יהודה ביבאס

הרב יהודה אריה ליאון ביבאס (בין תק"מ 1780 לתקמ"ט 1789 - י"ז בניסן תרי"ב 1852), היה מרבני גיברלטר, רבה של קהילת קורפו, ממבשרי הציונות, פוסק ומקובל, בעל תואר אקדמי והשכלה כללית רחבה, נוסע ומעורה בהוויות העולם.

ככל הידוע הקדים את הציונות המדינית בתפיסת עולמו והצעותיו. הוא יצא בקריאה לעם ישראל להפסיק את הציפייה הסבילה לגאולה ולעשות מעשה כדי לקרבה. לשיטתו, כפי שהובאה על ידי תלמידו הרב יהודה אלקלעי, התשובה הכללית הנדרשת קודם לגאולה היא דווקא העלייה לארץ ישראל וההתיישבות בה. בהשראת מלחמת העצמאות היוונית כתב ביבאס כי על היהודים להתאמן בנשק כדוגמת היוונים ולכבוש את ארץ ישראל מידי האימפריה העות'מאנית כדי להקים בה את מדינתם. קריאתו הנועזת לאחיזה בנשק הייתה חדשנית לתקופתה וקדמה למשנתם של שאר מבשרי הציונות. בערוב ימיו עלה הרב ביבאס לארץ ישראל והתגורר בחברון.

תולדותיו
נולד בגיברלטר שהייתה שייכת ל. אמו הייתה קרובתו של רבי חיים אבן עטר. אביו היה רבי שמואל. הוריו היו מצאצאי מגורשי ספרד, אשר נדדו לאחר גירוש ספרד אל מרוקו והיו תלמידי חכמים בקהילה בעיר תטואן. ואחר כך, עקב רדיפות היהודים, נדדו לגיברלטר והיו ממקימי הקהילה היהודית בה. בילדותו למד בישיבה בגיברלטר. לאחר פטירת אביו עבר לבית סבו מצד אימו רבי יהודה הלוי בליוורנו, שם קיבל חלק ניכר מתורתו והשכלתו הכללית.ראו: הרב שלמה דיין, בתוך הספר 'דמויות מרכזיות בתולדות יהודי מרוקו' ח"ב עמ' 82: "ר' יהודה ביבאס... עבר לליוורנו אצל זקנו ר' יהודה הלוי, ושם קיבל את עיקר תורתו ושלימותו". ייתכן שבתקופה זו רכש גם את תואר הדוקטור המצורף לחתימתו. בהמשך עמד בראש הישיבה בגיברלטר. לישיבתו נהרו תלמידים רבים מבריטניה, איטליה וצפון אפריקה.

לאחר שנת ה'תק"ע 1810 הגיע ללונדון, יש המשערים כי באותן שנים נוצר קשר בינו לבין משה מונטיפיורי. לאחר מכן חזר לליוורנו. בשל מעמדו הבכיר בקהילה הספרדית היה בקשרים עם שד"רי ארץ ישראל אותם היה מארח בביתו, אוסף למענם כספים, ולעיתים אף היה מתערב בסכסוכים שהתגלעו ביניהם. ידוע כי עמד בקשרים עם השד"ר רבי שלמה זלמן צורף שאף ניסה לפעול למען מינויו של הרב ביבאס לרבה הספרדי של אמסטרדם, עם הרב השד"ר ישראל משה חזן, ועם רבי יהודה הלוי מרגוזה.

החל משנת תקצ"א 1831 החל לכהן כרב הקהילה היהודית "האיטלקית" באי קורפו. במסגרת תפקידו זה יזם תקנות שונות למען אנשי הקהילה. ניהל גם את המוסדות לחינוך הילדים והנוער ופיקח ואף גיבה את כשרות אתרוגי קורפו, שיהודי העולם נהגו לרכוש באמצעות הסוחרים מקהילת קורפו.

