אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21

אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, או בקצרה היורו לנבחרות צעירות (עד גיל 21), היא אליפות כדורגל שנערכת כל שנתיים על ידי התאחדות הכדורגל האירופית, אופ"א. האליפות, במתכונתה הנוכחית, התקיימה לראשונה ב-1978. לפני כן, קיימה אופ"א את גביע האתגר עד גיל 23 (בשנים 1967–1970).

עד שנת 2006 התקיימה האליפות בשנים זוגיות, ועמדה בצילם של המונדיאל ואליפות אירופה בכדורגל המתקיימים באותן שנים. החל מ-2007 האליפות נערכת בשנים אי-זוגיות, כך שהיא האירוע המרכזי לנבחרות כדורגל אירופיות באותן שנים.

הגבלת הגיל באליפות החלה כבר באליפות הראשונה והיא נותרה על כנה מאז. לשחקן מותר להשתתף באליפות גם כאשר הוא בן 23, אך זאת בתנאי שאת המוקדמות הוא שיחק כשהוא טרם הגיע לגיל 21.

באליפות 2007 השתתפה לראשונה הנבחרת הצעירה של ישראל.

ישראל אירחה את אליפות אירופה לשנת 2013, אליה העפילה אוטומטית כמארחת הטורניר.

החל מהטורניר שהיה ב-2021 שהתקיים בסלובניה ובהונגריה, מספר המדינות המשתתפות בטורניר הגמר הוגדל משתים עשרה לשש עשרה נבחרות.

 היסטוריה 
ממוזער|200px|הגביע המוענק לזוכה בטורניר
 גביע האתגר לנבחרות אירופיות עד גיל 23 
קודם לאליפות זו, התקיים גביע האתגר עד גיל 23 שהתקיים שמונה פעמים בין השנים 1967 עד 1970. התחרות פעלה בצורה הבאה: בכל כמה חודשים התמודדה אלופת הטורניר המכהנת מול נבחרת אקראית מבין הנבחרות הצעירות של אירופה.

 אליפות אירופה עד גיל 23 
בשנת 1970 הוחלט לקיים אליפות רשמית עד גיל 23. גביע זה שוחק על בסיס משחקי בית-חוץ במשך שנתיים, ובמסגרתו התקיימו שלושה טורנירים: 1972 (בשנים 1970–1972), 1974 (1972–1974) ו־1976 (1974–1976). הטורניר התנהל במקביל לאליפות הנוער, שהתקיימה ברצף מאז 1948 (כיום עד גיל 19). בסביבות 1980, אופ"א ביצעה רפורמה בתחרויות לנבחרות הצעירות, וארגנה אותן מחדש על סמך הגבלת גיל בלבד. מגבלת הגיל עבור תחרות זו נקבעה ל־21, ונותרה כך מאז.

 אליפות אירופה עד גיל 21 
טורניר זה החל ב־1978, והוא מתקיים אחת לשנתיים. החל ממהדורת 1994, מתקיימים התחרויות במדינה מארחת, ולא על בסיס משחקי בית-חוץ כפי שהיה קודם לכן. באותו טורניר נעשה ניסיון לקיים משחק על המקום השלישי, אולם הוא לא שרד.

טורניר זה משמש גם כמוקדמות לאולימפיאדת הקיץ מאז ברצלונה 1992. דבר זה נחשב לקפיצת מדרגה משמעותית בדרך אל הנבחרת הבוגרת וצמצום שיח פוליטי שהיה קיים קודם לכן סביב המשחקים האולימפיים על מעמדם התעסוקתי של שחקנים מחוץ לספורט. שחקנים כמו מסוט אוזיל, קלאס יאן הונטלאר, לואיש פיגו, פטר צ'ך, איקר קסיאס, פרנצ'סקו טוטי, פאביו קנבארו, ג'אנלואיג'י בופון, אלברטו ג'ילארדינו ואנדראה פירלו ויורגוס קראגוניס, כולם החלו את הקריירה הבינלאומית שלהם בנבחרות הנוער עד גיל 21 והתגלו בטורנירים אלו.

אנגליה היא האלופה המכהנת מ־2025, לאחר שניצחה את גרמניה 3–2 בגמר.

