הפארק הלאומי אקדיה

הפארק הלאומי אקדיה (באנגלית: Acadia National Park) הוא פארק לאומי השוכן דרומית-מערבית לבר הרבור (Bar Harbor) במדינת מיין שבארצות הברית. הפארק משמר את רוב שטחו של "אי הר המדבר" ואיים קטנים יותר נלווים לאורך חוף האטלנטי של מדינת מיין. האזור כולל הרים, את קו החוף עם האוקיינוס, יערות ואגמים. הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.

הפארק הוקם תחילה כמונומנט לאומי ב-1916 בשם "המונומנט הלאומי סייר דה מון" (Sieur de Monts National Monument). המונומנט שודרג לפארק לאומי ב-1919 בשם "הפארק הלאומי לה פאייט" (Lafayette National Park), ואז שונה שמו שוב לפארק הלאומי אקדיה ב-1929. השם החדש מנציח את אקדיה, המושבה הצרפתית לשעבר שהשתרעה בעיקר על שטחים גדולים בקנדה, אבל כללה חלקים מניו אינגלנד (כיום בארצות הברית), כולל מיין. הפארק הלאומי אקדיה הוא בין עשרת הפארקים הלאומיים הפופולריים ביותר בארצות הברית. ב-2017 ביקרו בפארק מעל ל-3.5 מיליון תיירים. אקדיה הוא הפארק הלאומי העתיק ביותר בארצות הברית מזרחית לנהר המיסיסיפי, אם כי שני פארקים לאומיים באונטריו שבמזרח קנדה קדמו לו: אלף האיים (Thousand Islands National Park; 1904) ופוינט פלי (Point Pelee National Park; 1918). זהו הפארק הלאומי היחיד בניו אינגלנד.

גאוגרפיה
הפארק משתרע על שטח של 198.5 קילומטרים רבועים בתחומי מחוז הנקוק במדינת מיין, וכולל 123 קילומטרים רבועים על אי הר המדבר, 11 קילומטרים רבועים על האי איל או אוט (Isle au Haut), ו-9.8 קילומטרים רבועים על חצי האי שודיק (Schoodic Peninsula) על היבשת. הגבול הקבוע של הפארק, כפי שנקבע על ידי החלטת הקונגרס ב-1986, כולל חלקות השייכות לאנשים פרטיים שהפארק מנסה לרכוש. הפארק כולל הרים, קו החוף של האוקיינוס האטלנטי, יערות ואגמים.

הר קדילאק (Cadillac Mountain), הקרוי על שם חוקר הארצות הצרפתי אנטואן דה לה מוט קאדילק (Antoine de la Mothe Cadillac), שוכן בצד המזרחי של האי. פסגתו הירוקה המכוסה בחזזיות הצומחות על גבי הגרניט הוורוד של ההר היא אחד המקומות הראשונים בארצות הברית שבו אפשר לראות את הזריחה, בשל מיקומו בקצה המזרחי של המדינה ובשל גובהו. דרכים לכרכרות באורך של כמה קילומטרים נסללו במימונו של ג'ון ד. רוקפלר, הבן. מההרים של הפארק הלאומי אקדיה יכולים צועדים או רוכבי אופניים לצפות על האוקיינוס, אגמי האי ויערות האורן.

מפרץ "סומס סאונד" (Somes Sound), הקרוי באופן רשמי פיארד (fjard) בפי פקידי הממשל, מתואר לעיתים קרובות כפיורד היחיד בחוף המזרחי של ארצות הברית.

אי הר המדבר מחובר ליבשת בסוללה קצרה. היישובים הקרובים ביותר הם אלסוורת (Ellsworth) ובנגור (Bangor). הפארק משתרע רק על חלק מהאי. שאר האי מיושב ובשל הסביבה המעולה מחירי הקרקעות גבוהים. בצפון-מזרח אי הר המדבר שוכן נמל הדיג הישן של בר הרבור, בירת האי והכניסה אל הפארק.

אקלים
האקלים בפארק הלאומי אקדיה מתאפיין בהפרשי טמפרטורות גדולים בין העונות, כשהקיצים חמימים עד חמים (ולחים לעיתים קרובות) והחורפים קרים (ולעיתים קרים מאוד). האקלים על פי שיטת קפן הוא יבשתי לח (סמל Dfb). אי הר המדבר שוכן סמוך לחוף ומוקף על ידי יבשת אמריקה הצפונית מצפון-מזרח ודרום-מערב. מיקום זה, בצירוף לרוחות הנפוצות שאינן מהאוקיינוס האטלנטי, הוא המקור לאקלים היבשתי שבו החורפים קרים מאוד יחסית לקו הרוחב של מיקום האי. באביב האקלים מעורפל כשהטמפרטורות נעות בין 1°C- ל-21°C, בקיץ הטמפרטורות נעות בין 7°C ל-32°C, בסתיו הטמפרטורות נעות בין 1°C- ל-21°C, ובחורף הטמפרטורות נעות בין 2°C ל-10°C-.

