ניאיהאו

ניאיהאו (בשפת הוואי: Niʻihau; באנגלית: Niihau) הוא האי השביעי בגודלו באיי הוואי, ואחד משני האיים השייכים למחוז קוואי לצד האי קוואי עצמו. ניאיהאו הוא האי המיושב הקטן ביותר בארכיפלג הוואי וייחודו בכך שתושביו שומרים על השפה ההוואית ועל מסורת התרבות של הוואי. האי נמצא בבעלות משפחת רובינסון מאז אמצע המאה ה-19, והמשפחה דואגת לשמר את אורח החיים המסורתי והתרבות ההוואית באי, אשר נותר מבודד יחסית ואינו מושפע במידה רבה מהפיתוח התיירותי המאפיין את שאר איי הוואי.

 אטימולוגיה 
האי נודע בשם "האי האסור" ("The Forbidden Isle"), בשפת הוואי הוא נקרא ״קאפו״, כלומר אסור. הוא בבעלות פרטית משנת 1864, ולא ניתן להגיע אליו אלא באישור בעלי האי, שהם משפחת רובינסון. באי מעט מאוד תושבים, שהם ככל הנראה צאצאים של ילידי הוואי. האי ברובו אינו מפותח, וזאת מתוך שמירה על יופיו הטבעי ועל התרבות ההוואית המסורתית. בשנת 1969, כינה העיתון ה״מילווקי ז׳ורנל״ (Milwaukee Journal) את האי בשם ״גם עדן פוריטני״(“Puritan paradise”), בשל התרבות הדתית שהוטבעה על תושבי האי על ידי משפחת רובינסון.

 מידע כללי 
תושבי ניאיהאו שומרים על מנהגיהם המסורתיים אשר משקפים את מורשתם התרבותית. מחויבותם למסורת ולשפה ההוואית המכונה Ōlelo Hawai'i, הופכת את האי להבנת הישרדות תרבות הוואי בעולם.

באי אין תשתיות מודרניות כגון כבישים סלולים (הליכה, רכיבה על סוסים, או אופניים הן אפשרויות התחבורה היחידות באי), מים זורמים או אינסטלציה פנימית. כמו כן אין בו חנויות, שירותי רפואה רשמיים, כמו בתי חולים, אך לתושבים יש גישה לטיפול רפואי בסיסי באמצעות הסדרים שנעשו עם משפחת רובינסון. באי אין מערך לאכיפת החוק, לא קיימות חנויות מזון מהיר או חנויות מזכרות. התיירות אליו אסורה ולכן אין בו אתרי נופש. תושבי האי מתגוררים בכפר הקטן פו'וואי (Pu‘uwai) השוכן בצידו המערבי של ניאיהאו ואינם נדרשים לתשלום שכר דירה. לאחרונה הונהגה באי מערכת חשמל מוגבלת המבוססת על אנרגיה סולארית. בשנת 2003 יצא דוח על אספקת החשמל באי, בו נאמר כי הוא מיוצר על ידי גנרטורים ביתיים. בנוסף נאמר בדוח של אותה שנה, כי תושבי האי נחשבים כבעלי ההכנסה השנתית לנפש הנמוכה ביותר במדינה, הכנסה העומדת על 5,168 דולר לשנה, וכמעט מחצית מכלל המשפחות מקבלות תלושי מזון.

 סמל האי 
הצבע הרשמי של האי הוא לבן, וסמלו הוא קונכיית ניאיהאו.

 אוכלוסייה 
האוכלוסייה מורכבת בעיקר מילידים הוואים, הממשיכים לדבר בשפת הוואי, מה שתורם לשימור התרבות ההוואית. באמצע המאה ה-19 לערך נמנו באי כ-650 תושבים הוואים והאוכלוסייה ירדה ל-325 תושבים, הואיל ומחצית מהם עזבו בשל אי יכולתם לקבל בעלות על חלקות האדמה באי הולדתם. בהמשך, ירד מספר התושבים והתייצב לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2022 על 200 איש. נכון לשנת 2025 רוב תושבי האי עוברים לגור באי קוואי. מספר התושבים באי יורד כתוצאה ממחסור בתעסוקה. לעיתים, בעיקר בחודשי הקיץ יורד המספר ל-30 איש מכיוון שמשפחות נוסעות לקוואי לבלות עם קרוביהם.

