היסטוריה של העיתונאות בארץ ישראל

שמאל|ממוזער|250px|עיתונים בישראל, 1949
היסטוריה של העיתונאות בארץ ישראל היא מונח המתאר את תקופת הזמן של הפעילות העיתונאית העברית בארץ ישראל, לפני הקמת מדינת ישראל אחריה, כמעט 200 שנה אחרי שהעיתונאות היהודית ואחריה גם העברית התבססו באירופה.

 רקע 

במחצית הראשונה של המאה ה-17 נוסד העיתון "גזטה די אמסטרדם", הנחשב לעיתון היהודי הראשון בעולם. הוא נכתב בספרדית ויצא לאור כנראה החל משנת 1672 (ראו משמאל הגיליון הישן ביותר הקיים כיום,). כעשור וחצי אחריו החל לצאת לאור העיתון היהודי השני, קורנטין, שנועד לכאוכלוסיית האשכנזים באמסטרדם. גליונו הראשון ראה אור לראשונה ב-16 באוגוסט 1686. הוא נכתב ביידיש ובכתב רש"י והתקיים שנה וחצי. שני העיתונים יועדו בעיקר לסוחרים ומרכזם היה מסחר וכלכלה, אך הופיעו בהם גם ידיעות מדיניות ואחרות. כתב העת העברי הראשון היה כנראה פרי עץ חיים, שיצא לאור אף הוא באמסטרדם החל מ-1691 במשך יותר ממאה שנים וכלל בעיקר קובץ שו"ת תורני.

בשנות ה-40 של המאה ה-19 התרחשה התפתחות מואצת של העיתונאות היהודית. אחת הסיבות לכך הייתה עלילת דמשק, שהותירה חותם עמוק על הקהילות היהודיות בעולם. ב-1856 החל לצאת לאור העיתון העברי הראשון במרכז אירופה - "המגיד", לאחר 4 שנים יצא לאור "המליץ" ושנה נוספת אחר כך גם "הצפירה".שבועונים שיצאו במקביל הוסיפו ויצקו את יסודות העברית שפרחה יותר מאוחר בא"י.

תולדות העיתונאות העברית בארץ ישראל 
לפני התקופה הראשונה 1672-1863 - הופעתם של העיתונים הראשונים בארץ ישראל
תקופה ראשונה: 1863-1864 - הופעתם של שני העיתונים הראשונים בירושלים.
תקופה שנייה: 1870-1914 - הופעתם המחודשת של עיתונים עבריים בארץ ישראל, לאחר שקודמיהם נסגרו בהוראת הטורקים.
תקופה שלישית: 1919-1948 - סוף מלחמת העולם השנייה והקמת המדינה.

 לפני התקופה הראשונה 
עיתונים יהודים רבים ראו אור במדינות אירופאיות ולא בארץ ישראל, אך רבים מחוקרי ההיסטוריה של התרבות היהודית טוענים כי העיתון "לדינשטאגישי קורנאט" שמשמעותו בעברית: "השליח של יום שלישי" היה העיתון הארץ-ישראלי היהודי הראשון, שהגיליון הראשון שלו יצא ב-13 באוגוסט 1686. העיתון נכתב ביידיש בכתב רש"י והתקיים שנה וחצי. עם זאת, יש חוקרי היסטוריה יהודית שטוענים כי העיתון הראשון היה דווקא "גאזיטה דה אמסטרדם", שהופיע לראשונה בשנת 1672 והתקיים כשלושים שנה.

העיתונים באותן התקופות היו בשלבים מוקדמים והיו מיועדים בעיקר לסוחרים.ממוזער|מכבש דפוס שנרכש על ידי משה מונטיפיורי