גאולוגיה
שמאל|ממוזער|200px|דוגמה להשפעת הקרחונים, סלע באבל שהוא סלע תועה
המכלול הפלוטוני של הר קדילאק הוא חלק מהפרובינציה המגמטית של חוף מיין (Coastal Maine Magmatic Province) המורכבת ממעל למאה פלוטונים מאפיים ופלסיים הקשורים לאורוגנזה האקדית (Acadian Orogeny). עיקר סלע היסוד של אי הר המדבר הוא גרניט הר קדילאק. הצבע הוורדרד של הגרניט מקור בפרתיט. הגרניט מתור סילור מתוארך מלפני 424 מיליון שנים עד לפני 419 מיליון שנים. הכיוון של דייקי הדיאבז הוא מדרום לצפון דרך המכלול. כמעט 300 מיליון שנים של סחיפה עברו אחר-כך בטרם נוצרו תוואי הנוף הקרחוניים במהלך הפליסטוקן. אלו כוללים לטש קרחוני וסימני חריצה קרחונית תוואי נוף קרחוניים אחרים כוללים גבנוני כבשים ועמקים קרחוניים של האגמים: סרג'נט מאונטיין (Sargent Mountain Pond), ג'ורדן (Jordan Pond), סיל קוב (Seal Cove Pond), לונג (Long Pond), אקו (Echo Lake) ואיגל (Eagle Lake). מפרץ סומס הוא פיארד ומורנות קצה סוכרות את הקצה הדרומי של האגמים לונג, אקו וג'ורדן. ולבסוף, סלע באבל (Bubble Rock, מילולית "סלע הבועה") הוא דוגמה לסלע תועה.

אקולוגיה
בין תוואי הנוף ומערכות האקולוגיה הבולטים של הפארק הלאומי אקדיה:
שמאל|ממוזער|250px|אגם ביוור (Beaver Pond)
חופים – המשתרעים לאורך של קרוב ל-70 קילומטרים. רוב החופים סלעיים או אף מתנשאים כצוקים, וחופים חוליים נדירים, אבל קיימים כדוגמת "סנד ביץ'" (Sand Beach). בזמן הגאות הים מכסה חלק מהחופים, ובזמן השפל, כשהים נסוג נותרים בריכות של מי ים הרוחשות בעלי חיים כדוגמת כוכבי ים, צדפות ומלפפוני ים.
אגמים – בפארק עצמו או צמוד אליו יש 14 אגמים המוגדרים כגדולים (Great Ponds) ו-10 אגמים המוגדרים כקטנים. חלק מהאגמים הם מקור למי שתייה.
ביצות – מעל ל-20% משטח הפארק מוגדר כביצות. לביצות יש חשיבות בכך שהן מהוות בתי גידול למגוון רב של מינים של בעלי חיים, בייחוד עופות, כאלו השוכנים דרך קבע ומקננים בהן או עופות נודדים החולפים בפארק בנתיב הנדידה לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי. יותר ממחצית מהצמחים המוגדרים במדינת מיין כנדירים גדלים בביצות, ולפחות צמח נדיר אחד נמצא בכל אחד מסוגי הביצות בפארק.
הרים – בפארק יש 20 הרים המתרוממים מהים ומרכיבים את מרבית האי שעל חלקו שוכן הפארק הלאומי אקדיה. לחוקר הארצות הצרפתי סמואל דה שמפלן, שהגיע למקום ב-1604, דמו ההרים הקירחים למדבר ולכן הוא כינה את האי "Isle des Monts Desert" (אי הר המדבר). תנאי החיים בפסגות ההרים קשים, אבל ההרים אינם קירחים לגמרי. צמחים תת-אלפיניים גדלים בחרכים שבין סלעי הגרניט בצד המוסתר מהרוח, ועצים נמוכים ומעוותים מצליחים לשרוד את החורפים הקשים. ההר הבולט ביותר הוא הר קדילאק, שבגובה 466 מטרים הוא ההר הגבוה ביותר ברצועה ברוחב 40 קילומטרים מקו החוף בכל החוף האטלנטי של ארצות הברית. פסגת ההר היא המקום שבו ניתן לצפות בזריחת השמש לפני כל מקום אחר בארצות הברית.
יערות – רוב הפארק מכוסה ביערות השוכנים בתפר שבין שתי מערכות אקולוגיות: יערות הטייגה הצפוניים ויערות העצים הנשירים המזרחיים. רוב היערות הם עצי אשוח-אשוחית, המייצגים את הטייגה, אך יש בפארק גם חורשות של אלונים, עצי אדר וצפצפה האופייניים ליערות של ניו אינגלנד.

