גד יעקבי

ממוזער|260px|שמאל|גד יעקבי בטקס הנחת הפס הראשון בקו הרכבת לאילת, 1975
גד יעקבי (18 בינואר 1935 – 27 באוגוסט 2007) היה חבר הכנסת, שר בממשלות ישראל ושגריר ישראל באו"ם. בנוסף לפעילותו הציבורית היה משורר פורה, ופרסם ספרי עיון וספרי ילדים.

ביוגרפיה
יעקבי נולד בכפר ויתקין לאלכסנדר ושרה יעקבי, משפחה בעלת רקע חקלאי. סיים את בית הספר התיכון בכפר ויתקין בשנת 1953. שירת בצה"ל בחיל המודיעין, ולאחר שהשתחרר למד באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1958 סיים את לימודי התואר ראשון במדע המדינה ובשנת 1960 סיים את לימודי המוסמך בכלכלה, כאשר את חלק מלימודיו עשה באוניברסיטת הרווארד.

כנער החל יעקבי בפעילות ציבורית במסגרת תנועת העבודה. בתחילה היה פעיל בתנועת הנוער העובד והלומד, ועם סיום לימודיו החל בפעילות מפלגתית שקירבה אותו אל משה דיין, ממנהיגי מפא"י. בשנת 1959 שימש מנהל לשכתו ודובר משרדו של דיין, לאחר שזה נבחר לתפקיד שר החקלאות בכנסת הרביעית. הוא שימש עוזר שר החקלאות בשנים 1960–1961 וראש המרכז לתכנון ופיתוח כלכלי במשרד החקלאות בשנים 1961–1966, בתמיכת פטרונו הפוליטי דיין.

המשבר הפוליטי שהביא להקמת רפ"י הביא לפרישת משה דיין ממשרד החקלאות בשלהי שנת 1964, ובשנת 1966 פרש גם יעקבי מתפקידיו במשרד והצטרף לרפ"י. הוא שימש נציגה של המפלגה החדשה בוועדה המרכזת של ההסתדרות ובהנהלת חברת העובדים. כשהתמזגה רפ"י לתוך מפלגת העבודה, התמנה לחבר לשכת המפלגה, ובבחירות לכנסת השביעית בשנת 1969 נבחר לראשונה לחבר הכנסת. בבחירות אלו בחרה כל אחת מהמפלגות שהרכיבו את המערך את מועמדיה בנפרד, ואנשי רפ"י בחרו את מועמדיהם בבחירות חשאיות שנערכו בין חברי "לשכת המפלגה". בבחירות אלו זכה יעקבי במקום השני, המבטיח משרת שר על פי ההסכמים שבין מפלגות המערך, כשהוא מקדים את שמעון פרס הוותיק. למרות זאת, ויתר יעקבי על מקומו לטובת פרס ושימש חבר הכנסת בלבד, כשהוצב במקום ה-31 ברשימת המערך, בעוד שפרס מונה במקומו לשר. באוקטובר 1970 מונה לסגן שר התחבורה.

בשנת 1972 מונה יעקבי לסגן שר התחבורה, וב-1974 התמנה לשר התחבורה בממשלת רבין הראשונה. בשנה זו בחר טיים מגזין את "50 מנהיגי העתיד" ממדינות שונות בעולם, וציין את יעקבי ואת שולמית אלוני כמנהיגי העתיד של ישראל.

בשנת 1977 הוצג יעקבי על ידי שמעון פרס כמועמד המערך לתפקיד שר האוצר והוצב במקום ה-12 ברשימה. אולם לאחר הבחירות לכנסת התשיעית ותבוסת המערך בבחירות הסתפק בתפקיד יושב ראש ועדת הכלכלה.