תקופה ראשונה
שמאל|ממוזער|250px|יואל משה סלומון
התקופה הראשונה בישרה את ראשית העיתונאות בארץ ישראל, שני עיתונים נולדים: הלבנון וחבצלת:
 "הלבנון" - נוסד כמקור פרנסה על ידי יואל משה סלומון ומיכל הכהן. הם שבו לירושלים לאחר שלמדו דפוס בגרמניה והקימו בית דפוס. בגלל ההוצאות שהיו כרוכות בהקמת בית הדפוס הם קיבלו שותף נוסף, יחיאל ברי"ל. על מנת ששלושתם יוכלו להתפרנס הם הוציאו את העיתון כמוצר נלווה לבית הדפוס. בעיתון היו מדורי מסחר, כלכלה וכו'. הוצאת עיתונים שאינם ממקור דתי - חרדי נתקלה כבר אז במאבקים בתוך החברה היהודית בישראל.
 "חבצלת" - קם לאחר כמה חודשים. בעליו ועורכיו היה ישראל ב"ק. הוא הוציא את העיתון כתגובה על הוצאת הלבנון ומשום שבית הדפוס של סלומון היווה איום על בית הדפוס שלו. כותרת המשנה של חבצלת הבטיחה לקוראים שהעיתון ישמיע חדשות מ"ערי יהודא וחוצות ירושלים".

שני העיתונים סבלו מבעיות כלכליות ועל כן התפתחה יריבות קשה ביניהם. ב-1864, לאחר שהופיע גיליון שני של הלבנון, אחרי שהייתה הלשנה שהלבנון כותב נגד הטורקים, התקבל צו של השלטונות הטורקים לסגור אותו. הלבנון לא מת גם לאחר שהוא נסגר. אחד מעורכיו, יחיאל ברי"ל, המשיך להוציא אותו לאור בפריז. החבצלת קיבל רישיון מחודש להוציא את העיתון אחרי פסק זמן של 5 שנים ויצא כדו-שבועון. העיתון המשיך לצאת ברציפות עד 1911. ב-1882הופץ באימפריה העות'מאנית עיתון יהודי בלדינו בשם איל טיימפו"

תקופה שנייה

השפה העברית לא הייתה נפוצה בא"י. העברית לא מתה והשימוש בה היה בעיקר בקריאה ולא כשפת דיבור. בן יהודה הוסיף נדבך בתחייתה כשפה מדוברת. כתוצאה מכך היקף תפוצת העיתונים גדל וכך גם גידול במספר הקוראים.

שנת 1881 נחשבת לנקודת ציון. בשנה הזו אליעזר בן-יהודה מצטרף תחילה למכללת חבצלת, ולאחר שלוש שנים הוא מוציא את עיתון "הצבי". לאחר מכן הוא רכש את הזכויות על העיתון ועל הזכות להשתמש בשם.

ב-1884 בן יהודה החל להוציא עיתון עצמאי בשם " עיתון יומי " אף כי יצא פעם אחת בשבוע - וחידש את סגנון הכתיבה תוך שימוש בביטויים חדשים. העיתון עבר גלגולים שונים שבסופם יצא כשבועון ולאחר מכן כעיתון יומי. ב-1896 הוציא בן יהודה את כתב העת השקפה שהחליף את הצבי בתקופה בה הוא נסגר זמנית (1908-1902).

אליעזר בן-יהודה שינה את העיתונות העברית בא"י. העיתונאות המודרנית במערב הייתה בעיקר עיתונאות פופולרית להמונים. כדי להתפרנס שילב בעיתון מאפיינים של "צהובון", והנהיג שימוש בכותרות גדולות ובידיעות שערורייתיות, שעד אז תפסו מקום שולי. וגם פרסם תרגומים לסיפורים שונים. בן יהודה החל במהפכה בעיתונאות העברית בארץ ישראל. כותרות בולטות ומעוררות עניין השתרעו על כל העמוד הראשון. דוגמה לכותרת מודגשת: "התבערה השלישית בירושלים", (ידיעה שדווחה על ידי בנו, איתמר בן-אב"י).

המהפכה בלטה במיוחד בהפיכתו של הצבי לעיתון יומי, ב-1908, לפני מלחמת העולם הראשונה. וזאת לאחר 45 שנים שבירושלים הופיעו יומונים ושבועונים. תופעה זו הותירה את חותמה גם לאחר מלחמת העולם הראשונה.

תקופה שלישית
אף על פי שלפני מלחמת העולם הראשונה ראו אור בירושלים כמה עיתונים יומיים או יומיים למחצה, אחרי המלחמה החלה להתגבש העיתונאות העברית היומית. העלייה בכמות העולים תרמה גם היא להדפסת עיתונים רבים יותר עקב גידול בקהל הצרכנים, בד בבד העיתונות החלה להיות יותר "רצינית".

