הומוציסטאין

הומוציסטאין (Homocysteine) היא חומצת אמינו הדומה במבנה שלה לחומצת האמינו ציסטאין. הומוציסטאין מכיל קבוצת מתילן (-CH2-) נוספת לפני קבוצת התיול (-SH).

הומוציסטאין משמש בתא כחומר מוצא לסינתזה של חומצות האמינו מתיונין וציסטאין, המשמשות כאבני בניין לחלבונים החיוניים לבנית רקמות שונות, כגון, החיבור, השלד, העור, השיער והציפורניים, ולצמיחה ולהתפתחות תקינה של האורגניזם. תהליך הייצור של הציסטאין והמתיונין מחייב פעילות משולבת של שלושה ויטמינים השייכים לקבוצת ה-B:

חומצה פולית-(ויטמין B6), קובלמין-(ויטמין B12), ופירידוקסין-(ויטמין B6). מחסור של אחד משלושת הוויטמינים גורם לעצירת תהליך ייצור הציסטאין והמתיונין ורמת ההומוציסטאין בדם עולה.

שמאל|ממוזער|250px|מבנה מולקולרי של הומוציסטאין

 השפעות על הבריאות 
רמות גבוהות של הומוציסטאין נקשרו במשך השנים למספר מחלות, אך חסרות הוכחות מדעיות מספיקות לתועלת בהורדת הרמות הגבוהות. כגון, העדר הוכחה במניעת מחלות לב ומחלות כליה. קימת הוכחה אפשרית, אך לא החלטית לגבי מניעת אוטם שריר הלב,ובריאות העצם. רמה גבוהה בדם של הומוציסטאין מהווה גורם סיכון עצמאי למחלות לב וכלי דם, בהן: מחלת לב כלילית (תעוקת לב, התקף לב), שבץ מוחי, פגיעה בכלי דם הקפיים ומחלות של קרישיות ורידית, אך אינו נחשב לגורם סיכון חשוב כמו גורמי סיכון אחרים כמו עליה ברמת הכולסטרול, עישון, סוכרת ויתר לחץ דם.

עודף בהומוציסטאין
התופעה של רמות גבוהות של הומוציסטאין מכונה היפר-הומוציסטאינמיה . ההומוציסטאין בעל תכונות רעילות ופוגע בתאי האנדותל, התאים היוצרים את השכבה הפנימית של כלי הדם, שתפקידם להגן על כלי הדם. תאי האנדותל מפרישים חומרים האחראים ליכולת כלי הדם להתרחב, מונעים תהליכים דלקתיים בדפנות כלי הדם, מונעים התגבשות של טסיות הדם, מונעים יצירת קרישי דם ומשפרים את זרימת הדם. פגיעה בתפקוד תאי האנדותל גורמת לעלייה בקרישיות הדם ולהאצת תהליך הדלקת בדפנות כלי הדם, הנדחשב לשלב הראשון בתהליך טרשת העורקים, תהליך המוביל בסופו של דבר לחסימת כלי הדם ולמחלות לב. כמו כן, עודף בהומוציסטאין מגביר את תהליך החמצון של הכולסטרול "הרע" (LDL)ושל שומנים אחרים, וכתוצאה מכך הופך אותם למזיקים. כל זה גורם להרס של תאים, ובטווח הארוך, להתהוות מחלות כגון סוכרת, מחלות כלי דם, מחלות לב, אירועים מוחיים , מחלות אוטואימוניות, כגון, קוליטיס כיבית ומחלת קרוהן, מחלת אלצהיימר, וסרטן.

במחקרים אפידמיולוגים נמצא שגם עלייה מתונה ברמת ההומוציסטאין בדם קשורה לפגיעה בתפקוד האנדותל, ומוביל למחלות לב וכלי דם, ולמחלות נוספות. המחקרים הראו שאנשים שרמות ההומוציסטאין שלהם גבוהות מ-15 מיקרומולר נמצאים בסיכון גבוה למחלת לב. מחקרים נוספים הראו שיתר הומוציסטאין הוא גורם משמעותי לגרימת תמותה, ובעיקר בקרב חולים עם סוכרת מסוג 2.

 תסמינים 
עודף של הומוציסטאין בדם ברמות של מעל 50 מיקרומול/ליטר מוביל לתסמינים שונים, כגון, סחרחורת, חולשה, ירידה בשמיעה, דפיקות לב, אי - סדירות של קצב הלב, וחולשת שרירים.

