חיבוט ערבה

ממוזער|הרב שלמה זעפרני חובט ערבה
חיבוט ערבה הוא מנהג המתקיים בהושענא רבא, היום האחרון של חג הסוכות, כזכר למצוות ערבה במקדש. נהוג לאגוד את ענפי הערבה ובסיום התפילה של הושענא רבא לחבוט את הערבות ברצפה. מאחר שנטילת ערבה היא מנהג שהנהיגו הנביאים, ולא תקנה דרבנן, לא נתקנה לה ברכת המצווה.

מקור המנהג

על פי המשנה במסכת סוכה, נטילת לולב בחג הסוכות הייתה נהוגה הן בבית מקדש והן מחוצה לו, אולם נטילת ערבה הייתה נהוגה במקדש בלבד. ב היא נקראת מצוות ערבה.

בבית המקדש היו זוקפים עץ ערבה גדול בכל אחת מארבע קרנות המזבח החיצון ותוקעים ומריעים, כפי שכותב הרמב"ם:

טעם המנהג
טקסט=מנהג חיבוט ערבות, חריטה על עץ, תכ"ה, מאוספי הספרייה הלאומית, ישראל.|ממוזער|מנהג חיבוט ערבות, חריטה על עץ, מתוך הספר מנהגים של אורי ווייבש, תכ"ה

טעם נטילת הערבה ביום זה הוא משום שערבה גדלה על המים, וביום זה נידונים על המים לכן לוקחים ערבות ומתפללים על המיםמטה משה תתקס"ד.

בטעם החבטה כתבו הגאונים: ערבה שאינה עושה פרי ונובלת מהר מסמלת את מידת הדין ומיום זה יתבטלו הדינין וייסתם פי המקטרג ויינתן בעפר.תשובת רב צמח גאון שערי תשובה סימן ש"מ וזוהר ח"ג לא ע"ב.

האר"י הוסיף שהיות ויש חמש מידות דין בעולם, לכן יש לקחת חמש ערבות ולהכות חמש פעמיםשער הכוונות סוכות דרוש ח. להרחבה ראה מועדי אהבה עמוד תשל"א.

או שהערבה דומה לשפתים והיא באה לכפר על חטאי השפתיים, והחבטה בקרקע רומזת להכנעת גאוותו של החוטא כנאמר בפסוק: "יתן בעפר פיהו אולי יש תקוה" שישתחווה עד הקרקע שהעפר יגיע לפיו.

על פי הלבוש, טעם מנהג חבטת הערבה הוא שעשוע ושמחה, כדרך שעשו בשמחת בית השואבה כדי לקיים  ולהודות על טובת הגשמים.

בזמן חז"ל נהג מנהג שעשוע נוסף של חטיפת לולבים ואתרוגים. המהרי"ל מתאר שנהגו לכבות את נרות בית הכנסת עם הערבות בשעת החבטה לשם שמחה.

קיום המנהג
הערבות
מבחינת ההלכה, די בענף אחד עם עלה אחד לטובת חיבוט הערבה, אולם בשל הרצון להדר במצווה היו שכתבו שיש לקחת לפחות שלושה ענפים. בהשפעת דברי האר"י, המנהג הנפוץ כיום הוא לחבוט חמישה ענפים חמש פעמים. את הערבות אוגדים בקשר.

לדעת רש"י אין שיעור לאורך הערבה. לדעת הר"ן שיעורה שלושה טפחים, כאורך הערבה שבלולב, וכן נפסק להלכה. נהגו לקחת ענפים ארוכים ויפים משום חיבוב מצווה.

נהוג ששמש בית הכנסת מביא ערבות למכירה, כשם שבבית המקדש סיפקו שלוחי בית דין ערבות לציבור.

החיבוט
מנהג הנטילה מתקיים בהגבהה, ובנוסף בחבטת הערבה. לפירוש רש"י חבטה היא נענוע, ולפירוש הגאונים והרמב"ם חבטה בקרקע. שני הפירושים הובאו להלכה.

לדעת העיטור מנהג החבטה בקרקע נהג בגבולין אך לא במקדש.

בקשות ותפילות
מבצעים את חיבוט הערבה בסיום התפילה של הושענא רבא. מאחר שנטילת ערבה היא מנהג נביאים, לא נתקנה לה ברכה, מפני שלא ניתן לומר עליה "וציוונו". במהלך החיבוט יש הנוהגים לומר את המשפט הארמי "חביט חביט ולא בריך", שמוזכר בגמרא, המשמש כתזכורת לכך שיש לחבוט ללא ברכה.

עם זאת, ישנם נוסחים של בקשות ותפילות הנאמרות לפני ואחרי חיבוט הערבה. חלק מהספרדים ועדות המזרח נוהגים אחר כך לפתוח את דלתות ההיכל, לומר נשמת כל חי עד "מעולם ועד עולם אתה אל" (ללא הברכה שבסוף), ומסיימים על ידי אמירה בה מכוונים לזכות ולהיות במעמד זה גם שנה הבאה.

את הענפים שנותרים לאחר החיבוט נהגו לשמור כסגולה ולהשתמש בהם לתשמיש מצווה, כגון חומר בעירה לאפיית המצות בפסח, בדומה לנעשה עם שאר המינים (אתרוג למרקחת או סגולה ללידה קלה; לולב לביעור חמץ או סגולה נגד גנבים והדס להריח בהבדלה במוצאי שבת).

ראו גם
 ארבעת המינים
 הקפות

קישורים חיצוניים

 הרב שמעון אור, תשרי: אני והוּ בחבטת הערבה, תנועה לתורה מנהיגה
 חיבוט ערבה בחג סוכות במושב ברקת, בבית כנסת על פי מנהג יהודי חבאן 
 הרב אלי עמר, סוד חיבוט הערבה, אתר הידברות 
 יעקב קופל, מצוות ערבה



הערות שוליים

קטגוריה:סוכות
קטגוריה:הושענא רבה