 שלטון ופוליטיקה 
האי ניאיהאו נמצא בבעלות פרטית לחלוטין, ואין בו נוכחות ניהולית מדינתית או פדרלית. לפיכך, לא מתקיימות בו פעולות ניהול ושימור רשמיות או פעולות ארוכות טווח. בבחירות שהתקיימו בשנת 2020, הצביעו כל תושבי האי עבור דונלד טראמפ. בבחירות שהתקיימו בשנת 2024, הצביעו כל תושבי האי לדונלד טראמפ פרט לתושב אחד.

 חוקי האי 
באי חלים חוקים שהונהגו על ידי משפחת רובינסון בעלת האי ואין לסטות מהם: (1) איסור מוחלט על שתיית אלכוהול, ושימוש בסמים - העונש הוא גלות לצמיתות מהאי; (2) לגברים אסור לגדל שיער ארוך; (3) אסור לקעקע את הגוף בקעקועים; (4) קיימת דרישה שכל מבקר, לרבות בני משפחה של תושבי האי, יקבלו אישור מוקדם ממשפחת רובינסון; (5) הגישה לעיתונאים מוגבלת, והם נדרשים לפנות למשפחת רובינסון בבקשה רשמית לבקר באי; (6) חל איסור על התושבים לדבר עם עיתונאים ולספר על ניאיהאו; (7) בימי ראשון חייבים התושבים להגיע לכנסייה; (8) אנשי הצבא המאיישים את הבסיס הצבאי באי, כפופים אף הם למגבלות ולחוקים המקומיים; (9) קיים איסור על פעילות צבאית בימי ראשון, בנוסף, חל איסור על חיילים אורחים לעשן, לשתות אלכוהול, לשאת נשק חם או לשתף מידע על האי; (10) כל פנייה או שאלה בנוגע לפעילות צבאית מחייבת את אישורה של משפחת רובינסון; (11) המשפחה, בעלת האי שומרת לעצמה את הזכות להגביל את כניסתם של נציגי ממשל בודדים; (12) אנשי ממשל המבקרים באי נדרשים, בהתאם לנוהלי משפחת רובינסון, להתלוות למלווים במהלך שהותם.

 חינוך 
באי פועלים בית ספר יסודי הכולל כיתות גן ובית ספר תיכון עד י״ב. זהו בית הספר הציבורי הקטן ביותר במדינת הוואי, ועל פי דוח משרד החינוך של הוואי למדו בשנים 2023–2024, 20 תלמידים. מספר התלמידים בבית הספר משתנה כל פעם, כיוון שחלקם נוסעים ללמוד בבית הספר באי קוואי שהוקם במיוחד לבני ניאיהאו, אך הם חוזרים בחזרה לאי. בית הספר הוא היחיד במדינת הוואי המופעל באמצעות מערכת אנרגיה סולארית, אין בו תקשורת אינטרנט ומערכת דואר אלקטרוני.

תוכנית הלימודים כוללת את לימוד השפה האנגלית, אך העדיפות ניתנת ללימוד השפה ההוואית. בנוסף, מתמקדת תוכנית הלימודים בעיקר בשיפור כישורי קריאה וחשבון לצד אפשרות בחירה בשעורים נוספים: מקהלה, רישום וציור, אומנויות ומלאכות הוואי, ריקוד הוואי, נגינה ביוקלילי וסדנת כתיבה.

 אגדות האי 
המזמורים המסורתיים המושרים על ידי בני הוואי, מתארים ומציגים אגדות שונות על היווצרותו של האי. בתֹּכֶן רוב המזמורים מסופר על פֶּלֶה (Pele), אלת הר הגעש אשר לפי המסורת הגיעה להוואי, לאי ניאיהאו, שם קבעה את ביתה הראשון. בהמשך נדדה לאורך שרשרת האיים עד שהגיעה למקום מושבה הסופי באי הוואי (האי הגדול).

 תקשורת 
על תושבי ניאיהאו נאסר לדבר עם עיתונאים. ועיתונאי המבקש לדעת מה קורה באי, חייב לפנות קודם כל לקבלת אישור ממשפחת רובינסון.