צמחייה
שמאל|ממוזער|250px|יער בפארק הלאומי אקדיה בחודש אוקטובר
למרות שטחו הקטן (הפארק הלאומי אקדיה מכסה פחות מאחוז אחד משטח מדינת מיין) הצמחייה בפארק הלאומי כוללת מעל ל-50 אחוז מהצמחים הווסקולריים הגדלים במיין. עם זאת, כרבע ממיני הצמחים הגדלים בפארק אינם מקומיים.
בין סוגי הצמחיים:
טחבים – מרבדים של טחבי עלים וטחבי כבד גדלים על מצע לח באזורי הביצות. המינים הנפוצים משתייכים לסוג כבולית (Sphagnum).
שרכים – שרכים משגשגים במקומות קרירים לחים ומוצלים, תנאים נפוצים בפארק. בין מיני השרכים הנפוצים: Polypodium virginianum (באנגלית Rock Polypody), אוסמונדת קלייטון (Osmunda claytoniana), הקרוי באנגלית "שרך מקוטע" (Interrupted Fern), בשל העלעלים הצומחים בשליש העליון של הענף, ומינים מהסוג Osmundastrum (באנגלית Cinnamon Fern). מקור השם באנגלית ("שרך הקינמון") מתייחס לצבע המנבגים שגונם צהוב-חום.
צמחי מים – מצויים באגמים, ובפלגים של הפארק. כ-80 מינים של צמחי מים מתוקים גדלים בפארק, וכתריסר מינים נוספים הגדלים בקו החוף ונחשבים לצמחי מים למחצה. שבעה מתוכם מצויים או מוצעים להיות ברשימת הצמחים בסיכון או בסכנת הכחדה של מדינת מיין. כ-30 מינים אחרים נחשבים "נדירים". בין המינים: Lobelia dortmanna (באנגלית Water Lobelia), חצצון רחב-עלים (Sagittaria latifolia), אוכמנית כחולה (Vaccinium corymbosum) ומין הנופר Nuphar variegate (באנגלית yellow pond-lily).
שמאל|ממוזער|250px|שקיעה בפארק הלאומי אקדיה
עשבים – מהווים רבע מכל מיני הצמחים בפארק. בין המינים הנפוצים Sisyrinchium montanum (באנגלית Blue-Eyed Grass), מינים של Eriophorum (באנגלית Cotton Grass) ו-Deschampsia flexuosa (באנגלית Hairgrass).
פרחי בר – בין המינים הנפוצים ביערות: Maianthemum canadense (באנגלית lily of the valley), קרנית קנדית (Cornus canadensis), Coptis trifolia (באנגלית Threeleaf goldthread), Clintonia borealis (באנגלית Bead lily) ו-Trientalis borealis (באנגלית Starflower).
עצים – המינים הנפוצים ביערות הם המינים האופייניים לטייגה: אשוח, כדוגמת אשוח ריחני (Abies balsamea) ואשוחית, כדוגמת אשוחית שחורה (Picea mariana), אשוחית לבנה (Picea glauca) ואשוחית אדומה (Picea rubens). עצים נשירים כוללים אלון אדום (Quercus rubra), אדר אדום (Acer rubrum), אדר הסוכר (Acer saccharum), מין האדר Acer spicatum ואשור אמריקאי (Fagus grandifolia). בפארק יש גם חבורות יער ייחודיות מבודדות, כדוגמת חורשת של אורן אשון (Pinus rigida) ומין האלון Quercus ilicifolia (באנגלית Scrub oak) שהפארק הוא הגבול הצפון-מזרחי של תחום תפוצתם ואורן בנקס (Pinus banksiana) שהפארק הוא הגבול הדרומי של תחום תפוצתו. עצים נוספים הם אורן לבן (Pinus strobus) ותויה מערבית (Thuja occidentalis).
דוגמאות של צמחים, אצות ופטריות שנאספו תוך כדי פעילויות מחקר בפארק הלאומי אקדיה גדלים לצורכי מחקר עתידי בעשבייה המנוהלת במשותף על ידי הפארק והמכללה "קולג' האטלנטיק" (College of the Atlantic) השוכנת בבר הרבור. גן מיוחד הקרוי "הגנים הפראיים של אקדיה" הוקם ב-1961 באזור סר דה מונט של הפארק וגדל מאז לכדי 400 מינים של צמחים מקומיים המצויים בכל רחבי הפארק.