 פורמט 
עד לתחרות 1992 וכולל, חולקו כל הנרשמים לשמונה בתי מוקדמות, שמונה המנצחים בהן היו למשחקי נוקאאוט רבע הגמר. שאר המשחקים נערכו על בסיס זוג משחקים, בית וחוץ כדי לקבוע את המנצחת שתעלה לרבע הגמר.

לתחרות 1994, נבחרה אחת המועמדות לחצי הגמר, צרפת, כמארחת לחצי הגמר (במשחק אחד), הפלייאוף השלישי והגמר. באופן דומה, ספרד נבחרה לארח את ארבעת המשחקים האחרונים ב-1996.

החל משנת 1998, נעשה שימוש בתשעה בתי מוקדמות, שכן ההשתתפות הגיעה ל-46 נבחרות, כמעט כפול מ-24 הנבחרות שנרשמו ב-1976. שבע הקבוצות במקום הראשון בבתים העפילו אוטומטית לגמר, בעוד שהקבוצות השמיני והתשיעי היו הנבחרות במקום השני הטובות ביותר, יוון ואנגליה שיחקו צמד משחקים בפלייאוף העפלה לטורניר הגמר. המשחקים הנותרים, מרבע הגמר ואילך, נערכו ברומניה, אחת משמונה הקבוצות שהעפילו לטורניר הגמר.

בתחרות בשנת 2000 היו גם תשע קבוצות, אבל תשע הקבוצות המנצחות ושבע הסגנות האלו נכנסו לפלייאוף עם צמד משחקים על מנת להכריע את שמונה המעפילות. מתוכם נבחרה סלובקיה כמארחת הטורניר. בפעם הראשונה, שלב הבתים בטורניר הגמר נכנס לתוקף, כאשר שתי מנצחות הבתים התמודדו בגמר, ושתי סגנות אלופת התמודדו בפלייאוף במקום השלישי. המבנה ב-2002 היה זהה, למעט הכנסת סיבוב חצי-גמר לאחר שלב הבתים של הטורניר גמר. שווייץ אירחה את גמר 2002.

בשנת 2004, נעשה שימוש בעשר קבוצות מוקדמות, כאשר מנצחות הבתים ושש הסגניות הטובות ביותר נכנסו לפלייאוף. גרמניה אירחה באותה שנה. עבור 2006, שתי הנבחרות המובילות של שמונה בתי מוקדמות סיפקו את 16 הנבחרות לפלייאוף, שנערך בנובמבר 2005. פורטוגל אירחה את טורניר הגמר.

החל מ-2007 בוצע שינוי בגלל שהקבוצות הבכירות של מדינות רבות בחרו לעיתים קרובות לקדם שחקנים מקבוצת עד גיל 21 שלהן, כאשר קמפיין המוקדמות שלהן התארך. זירוז הטורנירים אפשר לשחקנים יותר זמן להתפתח בנבחרת עד גיל 21 במקום לעלות מוקדם מדי ולהיכנס בסופו של דבר למילואים של הקבוצות הבוגרות.

התחרות של 2007 החלה למעשה לפני טורניר הגמר של 2006, עם סבב מוקדמות להדחה של שמונה מהמדינות המדורגות הנמוכות ביותר. לראשונה, המארחת (הולנד) הוכרעה עוד לפני שלב המוקדמות. כמארחים, הולנד העפילה אוטומטית לטורניר הגמר. במקרה, נבחרת הולנד זכתה בטורניר 2006 - כאשר מחזיקת הגביע הייתה בדרך כלל מעפילה אוטומטית לטורניר הבא. שאר האומות הוגרלו כולן לארבע עשרה בתים של שלוש קבוצות. 14 מנצחי הבתים צורפו בפלייאוף כפול כדי להכריע את שבעת המוקדמות לצד המארחים.

מ-2009 עד 2015, נעשה שימוש בעשרה בתי מוקדמות, כאשר מנצחי הקבוצות וארבע הסגנות הטובות ביותר נכנסו לפלייאוף עם צמד משחקים.

גמר 2015 היה אמור להיות מהדורת שמונה הקבוצות האחרונות, שכן אופ"א הרחיבה את הטורניר ל-12 קבוצות החל מטורניר 2017.