באי לא קיים אינטרנט. באוגוסט 2022, פסלה רשות התקשורת הפדרלית (The Federal Communications Commission=FCC) את התוכנית להתקנת אינטרנט מהיר בפס רחב (RDO =Rural Digital Opportunity Fund) של חברת Starlink שנועדה לכסות את כל המקומות באי בשל המרחקים הגדולים והעלויות הגבוהות.

 היסטוריה 
בשנת 1778 הגיע קפטן ג'יימס קוק לניאיהאו לאחר שגילה את האי אוהאו, וכך נוצר המפגש הראשון של תושבי האי עם אירופאים. קוק ומלחיו שהו בניאיהאו מספר ימים, כדי להעמיס ולצייד את הספינה במצרכי מזון. הם קיבלו מתושבי האי בטטות ומלח בתמורה לברזל, והותירו אחריהם כבשים, עזים, זרעי מלון, דלועים ובצל.

במאה ה-19 התפתח בהוואי המסחר בעץ האַלְגֹּם (sandalwood), אך בשפלה השחונה של ניאיהאו עץ זה לא צמח, ולכן לא התפתח קשר מסחרי עם ספינות הסחר. בשנת 1816, גילו הרוסים עניין באיים קוואי וניאיהאו: ד"ר גאורג אנטון שפר (Dr. Georg Anton Scheffer) מהחברה הרוסית-אמריקאית, פעל ללא אישור הצאר, וניסה לכרות ברית עם מלך קוואי (האי לא היה תחת שלטונו של קמהאמהה) על העברתם של שני האיים לחסות רוסיה. הרוסים קיבלו גם מונופול על עץ האלגם שצמח בקוואי. שפר בנה בקוואי בתים, והמלך סיפק לו חיילים כדי לבלום כל התקפה שתגיע מקמהאמהה. בשנת 1817, הגיעה למקום משלחת רוסית ושפר הוכרז כלא רצוי בשני האיים וגורש מהם.

כאשר התבססה שושלת קמהאמהה כשליטה על כל איי הוואי, פרסם קמהאמהה המלך השליט, צווים מלכותיים לכל האיים כולל ניאיהאו. הצווים קיבלו תוקף נוסף עם בואם של מסיונרים נוצרים. המטיפים הנוצריים פעלו בכפרים מרוחקים ועודדו את המנהיגים המקומיים לאכוף את הצווים הללו. האי הועבר לסמכותו של מסיונר מוואימאה (Waimea) שמקום מושבו היה באי קוואי, ומדי פעם היה מגיע לניאיהאו. בשנת 1842 ארגן הכומר מוואימאה מספר אסיפות בניסיון לנצר את תושבי האי. מצד שני הוא לא דאג להקים באי בתי ספר. רק כעבור כ-20 שנה, הוקם בית הספר הראשון על ידי בת הוואי שהתנצרה ועברה מקוואי לניאיהאו, ובעקבותיו הוקמו בתי ספר נוספים. לאחר מותו של הכומר מוואימאה, נסגרו בתי הספר הקתוליים, והתושבים שבו למִנְהֲגֵיהֶם הישנים.
ממוזער|קמהאמהה הרביעי
ממוזער|אליזבט סינקלייר
באמצע המאה ה-19 תחת לחץ מתיישבים זרים ואמריקאים שביקשו להבטיח את השקעותיהם, הכריזה הממלכה ההוואית על רפורמת חלקות (Great Mahele). רפורמת חלוקת אדמות זו אפשרה שגשוג כלכלי באיי הוואי אך לא באי ניאיהאו. עקב מחסור במשאבים, לא עלה בידי תושבי ניאיהאו לרכוש את האדמות שעליהן ישבו, וכתוצאה מכך נותרו שטחי האי בבעלות המלך. בספטמבר 1863, הגיעה הספינה ״בסי״ (Bessie) לנמל הונולולו ועל סיפונה הייתה אליזבט מק׳האצ׳סון-סינקלייר (Eliza McHutcheson Sinclair) בת 63 ילידת סקוטלנד, שקנתה בשנת 1864 את רוב שטחי הקרקע בניאיהאו מידיו של המלך קמהאמהה הרביעי (Kamehameha IV) תמורת 10,000 דולר בזהב. צאצאיה, משפחת קמאינה רובינסון (Kamaaina Robinson) שפירוש שמה מְיֻשָּׁן, ממשיכים לנהל את המקום ולשמר את התרבות ההוואית באדיקות.