ראשון העיתונים שיצא לאור לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא עיתון הארץ, שהחל להופיע ב-1919, ותיק העיתונים בישראל. בתחילת דרכו הופיע בשם "חדשות הארץ", והודפס על ידי הצבא הבריטי. הדפסת העיתון החלה בירושלים ובשנת 1923 עברה הדפסת העיתון לתל אביב, ומאז מעבר זה מסמל את עסקי העיתונים בתל אביב.

זמן קצר לאחר הוצאת העיתון לאור יצא עיתון יומי נוסף - דואר היום, העורך שלו הוא איתמר בן-אב"י, שהיה הראשון שהכניס נורמות מערביות מסחריות לעיתונות בארץ, והביא סגנון לוחמני וסנסציוני, הוא זה שהטביע את חותם הסנסציות בארץ. עד אז יצאו העיתונים רק בשעות הצהריים, וזאת מטעמים כלכליים. דואר היום היה העיתון שהופץ לראשונה בשעות הבוקר.

 פריחת העיתונאות העברית 1930 - 1948 
עם העלייה החמישית, ברובה מגרמניה בשנים 1929-1939, יחד עם העולים, בחלקם משכילים ואליטה תרבותית, חלה פריחה בגיוון הנושאים ובפרסום מסחרי יומי, שבועי וחודשי, בהשפעת העיתונות האירופאית. המחלוקות הפוליטיות בין היהודים בישראל באו לביטוי בעיתונות מפלגתית, כאשר לצידה ניסו לפרוח שבועונים ועיתונים מסחריים ובלתי תלויים. אירועי המכביה ויריד המזרח בתל אביב בשנים 1935-36 גרמו לעניין רב ולפתיחת השוק לעיתונים בלתי מפלגתיים, ולשימוש רב יותר במודעות פרסומת ושיטות פרסום. המרד הערבי הגדול שפרץ בשנים 1936-1939, גרם לירידה בעניין ציבור הקוראים בתרבות האירופאית ועלייה בשימוש בעיתונות לקידום דעות פוליטיות, בחלוקה בין הרוויזיוניסטים ועיתוני המפלגות הסוציאליסטיות בוויכוח מר על עתיד החברה העברית בישראל, לפני הקמת המדינה.

 עיתונות פוליטית 
ב-1925 החל לצאת העיתון דבר עיתון פועלי ארץ ישראל, שאותו הוציאה ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. העיתון יצא לאור עד שנת 1996. בשנים הראשונות היה העיתון היומי המוביל שביטא את ציבור העולים - החלוצים וההתיישבות. בשנות ה-40 כבר נחשב עיתונה של מפא"י, המפלגה שביטאה את ההסתדרות הכללית. עם התלהטות הוויכוחים בתוך תנועות הפועלי מחד, והרוויזיוניסטים מאידך כבר לכל מפלגה היה עיתון. התנועה הרוויזיוניסטית של זאב ז'בוטינסקי הוציאה לאור עיתון שנקרא "העם", לאחר מכן "הירדן" ו"המשקיף". תנועת המזרחי הוציאה את הצופה החל מ-1937. תנועת השומר הצעיר הוציאה את "משמר" בשנת 1943 ובשנת 1948 עיתון זה שינה שמו ל"על המשמר" והיה לביטאונה של מפלגת מפ"ם שהוקמה אז. עיתונות מחתרת פעלה במהלך שלטון המנדט הבריטי, בעיקר במהלך מלחמת העולם השנייה.