בעלי חיים
מיני החולייתנים החיים בפארק כוללים:
דגים – בין 33 המינים של דגים החיים באגמים ובפלגים של הפארק: טרוטת האגמים, טרוטה חומה, בס גדול-לוע, אוקונוס צהוב (Perca flavescens), אלתית אטלנטית, טרוטת ברוק (Salvelinus fontinalis) וזאב נהרות שרשורי (Esox niger).
דו-חיים – בין 11 המינים של דו-חיים בפארק: מין אחד של קרפדה: קרפדה אמריקאית (Bufo americanus); חמישה מינים של צפרדעים: צפרדע העץ, צפרדע שור אמריקנית, Pseudacris crucifer (באנגלית Spring Peeper), Rana clamitans (באנגלית Green frog) ו-Rana palustris (באנגלית Pickerel frog); וחמישה מינים של סלמנדרות: Ambystoma maculatum (באנגלית Spotted salamander), Desmognathus fuscus (באנגלית Northern dusky salamander), Eurycea bislineata (באנגלית Northern Two-lined Salamander), Hemidactylium scutatum (באנגלית Four-toed salamander) וטריטון מזרחי (Notophthalmus viridescens).
זוחלים – שבעת המינים של זוחלים בפארק כוללים חמישה מינים של נחשים: נחש בירית מצוי, זעמן אלמוגי, Diadophis punctatus (באנגלית Ring-necked Snake), Opheodrys vernalis (באנגלית Smooth Green Snake) ו-Storeria occipitomaculata (באנגלית Red-bellied Snake); ושני מיני צבים: צב נשכן מצוי וצבגון מצויר.

עופות – בין מעל ל-200 מיני העופות שנצפו בפארק:
עופות מים ועופות חוף: ברווז עצים, ברווז חד-זנב, ברווז אמריקאי, שרשיר מצוי, ברווז צהוב-מצח, ברכייה, ברווז אפור, אווז לבן-מצח, צולל גב-קנבס, אווז ברנט, ברנטה קנדית, עבראש בופאלו, עבראש ירוק, אווז הצפון, ברווז הרלקון, מרגון כיפה, מרגון גדול, מרגון בינוני, אדרית שחורת-כיפה, טבלן עקוד-מקור, גולמט שחור, חופמי כפול-צווארון, שחף צפוני, שחף ימי, שחפית ים, סייפן אמריקאי, ארנריה אדמונית, חופית לבנת-שת, חופית ימית, חופית כהת-חזה, חופית אמריקנית, חרטומית ביצות, חרמשון קטן, צוללן צפוני, אגמייה אמריקאית, פרפור אפור, לבנית גדולה, אנפה כחולה גדולה, שרשיר כחול-כנף, ברווז אמריקאי שחור, צולל צוואר-טבעתי (Aythya collaris), צולל ימי, קורמורן מצויץ, חופזי מנומר (Pluvialis squatarola), שחף טבוע-מקור (Larus delawarensis), שחף צוחק, חופית זעירה (Calidris minutilla), חרטומנית קצרת-מקור (Limnodromus griseus), חופית הרמות (Bartramia longicauda), ביצנית צהובת-רגל, פורפיריה אמריקאית, ברודית אמריקאית (Porzana carolina), ביצנית מנוקדת (Actitis macularia), חרטומן אמריקאי, Tringa melanoleuca (באנגלית Greater yellowlegs), Tringa solitaria (באנגלית Solitary Sandpiper), Rallus limicola (באנגלית Virginia Rail) ומין הסופית Gallinula galeata.
עופות דורסים: נץ גדול, עיט זהוב, עקב אדום-זנב, עקב מכנסיים, עיטם לבן-ראש, קתרטס תרנגולי, שלך, ינשוף עצים, אוח וירג'יניה, אוח השלג, ינשוף עצים, לילית אמריקנית, בז גמדי, בז נודד, בז ארקטי, בז אמריקני, עקב אדום-כתף (Buteo lineatus), עקב רחב-כנפיים, זרון תכול, נץ קופר, מין הנץ Accipiter striatus (באנגלית Sharp-shinned Hawk), Aegolius acadicus (באנגלית Northern Saw-whet Owl) וכוס ניצי.
נקריים: נקר מצויץ, נקר שעיר (Picoides villosus), נקר פלומתי (Picoides pubescens), Colaptes auratus (באנגלית Northern flicker), Melanerpes carolinus (באנגלית Red-bellied Woodpecker), Picoides arcticus (באנגלית Black-backed woodpecker), Picoides tridactylus (באנגלית Eurasian three-toed woodpecker) ו-Sphyrapicus varius (באנגלית Yellow-bellied Sapsucker).
אחרים: התחמסים: תחמס אמריקאי ו-Antrostomus vociferus (באנגלית Eastern whip-poor-will); הפסיוניים: שכווי הצווארון ושכווי האשוח; הקוקייתיים: קוקייה צהובת-מקור (Coccyzus americanus) ו-Coccyzus erythropthalmus (באנגלית Black-billed Cuckoo); והיוניים: יונת הסלע, ותורית אמריקנית (Zenaida macroura).
ציפורי שיר: סנונית עצים, סנונית הרפתות, סנונית סגולה, קוליברי אדום-חזה מצוי, ציצנית ססגונית, גיבתון השלג, עורב שחור, עורבני כחול, גיבתון סוואנה, צלוב-מקור מצוי, פזאי אדום-כנף, צחיחנית החרמון, ציצנית הארז (Bombycilla cedrorum), גבתאי ורוד-חזה (Pheucticus ludovicianus), עורב אמריקאי, עורבני אפור (Perisoreus canadensis), דרור הביצות (Melospiza georgiana), דרור לינקולן (Melospiza lincolnii), דרור שיר (Melospiza melodia), דרור עצים אמריקאי (Spizella arborea), גבתונית לבנת-גרון (Zonotrichia albicollis), פרוש סגול מזרחי (Carpodacus purpureus), צלוב-מקור לבן-כנף (Loxia leucoptera), שחרורית חומת-ראש, Chaetura pelagica (באנגלית Chimney Swift), Passerina cyanea (באנגלית Indigo Bunting), Piranga olivacea (באנגלית Scarlet Tanager), Certhia americana (באנגלית Brown Creeper), Ammodramus nelsoni (באנגלית Nelson's sharp-tailed sparrow), Junco hyemalis (באנגלית Dark-eyed Junco), Pipilo erythrophthalmus (באנגלית Eastern Towhee), Pooecetes gramineus (באנגלית Vesper Sparrow), Spizella passerina (באנגלית Chipping sparrow), Spizella pusilla (באנגלית Field Sparrow), Carduelis pinus (מין של פרוש זהוב, באנגלית Pine Siskin), Carduelis tristis (באנגלית American Goldfinch), Carpodacus mexicanus (באנגלית House Finch), Petrochelidon pyrrhonota (באנגלית American cliff swallow), Stelgidopteryx serripennis (באנגלית Northern rough-winged swallow), Euphagus carolinus (באנגלית Rusty Blackbird), פזאי בולטימור, Quiscalus quiscula (באנגלית Common grackle), ו-Sturnella magna (באנגלית Eastern Meadowlark).

