ברכת הבנים

ברכת הבנים היא ברכה הנהוגה בחלק מקהילות ישראל, בה ההורים (או האב בלבד) מברכים את ילדיהם בליל שבת ובערב יום הכיפורים, ובקצת קהילות אשכנז גם במוצאי שבת. נוסח הברכה העיקרי הוא ההקדמה של ברכת יעקב - "ישימך אלהים כאפרים וכמנשה" ולאחריה שלושת הפסוקים של ברכת כהנים.

ברכה זו היא מנהג שמתועד לראשונה בראשית תקופת האחרונים.

מקור הברכה
במקרא בפרשת ויחי, מובא שכשברך יעקב את נכדיו אפרים ומנשה, הקדים ואמר . לפי פרשני המקרא, הכוונה במילים "בך יברך ישראל" היא כי יעקב קבע שברכה זו תהיה נוסח קבוע של ברכה בה יברך ההורה את ילדיו. אולם מפסוק זה אין ללמוד חיוב או מצווה.

מקור המנהג
מנהג ברכת הבנים הופיע לראשונה בסוף המאה השש-עשרה בספרו של הרב חיים בן בצלאל אחי המהר"ל מפראג, וכך הוא כותב:

מנהג זה השתרש בהרבה קהילות ישראל, ומובא גם הרב יוזפא שמש הביא בספרו מנהגי וורמיזא מנהג זה, גם הרב אהרן ברכיה ממודנה בספרו מעבר יבק תומך במנהג זה ומחזק אותו במקורות קבליים, את דבריו העתיק הרב יחיא צאלח בפירושו לתכלאל.

יום הכיפורים
הרב אפרים זלמן מרגליות והרב אברהם דנציג מביאים שהמנהג הנפוץ לברך את הילדים לפני ההליכה לבית הכנסת.

נוסחים
נוסח הברכה הנפוץ הוא:

לבנים: ישימך אלהים כאפרים וכמנשה.

יברכך ה' וישמרך, יאר ה' פניו אליך ויחונך, ישא ה' פניו אליך וישם לך שלום.

השורה הראשונה היא ציטוט מדברי יעקב במעמד המפגש בינו לבין יוסף ובניו  השורה הבאה היא נוסח ברכת כהנים כלשונה.

לבנות: (במקום השורה הראשונה): ישימך אלהים כשרה, רבקה, רחל ולאה.

גרסה זו מושפעת כנראה מדברי העם לבעז ב, "יִתֵּן ה' אֶת-הָאִשָּׁה הַבָּאָה אֶל-בֵּיתֶךָ, כְּרָחֵל וּכְלֵאָה אֲשֶׁר בָּנוּ שְׁתֵּיהֶם אֶת-בֵּית יִשְׂרָאֵל".

הנחת ידיים על הראש
המנהג המקובל הוא שהאב מניח את ידיו על ראש הילדים בעת הברכה, בדומה למעשה יעקב בעת שבירך את בני יוסף – מנשה ואפרים. הרב יעקב עמדין לאחר שמביא מנהג זה בסידורו כותב שיש לברך בנשיאת ידיים על ראש הילדים. כדבריו כתב גם הרב יצחק למפרונטי ולדעתו יש להניח יד ימין על יד שמאל.

בספרות ההלכה תמהו על מנהג זה שהרי קיים איסור להדיוט לברך את ברכת כהנים ככהן.

מחמת חשש זה, מסופר הגר"א, שהאב לא יניח את שתי ידיו בעת הברכה, אלא יד אחת בלבד. אולם הרב עובדיה בשו"ת יחווה דעת דחה הסבר זה למסופר על הגר"א, ומביא טעמים נוספים להקל, ושכך נהגו המקובלים.

מנהגים נוספים

 ברוב הקהילות בירכו את הילדים בבית אך יהודי גרמניה נהגו לברך בבית הכנסת בסיום ערבית של ליל שבת ושל מוצאי שבת. הבנות בורכו בבית.
 בגרמניה נהגו לנשק את יד המברך נשיקה של כבוד, שהרי נשיקה של חיבה אסורה בבית הכנסת.
 בקהילות גרמניה היו שנהגו שגם האב וגם האם מברכים את הילדים בליל שבת.
 יש שנהגו שהאב מברך את בנו גם לפני כניסתו לחופה, ולהבדיל, סמוך לפטירתו של האב.
 במעט קהילות בירך כך המורה את תלמידיו, ובאחרות - רב בית הכנסת את ילדי המתפללים.
 בני עדות מזרח אחדות נוהגים שהאב פורס את טליתו על כל צאצאיו בשעת ברכת כוהנים, ומברכם.

קישורים חיצוניים

 הרב יוסף צבי רימון, ברכת הבנים, מתוך אתר ישיבת הר עציון

 ברכת הסב לילדים בערב יום הכיפורים, 1914, באתר הספרייה הלאומית




הערות שוליים

קטגוריה:מנהגים יהודיים
קטגוריה:ליל שבת
קטגוריה:יום הכיפורים
קטגוריה:ברכות (מנהג דתי)