 עיתונות מסחרית לא פוליטית 
עיתון בארץ ישראל בתקופה זו שלא היה עיתון מפלגתי היה עיתון מיוחד על אף שעורכו ובעליו העיתונאי אלכסנדר זאובר היה איש התנועה הרוויזיוניסטית. העיתון הגדיר את עצמו כבלתי מפלגתי ובלתי תלוי שעסק ברכילות. אלכסנדר זאובר היה גם המו"ל של שבועון בשם "עיתון חדש" שיצא באוקטובר 1935,והחליף לתקופה קצרה את העיתון החיים הללו.
ממוזער|204x204 פיקסלים|גיליון ראשון של השבועון החיים הללו, בעריכת משה ליבר. 
ב-27בספטמבר 1935 יצא בתל אביב בהוצאת בית הדפוס "הוצאת ארץ ישראל" שבועון מצויר מסחרי בשם "החיים הללו שבועון ארץ-ישראלי מצויר" בעריכת משה ליבר ובבעלות ש. בומזה. שנסגר ביולי 1936. גיליון אחד בשם "פעם אחת, הוצאה חד פעמית" יצא ב-21 באפריל 1936בעקבות פרעות יפו כחלק ממאורעות 1936 על-ידי שלמה שמידט בהוצאת השבועון החיים הללו. עיתוני הבוקר סללו את הדרך לעיתוני ערב. עיתוני הערב הראשונים ראו אור ב-1929, וכתוצאה מכך מהדורת הצהריים של עיתוני הבוקר נפגעת. והיו גורם ירידה בתפוצה של עיתוני הבוקר. הבולט בין עיתוני הערב היה "ידיעות אחרונות",

 מאפיינים עיקריים של התקופה 
 פריחת עיתונאות מפלגתית המשמשת כלי פוליטי שלא למטרת רווח כספי.
 התגייסות קולקטיבית מרצון של עיתונים ועיתונאים למאמץ הלאומי של לפיתוח החברה היהודית בארץ ישראל שלפני הקמת המדינה.
 השפעת העלייה מאירופה על סגנון, נושאים, שימוש בתמונות וסקירות מהעולם. וניסיון להקמת עיתונאות מסחרית בלתי תלויה.

העיתונאות הכתובה במדינת ישראל

החל מקום המדינה היו ניסיונות רבים להוציא עיתונים יומיים חדשים. המחלוקות הפוליטיות הקשות, שלפני הקמת המדינה טושטשו במידה מסוימת, כדי לשמור על אחדות העם במאבק לעליה ומלחמה התעוררו בעוצמה כבר בסיום המלחמה, נשארו מעט עיתונים שניתן להגדירם כמסחריים ולא השתייכו למפלגה פוליטית. המאבק התבטא גם בפעולות אלימות כנגד הוצאת עיתונים. הוותיק מביניהם הוא "ידיעות אחרונות" שהחל להופיע ב-1939 והיה לעיתון הנפוץ ביותר במדינה. (עד2007 עת התחיל לצאת "ישראל היום"שהוא עיתון ממומן, מעורב מאד בפוליטיקה הישראלית ומחולק חינם).. ב-1948 עבר העיתון משבר גדול. קבוצת עיתונאים בראשות עזריאל קרליבך פרשה מ"ידיעות אחרונות" והקימה את "ידיעות מעריב" שהפך מאוחר יותר לעיתון "מעריב"והפך למתחרה קשוח על שוק העיתונים היומיים שנחשבו ללא מוטים פוליטית. משך כ-20 שנה היה "מעריב" לעיתון הנפוץ במדינה. רק ב-1967, בזמן תקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים, כאשר "ידיעות אחרונות" חולק חינם למגויסים, חזר לתפוצה רחבה. בשנות ה-80, נוצר פער מרשים בין שני העיתונים.

 עיתונים שנדחקו מהשוק לאחר קום המדינה 
במרוצת השנים רבים מהעיתונים שפרחו בשנות המדינה הראשונות נדחקו מהשוק ופסקו להופיע.
"הבוקר" - עיתונם של הציונים הכלליים, שהחל להופיע בשנת 1934 בעריכתו של יוסף הפטמן, ונסגר סופית בשנת 1965, לאחר כשלושים שנות פעילות.
"דבר" - עיתון פועלי א"י שהיה עיתונה של ההסתדרות הכללית, שהיה ביטאונה של מפא"י יצא בשנת 1925 והיה שופרה של מפלגת השלטון. אחרי המהפך בשנת 1977 התחיל העיתון לדעוך עד לסגירתו בשנת 1996.
"על המשמר"- נוסד בשנת 1948 והיה לביטאונה של מפ"ם (מפלגת הפועלים המאוחדת) שנוצרה מאיחוד בין השומר הצעיר לאחדות העבודה. משך שנים היה מתח בין שני הפלגים, הקיבוץ הארצי והקיבוץ המאוחד שהגיע לשיאו בעמדה כלפי ברית המועצות אחרי מלחמת העולם השנייה. היה זה עיתון שהרבה לעסוק בפוליטיקה ואף היה לעיתון האופוזיציה והעביר ביקורת נוקבת על הממשלה. בשנת 1995 נסגר.
"חדשות" - יצא בשנת 1984 בפורמט צעיר ושונה מהעיתונים שהיו אז בארץ. היו בו הרבה תמונות צבעוניות, ידיעות סנסציוניות ושפה צעירה וקולחת. זמן קצר לאחר הופעת העיתון, הוא נקלע לשערורייה גדולה כאשר פרסם בניגוד להוראת הצנזורה את תמונת המחבלים החיים שפגעו בקו 300. העיתון נסגר לשלושה ימים וקנה לו שם של אנטי ממסדי. העיתון נסגר בשנת 1993.
יתד נאמן - והחל להופיע בשנת 1985 ופונה לציבור החרדי הליטאי ומזוהה עם מפלגת דגל התורה.