ב-6 בפברואר 2019, הוועד הפועל של אופ"א החליט על הגדלת מספר המשתתפות בטורניר הגמר ל-16 קבוצות, החל מהטורניר של 2021.

 זוכות 
 גביע האתגר 
 תאריך מארחת אלופה תוצאה סגנית 7 ביוני 1967   סטארה זאגורה   בולגריה  3–2   גרמניה המזרחית 6 בספטמבר 1967   בורגס   בולגריה  6–0   פינלנד 15 בנובמבר 1967   פלבן   בולגריה  2–1   צ'כוסלובקיה 17 באפריל 1968   סופיה   בולגריה  3–1   הולנד 26 באוקטובר 1968   רוסה   יוגוסלביה  2–1   בולגריה 18 ביוני 1969   נובי סאד   יוגוסלביה  3–0   ספרד 6 בנובמבר 1969   זרניאנין   יוגוסלביה  2–0   שוודיה 24 במרץ 1970   אתונה   יוגוסלביה  5–1   יוון

 אליפויות אירופה עד גיל 23 
שנהמארחתגמרמקום שלישי–רביעימתמודדותאלופהתוצאהסגנית1972משחקי בית-חוץ  צ'כוסלובקיה2–2 / 3–1  5–3 בסיכום שני המשחקים  ברית המועצות בולגריה ו יוון8 (23)1974משחקי בית-חוץ  הונגריה2–3 / 4–0  6–3 בסיכום שני המשחקים  גרמניה המזרחית פולין ו ברית המועצות8 (21)1976משחקי בית-חוץ  ברית המועצות1–1 / 2–1  3–2 בסיכום שני המשחקים  הונגריה הולנד ו יוגוסלביה8 (23)

 אליפויות אירופה עד גיל 21 
שנהמארחתגמרמקום שלישי–רביעי  (או המשחק על המקום השלישי)מתמודדותאלופהתוצאהסגנית1978משחקי בית-חוץ  יוגוסלביה1–0 / 4–4  5–4 בסיכום שני המשחקים  גרמניה המזרחית בולגריה ו אנגליה8 (24)1980משחקי בית-חוץ  ברית המועצות0–0 / 1–0  1–0 בסיכום שני המשחקים  גרמניה המזרחית אנגליה ו יוגוסלביה8 (25)1982משחקי בית-חוץ  אנגליה3–1 / 2–3  5–4 בסיכום שני המשחקים  גרמניה המערבית סקוטלנד ו ברית המועצות8 (26)1984משחקי בית-חוץ  אנגליה1–0 / 2–0  3–0 בסיכום שני המשחקים  ספרד איטליה ו יוגוסלביה8 (30)1986משחקי בית-חוץ  ספרד1–2 / 2–1  3–3 בסיכום שני המשחקים  (3–0 פ)  איטליה אנגליה ו הונגריה8 (29)1988משחקי בית-חוץ  צרפת0–0 / 3–0  3–0 בסיכום שני המשחקים  יוון אנגליה ו הולנד8 (30)1990משחקי בית-חוץ  ברית המועצות4–2 / 3–1  7–3 בסיכום שני המשחקים  יוגוסלביה איטליה ו שוודיה8 (30)1992משחקי בית-חוץ  איטליה2–0 / 0–1  2–1 בסיכום שני המשחקים  שוודיה דנמרק ו סקוטלנד8 (32)1994  איטליה1–0 (ה)  פורטוגל  ספרד2–1  צרפת8 (32)1996  איטליה1–1  (4–2 פ)  ספרד  צרפת1–0  סקוטלנד8 (44)1998  ספרד1–0  יוון  נורווגיה2–0  הולנד8 (46)2000  איטליה2–1  צ'כיה  ספרד1–0  סלובקיה8 (47)2002  צ'כיה0–0  (3–1 פ)  צרפת איטליה ו שווייץ8 (47)2004  איטליה3–0  סרביה ומונטנגרו  פורטוגל3–2 (ה)  שוודיה8 (48)2006  הולנד3–0  אוקראינה צרפת ו סרביה ומונטנגרו8 (51)2007  הולנד4–1  סרביה בלגיה ו אנגליה8 (51)2009  גרמניה4–0  אנגליה איטליה ו שוודיה8 (52)2011  ספרד2–0  שווייץ  בלארוס1–0  צ'כיה8 (53)2013  ספרד4–2  איטליה הולנד ו נורווגיה8 (53)2015  שוודיה0–0  (4–3 פ)  פורטוגל דנמרק ו גרמניה8 (53)2017  גרמניה1–0  ספרד אנגליה ו איטליה12 (53)2019    ספרד2–1  גרמניה צרפת ו רומניה12 (55)2021    גרמניה1–0  פורטוגל הולנד ו ספרד16 (55)2023  אנגליה1–0ספרד ישראל ו אוקראינה16 (54)2025אנגליה3–2גרמניה16 (54)2027  16 (54)