יונקים – בין 37 המינים של יונקים החיים בפארק כלולים:
אוכלי חרקים: החדפים: חדף מים צפון אמריקני, חדף קצר-זנב צפוני (Blarina brevicauda), Sorex cinereus (באנגלית Masked Shrew), Sorex fumeus (באנגלית Smoky Shrew), Sorex hoyi (באנגלית American pygmy shrew); והחפרפרתיים: חפרפרת ככובת אף.
עטלפים: נשפון כפור מאפיר, עטלף כסוף-שיער (Lasionycteris noctivagans), Lasiurus borealis (באנגלית Red Bat), Myotis keenii (באנגלית Keen's myotis) ונשפון חום.
ארנביים: ארנבת השלג.
מכרסמים: בונה קנדי, סמרן מקריס, סנאי דואה צפוני, מרמיטה צפון-אמריקאית, סנאי אפור, Tamias striatus (באנגלית Eastern chipmunk), סנאי אדום אמריקני (Tamiasciurus hudsonicus), אוגר יערוני (Peromyscus maniculatus), למינג ביצה דרומי (Synaptomys cooperi), Peromyscus leucopus (באנגלית White-footed Mouse), Clethrionomys gapperi (באנגלית Southern Red-Backed Vole), Napaeozapus insignis (באנגלית Woodland jumping mouse), ומין הירבוע Zapus hudsonius (באנגלית Meadow jumping mouse).
פרסתנים: אייל פרדי לבן-זנב ואייל קורא.
טורפים:דוב שחור אמריקני, דביבון מצוי, חורפן אמריקאי, הרמין, סמור ארך-זנב, דלק דייג, זאב ערבות, שועל מצוי ולוטרה צפון-אמריקנית.
הבונה הקנדי נכחד בעבר מהאי בשל ציד, אבל ב-1920 שחרר ג'ורג' דור ( George B. Dorr) שני זוגות של בונים, והם התרבו ואכלסו מחדש את הגומחה האקולוגית שלהם. השריפה הגדולה שפרצה באי ב-1947 (ראו בפסקת ההיסטוריה להלן) ביראה את המחצית המזרחית של האי מהמחטניים, ואפשרה צמיחה של צפצפות, שדרים, אדרים ועצים נשירים נוספים. תופעה שגרמה לבונים המסתמכים על עצים אלו לשגשג.

היסטוריה
ילידים
שמאל|ממוזער|250px|מבט מתצפית בלו היל
ילידי אמריקה אכלסו את אזור מיין של ימינו במשך 12,000 שנים. בהם בני ארבעה שבטים שונים: מאליסיט (Maliseet), מיקמק (Micmac), פסאמאקודי (Passamaquoddy) ופנובסקוט (Penobscot) הקרויים במקובץ ואבאנקי (Wabanaki), שפירושו "אנשי אדמת השחר". אי הר המדבר היה במרכז המולדת המסורתית של הוואבאנקי במשך אלפי שנים. זמן רב לפני הגעת האירופאים לאזור הפליגו הוואבאנקי בים בסירות קאנו מעצי צפצפה. הוואבאנקי הקימו באי מחנות זמניים, צדו, דגו, ליקטו פירות יער וצדפות וסחרו עם בני וואבאנקי אחרים.