בשנים תקצ"ט-ת"ר 1840-1839, ערך מסעות ברחבי אירופה, וביקר בקהילות יהודיות רבות במזרח ובמערב. במסעות אלו קרא ליהודים לעלות לארץ ישראל ולהתיישב בה בכוח חמוש. באותה שנה בעת ביקור בזמון (בסרבית: Земун, בגרמנית נהגה: זמלין) פגש את הרב יהודה אלקלעי. את פגישתם תיאר אלקלעי בהתרגשות רבה. הוא כינה אותו: "איש אלוהים קדוש", "הרב המופלא", "המקובל האלוהי" וסיפר כי דבריו "הרעידו את ליבי וברכי כשלו". עדויות על פעילותו ועל דעותיו מימים אלו נמצאות בספר זיכרונות של שני מסיונרים מ"הכנסייה הסקוטית", אשר סיירו וחקרו את קהילות היהודים באירופה באותה תקופה. הסקוטים שמעו עליו ובקשו להפגש עמו. הם שוחחו עמו ארוכות בסתיו ה'ת"ר 1839, שמעו ממנו כי מטרת מסעותיו "לעורר תיקונים בקרב אחיו"; הוא סיפר כי "הוא נוסע למען אחיו נחותי הדרגה, כדי לדעת מה אפשר לעשות למענם". הוא טען: . תוכניתו של סיר משה מונטיפיורי לקנות קרקעות בארץ ישראל לא תביא תועלת כל עוד אין ביטחון לרכוש בארץ.

 חייו בארץ ישראל 
בשנת 1852, כשנה לאחר פטירת רעייתו, עלה לארץ ישראל והתקבל על ידי תלמידיו ביפו. לאחר מכן עבר לחברון שם קבע את בית מדרשו ואת ספרייתו הגדולה ואף ייסד בביתו ישיבה ועמד בראשה. ככל הנראה בחר לגור בחברון שכן בשנת תר"ז (1847) סייע לשליח מחברון בשם רבי חיים שמואל הלוי (החשמ"ל) לייסד בקורפו קופת "מגן אבות", שהכנסותיה ישמשו לקניית נכס בחברון על שם קהילת הקודש קורפו, ורבי יהודה ביבאס התמנה להיות המשגיח על אותה קופה. הוא נפטר בי"ז בניסן תרי"ב (1852) בעת שנשא דרשה ולפתע השתתק, מספר שנים לאחר עלייתו לארץ ישראל. הוא נקבר בבית העלמין העתיק בחברון, על יד המקובל ר' אליהו די וידאש, בעל 'ראשית חכמה'. חכמי חברון תיארו את מיתתו במכתב לאנשי איזמיר: "כי כמעט הייתה מיתתו מיתת נשיקה ממש, כי בהיותו מדבר בדברי תורה ומוציא מפיו רזין עילאין נתעלף והלך לבית עולמו". נספד על ידי הרב חיים פלאג'י.

כנראה נפטרו ילדיו של הרב ביבאס בחייו, ואת ביתו, ואוצר ספריו הנדירים תרם לישיבה שהקים בחברון ונקראה על שמו, ואחרי פטירתו עברה לרשות "כולל הספרדים" בחברון.

קהילת יהודי חברון נהגה לערוך לו מדי שנה טקס השכבה בליל יום הכיפורים, ושמו נזכר בפנקס ההשכבות של הקהילה.

על שמו נקרא רחוב בשכונת נחלאות בירושלים.

הגותו ויצירתו
רבי יהודה ביבאס היה דמות ייחודית בין רבני דורו. דעותיו בדבר הדרכים לקירוב הגאולה היו מרחיקות לכת. הוא סבר כי התשובה הדרושה לגאולה אין פירושה צומות, תשובה ותפילות, אלא שובם הממשי של היהודים לארץ ישראל. בדומה להוגים יהודים נוספים בני זמנו כגון תלמידי הגר"א, הוא סבר כי ההתעוררות למעלה אצל האל, תלויה במידה רבה בהתעוררות של בני האדם למטה, ככל האמור בגאולה העתידה של עם ישראל. הוא קרא לעלות לארץ ולהתיישב בה, כי כך תתחיל הגאולה, ועם הקשיים והסבל יתעוררו רחמי שמים ותתקרב הגאולה. הרב ביבאס התבונן במלחמת השחרור של העם היווני מעול האימפריה העות'מאנית, וסבר שגם היהודים צריכים לאחוז בנשק כדי שיוכלו לכבוש את הארץ מידי האימפריה העות'מאנית. הסקוטים שעמהם נפגש הרב ביבאס סיפרו שאמר להם: "צריך להדריך את היהודים במדעים ובנשק כדי שיוכלו לקחת בחזקה את ארץ-ישראל מן הטורקים, תחת הנהגתו של המשיח כמו שהיוונים לקחו בחזקה את ארצם".

הרב ביבאס השאיר מספר חיבורים בכתב יד, שרובם לא נשמרו.