בממשלת האחדות הלאומית שהוקמה ב-1984, לאחר שהוצב במקום השמיני ברשימת המערך, מונה לשר הכלכלה והתכנון. משרד הכלכלה והתכנון היה קיים בין 1981 ל-1995, ועסק בתיאום כלכלי בין משרדי הממשלה. על אף שרבים סברו שהמדובר במשרה חסרת תוכן שנוצרה מטעמים קואליציוניים, ניסה יעקבי לקבל למשרדו סמכויות כלכליות רבות ככל האפשר. בתקופה זו נטל חלק בעיצוב מדיניותה הכלכלית של ישראל, וביישום תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, שהביאה לישראל יציבות כלכלית לאחר האינפלציה הגבוהה בשנים שקדמו ל-1985. יעקבי ניסה להכניס תוכן כלכלי למשרת שר זו, תוך כדי שהוא מנסה לשמור על מעמדו כאישיות הכלכלית הבכירה במפלגת העבודה גם בתקופה בה שימש שמעון פרס שר האוצר. ביוני 1987 לאחר פרישת אמנון רובינשטיין מהממשלה, שימש יעקבי גם שר התקשורת, תפקיד בו שירת גם במהלך ממשלת ישראל העשרים ושלוש עד נפילתה בעקבות "התרגיל המסריח". בתקופת כהונתו כשר נראה יעקבי כאיש המרכז-שמאל, והשמיע דעות בעד "שלום תוך ויתור על רוב שטחי יהודה שומרון וחבל עזה המאוכלסים בצפיפות על ידי ערבים".

השפעתו הפוליטית וכהונתו כשגריר ישראל באו"ם
יעקבי ראה עצמו כאיש "דור הביניים" במפלגת העבודה, אליו היו שייכים אישים כמשה שחל, יעקב צור ושושנה ארבלי-אלמוזלינו. עם תחילת שנות ה-90 נראה לרבים כי היריבות רבת השנים בין שמעון פרס ויצחק רבין הביאה את המפלגה להפסדים במערכות הבחירות, וכי הגיע תורו של דור זה לצעוד לקדמת הבמה ולקבל את ההנהגה. בשנת 1992 העמיד עצמו יעקבי כמועמד לראשות מפלגת העבודה, בבחירות בהן התמודדו שמעון פרס, יצחק רבין, אורה נמיר וישראל קיסר. בצעד מפתיע, הודיע יעקבי לבסוף כי ויתר על התמודדותו, וביקש מתומכיו לבחור ביצחק רבין. לאחר מכן, ולאור תוצאות הבחירות המקדימות, טען יעקבי כי צעד זה הוא שהביא לבחירתו של רבין, שנבחר בסיבוב הראשון במספר קולות גבוה אך במעט מ-40%, ולולא תמיכת אנשי יעקבי, לא היה מצליח להגיע ל-40%, ולפי חוקת המפלגה היה צורך בסיבוב שני, שיש סיכויים רבים לכך שבו היה מנצח פרס.

יעקבי נכשל בבחירות המקדימות לתפקיד חבר הכנסת במפלגת העבודה כשזכה במקום ה-45, ולא נבחר לכנסת ה-13. רבין מינה אותו לשגריר ישראל באו"ם - תפקיד אותו מילא בין ספטמבר 1992 ליוני 1996, עת נבחר בנימין נתניהו לראשות הממשלה. מששב לישראל מונה ליו”ר חברת החשמל, תפקיד שמילא עד דצמבר 1998 וליו”ר רשות הנמלים והרכבות מאוקטובר 2000 עד אוקטובר 2003. כיהן כמרצה במרכז הבינתחומי הרצליה ובהנהלת מספר עמותות ציבוריות, בהן מרכז רבין. קיבל את פרס בן-גוריון בשנת 2004. לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים המשיך להשמיע דעותיו בענייני השעה.

פעילותו הספרותית וחייו האישיים 
במהלך כל הקריירה הפוליטית שלו פרסם יעקבי ספרים רבים – ספרי עיון, אוטוביוגרפיות, ספרי ילדים וספרי שירה. שיריו של יעקבי זכו לתשבחות ופורסמו בהוצאות ספרים מכובדות. המשוררת חלי אברהם איתן כתבה על ספר שיריו "עד בוא היום" כי "המשורר מיטיב לחדור, מזווית העין של האמן המאמין בקיום המטאפיזי, לנבכי נפשו שלו ולנבכי נפש האדם באשר הוא, לדלות ממרחבי המקום והזמן את חומריה, ונע בין תודעת הסוף והאינסוף בעולמנו". המשוררת אורנה רב-הון כתבה כי "שירתו של גד יעקובי היא שירה קסומה ומלאת מעמקים, וכל הקורא בה ידלה ממנה ניצוצות נסתרים, ניצוצות של חמלה ואהבת האדם".