במאה ה-19 מכרו בני הוואבאנקי את הסלים העשויים מקליפת צפצפה לתיירים עשירים. תיירים שהגיעו בקיץ, ותושבים שנהגו להתגורר בקיץ באי נהנו ממופעי הריקודים המורכבים של הוואבאנקי במקומות כמו סיר דה מונטס ובר הרבור. מורי דרך של הוואבאנקי הובילו תיירים לשיט בקאנו באיים הסמוכים אל מפרץ פרנצ'מן ואיי קרנברי.

כיום יש לכל אחד מהשבטים שמורה במדינת מיין, ועם זאת, לוואבאנקי יש יחס מיוחד לאי. רבים מבני הוואבאנקי מגיעים לאי מאותה סיבה שמבקרים אחרים מגיעים, לטייל בשבילי ההרים וליהנות מהנוף. אבל חלקם מגיע כדי ללקט את עשב הביזון (Hierochloe odorata) יקר הערך, למכור סלים קלועים בעבודת יד ולכבד את המקום המקודש כפי שעשו אבותיהם במשך אלפי שנים.

מתיישבים אירופאים
שמאל|ממוזער|250px|איור משוער של סמואל דה שַׁמְפְּלַן
ב-5 בספטמבר 1604, בעוד הוא משייט במורד החוף של אזור מיין של ימינו, הבחין מגלה הארצות הצרפתי סמואל דה שמפלן, אי גדול קרוב לחוף, וכך כתב:

מושבת המיסיונרים הצרפתית הראשונה באמריקה הוקמה על אי הר המדבר ב-1613. המושבה נהרסה זמן קצר אחר-כך על יד ספינת קרב שנשלחה ממושבת וירג'יניה כפעולת מלחמה גלויה ראשונה במאבק הממושך שהוביל למלחמת הצרפתים והאינדיאנים. לואי הארבעה עשר, מלך צרפת העניק את האי לאנטואן דה לה מוט קאדילק ב-1688, אבל ב-1713 נאלץ להעביר את הבעלות עליו לאנגליה. מושל מסצ'וסטס פרנסיס ברנרד (Francis Bernard) השתלט על האי ב-1760. ב-1780 העניקה מסצ'וסטס את המחצית המזרחית של האי לנכדתו של קדילאק, מאדאם דה גרגואר (Mme. de Gregoire), בעוד שג'ון, בנו של ברנרד, המשיך לשלוט על המחצית המערבית. התיעוד הראשוני של תיירים המגיעים לנפוש בקיץ באי הוא מ-1855, ושירות של ספינות קיטור מבוסטון נחנך ב-1868. ב-1888 נבנתה Green Mountain Cog Railway, מסילת ברזל נופית המסתייעת בגלגלי שיניים שמסלולה הוביל מהחוף של אגם איגל ועד לפסגת הר קדילאק. ב-1901 אישר בית המחוקקים של מדינת מיין למחוז הנקוק לרכוש שטחים באי לתועלת הציבור. השטח הראשון נתרם על ידי הגברת אלייזה הומנס (Eliza Homans) מבוסטון ב-1908 ו-20 קילומטרים רבועים נרכשו ב-1914.

הקמת הפארק - שנים ראשונות
ההוגה הראשון של רעיון הפארק באי היה אדריכל הנוף צ'ארלס אליוט (Charles Eliot; 1897-1859). ג'ורג' ב. דור (George Bucknam Dorr; 1944-1853), המכונה "אבי הפארק הלאומי אקדיה", תמך ברעיון יחד עם אביו של אליוט באמצעות תרומות של שטחי קרקע ודרך שתדלנות ברמת המדינה וברמה הפדרלית. האתר קיבל לראשונה מעמד פדרלי כאשר וודרו וילסון, נשיא ארצות הברית, הכריז ב-8 ביולי 1916 על הקמת מונומנט לאומי במקום בשם "המונומנט הלאומי סייר דה מון" (Sieur de Monts National Monument). בניהול שירות הפארקים הלאומיים. ב-26 בפברואר 1919 הוא קיבל מעמד של פארק לאומי בשם "הפארק הלאומי לה פאייט" (Lafayette National Park), לכבודו של המרקיז דה לה פאייט, אציל צרפתי ליברלי, איש צבא ופוליטיקאי, שנודע בתפקיד שמילא במלחמת העצמאות של ארצות הברית. סלילת כביש אגם ג'ורדן החלה ב-1922 והושלמה ככביש נופי לכלי רכב ממונעים ב-1927. שם הפארק הוסב לפארק הלאומי אקדיה ב-19 בינואר 1929 לכבוד אקדיה, המושבה הצרפתית לשעבר שהשתרעה על שטחים הכלולים כיום בשטחי הפרובינציות הקנדיות נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק, אי הנסיך אדוארד, וכן חלקים מניו אינגלנד (כיום בארצות הברית), כולל מיין. שטח בחצי האי שודיק (Schoodic Peninsula) נוסף לפארק ב-1929 וכביש פסגת הר קדילאק (Cadillac Mountain Summit Road), שסלילתו החלה ב-1925, הושלם ב-1925.