 עיתונים חדשים בתחילת המאה ה-21 
ישראל היום - החל להופיע בשנת 2007. בתחילה עיתון זה חולק חינם בתחנות הרכבת ומאוחר יותר החלו לחלקו בשעות הבוקר המוקדמות לבתים. העיתון בבעלות המיליארדרית מרים אדלסון ועד 2018 נקט קו תמיכה בולט בבנימין נתניהו.
המבשר - החל להופיע בשנת 2009 כעיתון יומי הפונה לציבור החרדי המזוהה עם אגודת ישראל.

השינויים בעיתונות במרוצת שנות המדינה
בימי המנדט הבריטי רובה של העיתונות העברית הייתה עיתונות מפלגתית. עיתונות זו כמעט נעלמה לחלוטין ממפת התקשורת בימינו למעט העיתונות החרדית. הציבור מעוניין פחות לקרוא עיתון מפלגה, ויותר עיתון רב תחומי, בעל דעות מגוונות וחופשי.

 התחרות בין עיתונות פוליטית ומסחרית 
כבר בתחילת שנות ה-70 של המאה הקודמת השפעת העיתונות על דעת הקהל ואפשרויות הפרסום יצרו מתח בין העיתונאות המפלגתית והעיתונות המסחרית, הבלתי תלויה. אמנם העיתונים המפלגתיים נחשבו לבעלי חוסן כלכלי בגלל תמיכת הגופים העומדים מאחריהם, כדוגמת"ישראל היום", אבל עיתונות פרטית כדוגמת - "הארץ", "ידיעות אחרונות", "מעריב" שבבעלות גופים כלכליים גדולים גם הם המשתמשים לעיתים בעיתון להפצת כתבות המשרתות אותם. כתוצאה מכך נוצר לפעמים מתח בין בעלי העיתון מצד אחד, ובין עיתונאים ועורכים שראו עצמם כאחראים לדיווחי אמת וחשיפת פרשיות.

 העיתונות והדמוקרטיה במאה ה-21 
גישת העורכים והעיתונים מתבססת על כך שהעיתונאות היא כלב השמירה של הדמוקרטיה. כל עיתונאי מחזיק בדעה שיש לו תפקיד עיתונאי חשוב, והוא הרשות הרביעית, שבה אין אינטרסים סמויים. גם בית המשפט העליון רואה חשיבות עליונה בקיום עיתונות והכיר בתפקיד העיתונות - "קיימים גורמי בקרה נוספים מחוץ למסגרת".

תקנון האתיקה המקצועית של עיתונאות ישראל אומר שעיתון ועיתונאי יהיו נאמנים לחופש העיתונאות ולזכות הציבור לדעת, הם מגישים לציבור שירות מקצועי ופרסום מדויק, הוגן ואחראי של ידיעות ודעות.

 השפעת המדיה האלקטרונית על העיתונות 
בשנות ה-90 נכנסו בעלי העיתונים גם לתחומי תקשורת אחרים כמו פרסום, מוזיקה, מחשבים ועוד. בשנים האחרונות הם נכנסו גם לעסקי הכבלים והשירות האלקטרוני,

תופעה נוספת שמתרחשת עם השנים היא היעלמות עיתוני הערב. שני העיתונים שעדיין זכו לכינוי עיתוני ערב הופצו בעבר בצהריים. עם הזמן גברה התחרות מול עיתון "הארץ", שהוא עיתון בוקר, וגם העיתונים האלה החלו להדפיס העיתון בלילה, וכך נהפכו כולם לעיתוני בוקר.