בצעירותו נישא יעקבי לטובה, ולזוג נולדו שלושה ילדים. בהם, יואב, שהתפרסם כמתופף של להקת הפאנק Mr. Error Sound System (שבהמשך קיצרה את שמה ל-M.E.S.S). בשנת 1974 התגרש ונישא לנלה, דיילת באל על ואלמנתו של לוחם ממלחמת ההתשה. נולדה להם בת ב-1982. מאוחר יותר התגרש מנלה ונישא בשלישית לאסתר בכרך יעקבי, אדריכלית פנים ונשיאת אגודת "סיסטיק פיברוזיס ישראל".

יעקבי יצא לטורונטו שבקנדה לצורך ניתוח בלבו ונפטר בבית חולים שם ב-27 באוגוסט 2007, י"ג באלול ה'תשס"ז בגיל 72. הוא נקבר למחרת בבית העלמין קריית שאול.

ספריו
ספור בצבעים על אבל ועל אם, לילדים, צייר גיל אלקבץ, גבעתיים 1988.
המסע אל הדבש, לילדים, איורים: אורה איל, הוצאת כתר ירושלים, 1991.
אני, לילדים, ציורים ועטיפה נורית צרפתי, עם עובד תל אביב תשמ"ו 1986.
מקום קרוב, שירים, תל אביב 1997.
עד בוא היום, שירים, תל אביב, 2004.
עומס החום, רומן, תל אביב, 2000.
 ההתרחשויות בזמן קצוב: מבחר שירים 1991 - 2007, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007.
 ראש בעננים, אפיק ספרות ישראלית, 2013.
ספרי עיון:
 "עוצמתה של איכות" (1972)
 "החופש לבחור", עם עו"ד אהוד גרא, תל אביב, עם עובד, (תשל"ה). (1975)
 "הממשלה", עם עובד תל אביב, תשמ"ג (1980)
 (The Government of Israel (1981
 "קריאת כיוון" (1983)
 "כחוט השערה", איך הוחמץ הסדר בין ישראל למצרים ולא נמנעה מלחמת יום-הכיפורים, ידיעות אחרונות, עידנים תש"ן, (1990)
 "העתיד מתחיל עכשיו" (1992)
 "יומן ניו-יורק", סיפורו של שגריר ישראל לאו"ם, משכל תל אביב, (1997).
 "חסד הזמן" - פרקי אוטוביוגרפיה, משכל תל אביב, (2002)
 "פגישות במסלול חיי", הוצאת כרמל, ירושלים, תשס"ט 2009.

לקריאה נוספת
ראיה פוליטית-עיונית על עבודת הממשל, על ספרו של יעקבי, "הממשלה", מאת יצחק גל-נור, נדפס ב"מדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים", 18, תשמ"ב 1982.
 יאיר קוטלר, הנבחרת הלאומית, כרך ב', פרק א' (7), ירדן הוצאה לאור, 1988, עמודים 166 - 199

מאמרים משלו
"איש יהודי קשה עורף", ראיית הנולד בהכרעותיו של בן-גוריון, "כיוונים חדשים" 12, 2005.
האם יש עתיד לישראל בלי ציונות?, "כיוונים חדשים" 5, 2002.
המשבר הפוליטי בתקופת ה"המתנה": גורמים ותוצאות, "שישה ימים - שלושים שנה", 1999.
פרידה ממדיניות העבר: תוכנית מיתאר חדשה לישראל, "כיוונים חדשים" 3, 2000.
.

קישורים חיצוניים





 גד יעקבי, באתר איגוד הסופרים בישראל
הארכיון של גד יעקבי באתר ארכיון המדינה

 ראש בעננים, סיפור, עתון 77, גיליון 324, ספטמבר 2007
  - מאמר הקורא לסיום הסכסוך הישראלי פלסטיני.




הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:שגרירי ישראל באו"ם
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:סגל המרכז הבינתחומי הרצליה
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השתים עשרה
קטגוריה:יו"ר חברת החשמל
קטגוריה:זוכי פרס בן-גוריון
קטגוריה:כפר ויתקין: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2005
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הכלכלה
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל השבע עשרה
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל ה-21
קטגוריה:חברי הכנסת: משוררים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007