יצחק רפאל כותב בביאורו לכתבי הרב יהודה אלקלעי כי "חיבר הרב ביבאס חוברת שירים, פיוטים ותפילות ואף השאיר פסקי-הלכה, שבחלקם היו רשומים בפנקס הקהילה בקורפו. יהודי קורפו היו מעריצים את הרב ביבאס ומזכירים את "הרב הקדוש" "שלוש פעמים בשנה".

שמאל|ממוזער|200px|הרב יהודה אלקלעי
תלמידו הרב יהודה אלקלעי היה ממבשרי הציונות הראשונים. הרב אלקלעי עלה לארץ ישראל בשנת תרל"ד 1874 קיבל והרחיב את תורתו של רבו. בכתביו סיפר על הערצתו לרב ביבאס:

בהיסטוריוגרפיה הישראלית, בכתביהם של ההיסטוריון ונשיא המדינה השני יצחק בן-צבי ופרופ' יעקב כ"ץ מתואר ביבאס כאחד מראשוני ההוגים הציונים, שתפיסתו חלחלה אל רבים בקהילות שהתארח והרצה בהן, ובמיוחד אל משנתו של תלמידו הרב אלקלעי, וכך השפיעה במישרין ובעקיפין על המונים; בן-צבי ראה בחזונו של הרב ביבאס ציון דרך ראשון בדרך אל הקמת מדינת ישראל; פרופ' כ"ץ תיאר את התהליך המורכב ורב השנים שעבר הרב אלקלעי עד שהפנים את הצעותיו, מרחיקות לכת בזמנן, של הרב ביבאס.

 משפחתו 
רבי יהודה התחתן עם רחל, וידוע שהיו לו לפחות שני בנים, חיים וישועה. נקבר בבית העלמין היהודי העתיק בחברון. 

ב–י' באדר תשפ"ה (10 במרץ 2025) אותר ציון קברו בבית העלמין העתיק בחברון.

לקריאה נוספת
 יצחק רפאל (עורך), כתבי הרב יהודה אלקלעי, א-ב, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק, תשל"ה-1975.
 יצחק רפאל מולכו, הרב יהודה בן-שמואל ביבאס, אבי-אבות הציונות המדינית, מאה שנה למותו תרי"ז-תשי"ז, ירושלים: תשי"ז-1957.
 יצחק רפאל מולכו, בשולי פרשת חייו של הרב יהודה בן שמואל ביבאס, אוצר יהודי ספרד, ג, ירושלים תש"ך-1960.
 ישראל קלויזנר, הרב יהודה ביבאס – אחד ממבשרי מדינת ישראל, האומה, 45, טבת תשל"ו דצמבר 1975.
 דוד בנבנשתי וחיים מזרחי, רבי יהודה ביבאס וקהילת קורפו בזמנו, ספונות, ב, ירושלים תשי"ח-1958.
 מאיר בניהו, ידיעות וחדשות על רבי יהודה ביבאס, אוצר יהודי ספרד, ג, ירושלים תש"ך-1960.
 מרדכי אלקיים, יפו נוה צדק - ראשיתה של תל אביב, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, תשנ"א 1990.
 יצחק בן-צבי, ארץ ישראל ויישובה בימי השלטון העות'מאני, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשט"ו-1955 

קישורים חיצוניים

 אריה מורגנשטרן, בין רבי יהודה ביבאס לשד"ר ה'פרושים' הירושלמי, פעמים , 40, תשמ"ט, עמ' 156-159.
 יעל ויילר ישראל, הרב ד"ר יהודה אריה ליאון ביבאס מבשר הציונות, עת לחננה, (עורך: אסף ידידיה), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשע"ה-2015

  תעשו כבוד למרוקאים שבנו את תל אביב, פייסבוק, כאן, 11 באוגוסט 2025

 תיאור פגישתו של הרב ביבאס עם בונאר ומקשיין מתוך ספרם https://www.biblestudytools.com/classics/bonar-narrative-mission-of-inquiry-to-the-jews/chapter-vi.html (והמשך כאן https://www.biblestudytools.com/classics/bonar-narrative-mission-of-inquiry-to-the-jews/chapter-viii.html

הערות שוליים

קטגוריה:חברון: רבנים
קטגוריה:רבנים ספרדיים
קטגוריה:רבנים יוונים
קטגוריה:קורפו: רבנים
קטגוריה:אספני ספרים
קטגוריה:יהדות איטליה
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:רבני הציונות הדתית
קטגוריה:מבשרי הציונות
קטגוריה:פעילים ציונים ביוון
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי בחברון
קטגוריה:יהודים גיברלטרים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ילידי 1789
קטגוריה:נפטרים ב-1852
קטגוריה:רופאים יהודים