גם העיתון חדשות, שהופיע בשעות הבוקר, נתן דחיפה להפיכת כל העיתונים לעיתוני בוקר.

העיתונאות בחברה הדתית-חרדית
במגזר החרדי ובמידה פחותה במגזר הדתי לאומי המשיכה העיתונאות המפלגתית לשגשג.

כך לדוגמה, ביטאונה של אגודת ישראל "המודיע" מופיע ברציפות מאז 1950 ואף המפלגות החרדיות החדשות הקפידו לפתוח עיתונים משלהן ששימש כשופר להשקפות מנהיגיהן: דגל התורה הקימה את "יתד נאמן", הקבוצות החסידיות הקטנות הקימו את המבשר וש"ס את "יום ליום". עיתונאות זו לא מוגבלת למפלגות הרשמיות בלבד וקבוצות משנה שונות, בעיקר חצרות חסידיות, מוציאות ביטאונים משלהן כגון "המחנה החרדי" של חסידות בעלז וכפר חב"ד ומתחרהו בית משיח של חסידות חב"ד.

עם זאת, החל משנות ה-80 החלו גם להופיע עיתונים בלתי מפלגתיים כמו "משפחה" ו"בקהילה".

במגזר הדתי לאומי בלט עיתון "הצופה" שנוסד ב-1937 ושייך לתנועת המזרחי על גלגוליה עד מכירתה לגורמים פרטיים ב-2003. כיום אוחד העיתון בתוך מקור ראשון.

ראו גם
 עיתונאות
 חופש העיתונות
 חופש המידע
 תחקיר עיתונאי
 חיסיון עיתונאי
 מקור (עיתונות)
 עיתונות יהודית היסטורית

לקריאה נוספת 
 גליה ירדני. העיתונות העברית בארץ-ישראל בשנים 1863 - 1904, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשכ"ט.
 שלמה שבא ודן בן אמוץ, ארץ ציון ירושלים, (1973) - לקט מהעיתונות העברית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
 מנוחה גלבוע, לקסיקון העיתונות העברית במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה, הוצאת מוסד ביאליק.
 פרופ' זהר שביט (עורך), תולדות היישוב היהודי בא"י מאז העלייה הראשונה - בנייתה של תרבות עברית, 1998, הוצאת מוסד ביאליק.
 במחלוקת: 60 עימותים שהסעירו את המדינה, עורך: אבי כצמן. הוצאת עם עובד, אוסף מיתר והחברה ההיסטורית הישראלית, 2008.
 עוזי אלידע, העולם בצהוב: לידת עיתונות ההמון הארץ-ישראלית (מ'הצבי' ל'האור' 1884–1914), הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2015.
 ג' קרסל, מאה שנה לרציפותה של העיתונות העברית הארצישראלית, בתוך: קטיף; ילקוט לדברי ספרות, הגות ואמנות ח (תשל"א), עמ' 234–239.
 יחיאל לימור, רפי מן, עיתונאות: איסוף מידע, כתיבה ועריכה, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 35–41

קישורים חיצוניים
 עיתונות יהודית היסטורית - עיתונים יהודים היסטוריים מהארץ ומהעולם הניתנים לחיפוש בטקסט המלא של העיתון
 עיתונאות עברית היסטורית - אוסף נרחב של גיליונות עיתונים עבריים היסטוריים, שיצאו בארץ ובעולם, לעיון ממוחשב, באתר בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי (מפעל הדיגיטציה ע"ש משפחת דוד ופלה שאפל)
 זאב פרי, חיידק העיתונות באתר קולקט (סקירת עיתונות עברית היסטורית מההיבט האספני)











הערות שוליים

*
קטגוריה:המנדט הבריטי: היסטוריה
קטגוריה:התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
קטגוריה:היישוב
קטגוריה:תחיית הלשון העברית
קטגוריה:ישראל: היסטוריה תרבותית