אמצעים למניעת עודף בהומוציסטאין
הדרך הטובה ביותר למניעת עודף של הומוציסטאין בדם היא צריכת ירקות ופירות טריים, דגנים מלאים, דגים ובשר טריים, בהיותם המקורות של הוויטמינים B12, B9, B6, והימנעות ממזונות מעובדים, משומרים וקפואים, וכאלה המבוססים על קמח לבן, אורז לבן, סוכר ושמני טרנס. במדינות כמו צרפת, ספרד, ובארצות בהן מקובלת התזונה הים תיכונית, או התזונה היפנית, רמות ההומוציסטאין נמוכות יחסית ועומדות על 7–8 מיקרומול/ליטר ושיעור התמותה ממחלות כלי דם ולב נמוך. לעומת זאת, במדינות כפינלנד, סקוטלנד, נורוגיה וגרמניה, ובארצות בעלות אוכלוסייה עם רמת הכנסה נמוכה, שבהן לא צורכים די פירות וירקות טריים ודגנים מלאים, רמות ההומוציסטאין הממוצעות עומדות על 10–11 מיקרומול/ליטר ושיעור תמותה ממחלות לב וכלי דם גבוה.

טיפול

טיפול מתן שילוב של חומצה פולית, ויטמין B12 וויטמין B6 כתוספי תזונה מפחית את רמות ההומוציסטאין בדם. אולם, שני מחקרים גדולים שפורסמו ב-2006ת מצאו כי למרות שמתן תוספים אלו הפחית משמעותית את רמות ההומוציסטאין, הסיכון להתקף לב חוזר לא פחת. עדויות מחקריות אלו מעידות כי הפחתת רמות ההומוציסטאין אינה מתקנת במהירות נזקים מבניים לעורקים שכבר קיימים. עם זאת, במחקר ה-HOPE - 2 נמצאה הפחתה יחסית של 24% בסיכון לשבץ מוחי אפילו בקרב חולים שכבר סבלו מפגיעה בעורקים. סקירת מחקרים שהתפרסמה ב-2007 הראתה אף היא כי נטילת חומצה פולית מפחיתה משמעותית את הסיכון לשבץ באמצעות הפחתת רמות ההומוציסטאין. על פי הסקירה, שכללה שמונה מחקרים, תוספת של חומצה פולית מפחיתה את הסיכון לשבץ ב-18%. עוד נמצא, כי היתרון בצריכת החומצה הפולית גדל במשך הזמן, ובתוך שלוש שנים, שיעור ההפחתה בסיכון לשבץ הגיע ל-29%. המחקר אף הראה כי הפחתת הרמות של ההומוציסטאין בגוף ביותר מ-20% מובילה להפחתה של 23% בסיכון לשבץ.

חוסר בהומוציסטאין
החוסר בהומוציסטאין נובע משלושה גורמים: תזונה, תורשה ומחלות הגורמות לליקויים בספיגת הוויטמינים. תהליכי עיבוד המזון גורמים להרס של הוויטמינים, וכתוצאה מכך לחוסר גבולי אצל רבים באוכלוסייה. מחלות הגורמות לליקויי ספיגה, כגון, קרוהן, צליאק ואולקוס, עלולות להוביל לחוסר משמעותי בוויטמינים ולעודף בהומוציסטאין. בנוסף, קיימים לא מעט גורמים תורשתיים המובילים לרמות גבוהות של הומוציסטאין. השכיח ביותר הוא הפגם בגן של האנזים MTHFR. פגם זה הוא המוטציה הגנטית השכיחה ביותר הידועה, והוא מתרחש בכ-15% מן האוכלוסייה.

הרמות התקינות
הרמות התקינות של ההומציסטאין שונות בגילאים שונים. אצל ילדים, הרמות התקינות הן 4-6 מיקרומול/ליטר. אצל מתבגרים ומבוגרים בני 20–40, הרמות התקינות עומדות על 6–8 מיקרומול/ליטר, ובגיל 40 לערך הן עומדות על 10–12 מיקרומול/ליטר ועולות בשיעור של 1 מיקרומול/ליטר לעשור. אצל נשים רמות ההומוציסטאין נמוכות יותר באופן יחסי לגברים בגיל זהה עד לגיל המעבר, ומאותו הגיל, הרמות עולות והופכות זהות לאלה של הגברים בני אותו הגיל.

 קישורים חיצוניים 

הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חומצות אמינו
קטגוריה:ויטמינים
קטגוריה:תזונה
קטגוריה:מחלות לב איסכמיות
קטגוריה:מחלות לב וכלי דם
קטגוריה:מחלות אוטואימוניות
קטגוריה:מחלות מעיים
קטגוריה:מחלות אנדוקריניות, תזונתיות ומטבוליות
קטגוריה:מחלות הקשורות בהזדקנות