית אלוני
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024