שמאל|ממוזער|250px|שיני רוקפלר (משמאל)
מ-1915 עד 1933 מימן, תכנן וניהל הנדבן ג'ון ד. רוקפלר, הבן בניית רשת של דרכים לכרכרות בפארק. הוא העסיק את אדריכלית הנוף ביאטריקס פאראנד (Beatrix Farrand; 1959-1872), שבית הוריה (Reef Point Estate) שכן בבר הרבור הסמוכה, לתכנן את תוכניות הגינון בשולי דרכי הכרכרות בפארק (סביב 1930). רשת הדרכים הקיפה כ-80 קילומטרים של דרכי חצץ, 17 גשרי גרניט ושתי אכסניות, שכמעט כולם עדיין מתוחזקים ובשימוש כיום. בשני קצות דרכי הכרכרות הוצבו גושי גרניט מסותתים שתפקידם היה לשמש כסוג של מעקה הגנה. גושים אלו ידועים כ"שיני רוקפלר".

ארתור סטופקה (Arthur Stupka), שהיה הביולוג הראשון של הפארק הלאומי אקדיה, היה גם חוקר הטבע הראשון שפעל מטעם שירות הפארקים הלאומיים במזרח ארצות הברית. הוא הצטרף לצוות הפארק ב-1932, ובתפקידו כחוקר טבע של הפארק הוא כתב, ערך ופרסם סדרה בת ארבעה ספרים שכותרתה "רשמים על הטבע של אקדיה (1935-1932)" (Nature Notes from Acadia).

השריפה של 1947
החל ב-17 באוקטובר 1947 עלו באש 40 קילומטרים רבועים של הפארק בשריפה שפרצה לאורך הדרך המכונה Crooked Road. שרפת היער הייתה אחת מסדרה של שריפות שכילו את רוב היערות של מדינת מיין בגלל שנה יבשה במיוחד. השריפה השתוללה עד 14 בנובמבר ונלחמו בה משמר החופים, הצבא, הצי, תושבים מקומיים ועובדי שירות הפארקים הלאומיים מרחבי ארצות הברית. שיקום הפארק נעשה בתמיכה גדולה של משפחת רוקפלר, בייחוד ג'ון ד. רוקפלר, הבן. הצמיחה מחדש של היערות נעשתה באופן טבעי, ללא התערבות אנושית. בסופו של דבר נטען שהשריפה העשירה את יופיו של הפארק והוסיפה גיוון לנוף ולעצים שבו.

אגודת הידידים של אקדיה
שמאל|ממוזער|250px|בית רוקפלר, חלק ממרכז המחקר והחינוך שודיק
ב-1986 הקימו קבוצה של תושבים מאזור אקדיה ומתנדבים בפארק ארגון חברים ללא כוונת רווח בשם "ידידי אקדיה" (Friends of Acadia) שמטרתו לארגן את הפעילויות של המתנדבים ואת התרומות הפרטיות לתועלת הפארק הלאומי אקדיה. ההישג הגדול הראשון של הקבוצה היה מענק בסך 3.4 מיליון דולר שנועדו לתחזק באופן מתמשך את מערך דרכי הכרכרות, ששימש מנוף לתעל מימון פדרלי לשקם לחלוטין את מערך הדרכים. מיזמים ושותפויות שקמו אחר-כך כללו את "שבילי אקדיה לנצח" (Acadia Trails Forever), מיזם שהפך את אקדיה לפארק הלאומי הראשון שבו מערכת השבילים הוקמה בעזרת תרומות; Island Explorer ("חוקר האי"), מערכת של אוטובוסים המופעלים בגז המשרתת את הפארק והקהילות המקומיות; ויוזמות להפעלת נערים כדוגמת "צוות נערי הטכנולוגיה של אקדיה" (Acadia Youth Technology Team), המעסיק צעירים בגיל העשרה שיסייעו לבני גילם להתחבר לפארק ולפתח את הדור הבא של שומרי הפארק.