 זכיות לפי מדינה 
נבחרתזכיותסגנויות ספרד  5 (1986, 1998, 2011, 2013, 2019)  4 (1984, 1996, 2017, 2023) איטליה  5 (1992, 1994, 1996, 2000, 2004)  2 (1986, 2013) אנגליה  4 (1982, 1984, 2023, 2025)  1 (2009) גרמניה  3 (2009, 2017, 2021)  3 (1982, 2019, 2025) רוסיה  2 (1980, 1990)  הולנד  2 (2006, 2007)  סרביה  1 (1978)  3 (1990, 2004, 2007) צרפת  1 (1988)  1 (2002) צ'כיה  1 (2002) 1 (2000) שוודיה  1 (2015)  1 (1992) פורטוגל   3 (1994, 2015, 2021) גרמניה המזרחית   2 (1978, 1980) יוון   1 (1988, 1998) אוקראינה   1 (2006) שווייץ   1 (2011)

 פרסים 
 שחקן הטורניר 
שנהשחקןמקור 1978 וחיד חלילהודז'יץ' 1980 אנטולי דמיאננקו 1982 רודי פלר 1984 מארק הייטלי 1986 מנולו סנצ'יס 1988 לורן בלאן 1990 דאבור שוקר 1992 רנאטו בוסו 1994 לואיש פיגו 1996 פאביו קנבארו 1998 פרנססק ארנאו 2000 אנדראה פירלו 2002 פטר צ'ך 2004 אלברטו ג'ילארדינו 2006 קלאס יאן הונטלאר 2007 רויסטון דרנטה 2009 מרקוס ברג 2011 חואן מאטה 2013 טיאגו אלקנטרה 2015 ויליאם קרבאליו 2017 דני סבאיוס 2019 פביאן רואיס 2021 פאביו ויירה

 נעל הזהב 
שנהנעל הזהבשעריםנעל הכסףשעריםנעל הארדשעריםמקור 2000  אנדראה פירלו  3 2002  מאסימו מאקרונה  3 2004  אלברטו ג'ילארדינו  4 2006  קלאס יאן הונטלאר  4 2007  מסיאו ריגטרס  4 2009  מרקוס ברג 7 2011  אדריאן לופס  5 2013  אלברו מוראטה  4  טיאגו אלקנטרה  3  איסקו  3 2015  יאן קילמנט  3  קווין פולאנד  2  יון גווידטי  2 2017  סאול ניגס  5  מרקו אסנסיו  3  ברומה  3 2019  לוקה ואלדשמידט  7  ג'ורג'ה פושקש  4  מרקו ריכטר  3 2021  לוקאס נמצ'ה  4  פטריק קוטרונה  3  דני מוטה  3

 נבחרת החלומות 
ב־17 ביוני 2015 חשפה אופ"א את 11 השחקנים הטובים ביותר ששיחקו בטורניר במהדורותיו השונות.
שוערהגנהקישורהתקפה מנואל נוייר ברניסלב איוואנוביץ'   מאטס הומלס   אלסנדרו נסטה   ג'ורג'ו קייליני פרנק למפארד   אנדראה פירלו   צ'אבי   מסוט אוזיל פרנצ'סקו טוטי   ראול גונזלס

ראו גם
 אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17
 אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19

 קישורים חיצוניים 



הערות שוליים

*
*
קטגוריה:תחרויות כדורגל באירופה