מרכז המחקר והחינוך שודיק
ב-2002 רכש שירות הפארקים הלאומיים את הבסיס הימי לשעבר בחלק של הפארק הלאומי אקדיה על חצי האי שודיק, שיפץ אותו, והקים את מרכז המחקר והחינוך שודיק (Schoodic Education and Research Center), אחד מכ-20 מרכזי מחקר ולימוד של שירות הפארקים הלאומיים בארצות הברית, והגדול ביותר מביניהם. הוא מוקדש לתמיכה במחקר המדעי בפארק, הענקת מידע מקצועי למורים, וחינוך תלמידים במטרה שיהוו את הדור הבא של מי שישמר את האוצרות הטבעיים והתרבותיים של ארצות הברית.

תיירות
שמאל|ממוזער|250px|תיירים על שביל קורות עץ, קטע מהשביל המקיף את אגם ג'ורדן (Jordan Pond) בפארק
שמאל|ממוזער|250px|אופנועי שלג
בפארק מבקרים בממוצע מעל ל-3.5 מיליון תיירים מדי שנה, מקום שביעי בפארקים הלאומיים של ארצות הברית. אל אי הר המדבר אפשר להגיע ברכב מבוסטון באמצעות כביש בין-מדינתי 95 ולפנות מזרחה באוגוסטה או בבנגור. מבנגור אפשר גם להגיע אל חצי האי שודיק. שדה התעופה הקרוב ביותר הוא שדה התעופה של מחוז הנקוק (Hancock County Airport), כ-16 קילומטרים מהפארק. לשדה תעופה זה יש טיסות ישירות מנמל התעופה הבינלאומי לוגן בבוסטון. בפארק עצמו כביש טבעתי נופי (Park Loop Road) באורך 43 קילומטרים, ומערכת כבישים פנימית. בקיץ יש עומס גדול בכבישים, ובמקרים רבים אין מקומות במגרשי החנייה ליד האתרים המרכזיים. הפארק ממליץ להשתמש בשירות האוטובוסים בחינם הקרוי Island Explorer. מרבית הכבישים סגורים בחורף מ-1 בדצמבר ועד אמצע אפריל.

בפארק פועלים שישה מרכזי מבקרים. אין אכסניות או בתי מלון בפארק, אבל ניתן למצוא מקומות לינה ביישובים הסמוכים. באי הר המדבר יש שני אתרי מחנאות, ובחצי האי שודיק יש אתר אחד. בתחומי הפארק יש מסעדה אחת, ושישה אתרי פיקניק.

פעילויות
סיורים מאורגנים – שירות הפארקים מציע סיורים מאורגנים בתשלום שבחלקם כוללים שיט, רכיבה על אופניים והליכה. כמו כן יש סיורים רגליים בחינם, כשחלקם מוכוונים לנושא מסוים: גאולוגיה, צפרות, צפייה בשמי הליל או צילום. כמו כן יש סיורים המיועדים לילדים.
צפרות – מעל ל-200 מיני עופות עוברים או מקננים בפארק. הפארק מציע מקומות תצפית שבהם אפשר לצפות בקינון של דורסים או בציפורי שיר.
רכיבה על אופניים – דרכי הכרכרות שנסללו במימון של ג'ון רוקפלר אידיאליות לאופניים. אפשר גם לרכב על הכבישים, אבל העומס בקיץ יכול להיות בעייתי. אסור להשתמש באופניים חשמליים בתחומי הפארק.
שיט – האגמים הרבים בתחומי הפארק מאפשרים שיט, אם כי ברוב מהאגמים אין מזחים, וברובם אסורות סירות מנוע. להרפתקנים מוצעים קיאקים להשכרה לשיט במפרצים.
טיפוס מצוקים – כמה מצוקי גרניט, כדוגמת Otter Cliff (בגובה 18 מטרים), מציעים אפשרויות טיפוס לחובבי ספורט זה.
דיג – הדיג אפשרי, כפוף לרישיונות המתאימים, באגמי המים המתוקים או באוקיינוס. אתר הפארק מפרט את סוגי הדגים שאפשר למצוא באתרים השונים.
סיורים רגליים – בתחומי הפארק יש רשת ענפה של שבילים, והפארק מחלק אותם לפי הנוף: שבילים לאורך החוף, שבילים ביערות ושבילי הרים. באתר הפארק יש פירוט רב על כל שביל.
רכיבה על סוסים – סוסים ניתן להביא או לשכור ולרכב בדרכי הכרכרות שנסללו במימון של ג'ון רוקפלר שהן אידיאליות לסוסים או לכרכרות.
פעילויות בחורף – בין הפעילויות המוצעות בחורף: סקי למרחקים, סיורים בנעלי שלג ובאופנועי שלג, ודיג בקרח.

 תמונות מן הפארק 

 קישורים חיצוניים 




 פארק לאומי אכדיה והעיר בר הארבור
 הפארק הלאומי אקדיה - טבע מדהים!


ביאורים

 הערות שוליים 

אקדיה
קטגוריה:מיין: גאוגרפיה