מאז רכישתו של האי על ידי אליזבט סינקלייר, חלפו כ-3 דורות במהלכם נאלצה המשפחה להתמודד עם לחצים חיצוניים משמעותיים, אך המשפחה הקפידה לדבוק במדיניות הבידוד ולהתנגד לשינויים.

לאחר רכישת האי, המשיכו תושביו הילידים לעסוק במלאכותיהם המסורתיות: דיג, גידול ירקות, קליעת מחצלות, ויצירת שרשראות צדפים ייחודיות, לצד עבודה עבור משפחת סינקלייר, שכללה טיפול בעדרי הצאן. היחסים בין התושבים המקומיים לבין המשפחה, התנהלו במבנה פיאודלי, שהתבסס על הבנה הדדית של התועלת המשותפת.
ממוזער|בית משפחת סינקלייר בניאיהו
בשנת 1929 הגיע לאי העיתונאי הנרי דוהרטי (Henry Dougherty) שהצטרף לסיור המושל האמריקאי בהוואי. היה זה ביקור ראשון מסוגו מאז סופח האי לארצות הברית בשנת 1898. דוהרטי דיווח כי באי אין טלפון, אין קולות שריקה של רכבת, לא מתקיים סחר חליפין ואין ויכוחים על מסחר. לדבריו, יום העבודה מסתיים, השכר שמקבלים התושבים המקומיים משביע רצון והעבודה מצויה בשפע. אף על פי שבמשך השנים היו פניות למשפחה מצד כלי תקשורת בינלאומיים לבקר באי, נשאר המידע על תושביו ועל סביבתו האקולוגית מועט ונדיר - אורח החיים של התושבים באי נחשב לנכס הנשמר בקפידה.

בשנת 1970, ניסה ג'ון ברנס (John Burns), המושל הדמוקרטי, לקדם הצעת חוק לרכישת האי במחיר של 300,000 דולר, במטרה להקים באי שמורת טבע מבוקרת ולאפשר לתושבים להצטרף לחברה המודרנית. אך התוכנית נפלה והצעת החוק לא התקבלה. נכון לשנת 2025, ממשלת המדינה והמחוז נוטים לצד משפחת רובינסון, בשל החשש שהמשפחה עשויה למכור את הקרקע שבבעלותה ליזמים או למיליארדרים חדשים.

 אורח החיים באי 
תושבי האי המקומיים נאלצו להסתמך על אגני ניקוז מים קטנים שהניבו מים מליחים. הטארו שהוא הגידול האופייני כל כך לאיי הוואי לא צמח במקום, והעצים היו נדירים, עד כי תושבי האי נאלצו לסחור בעץ כדי לבנות סירות קאנו. בשל התנאים הקשים הללו, התרחשו הגירות של תושבים לאי קוואי שם היה קל יותר לחיות. הבצורת באי גם היא הייתה תופעה שכיחה.

 משפחת סינקלייר-רובינסון 
פרנסיס ואליזבט סינקלייר עם ששת ילדיהם, היגרו מסקוטלד לניו זילנד בשנת 1840. בשנת 1846, נפטר פרנסיס ובשנת 1863 עברו אליזבט והמשפחה לאיי הוואי, שם רכשה את האי ניאיהאו מהמלך קמהאמהה הרביעי. בני המשפחה עסקו בחקלאות, הקימו חווה חקלאית והיו בעלי מטעים. הם שגשגו במיוחד בשנות ה-80 של המאה ה-19, תחת השם רובינסון.

ההיסטוריה המשפחתית תועדה והועברה לעיתים באופן חלקי או בלתי מדויק, וסביב סיפור המשפחה התפתחו שתי מסורות היסטוריוגרפיות נפרדות: (1) המסורת הניו זילנדית הנחשבת אמינה יותר, ומציגה את בני משפחת סינקלייר כמתיישבים חלוצים חרוצים.

(2) המסורת ההוואית, מקורה מתיעוד בעל פה של אן, בתם של פרנסיס ואליזבט, המשלבת מרכיבים בעלי אופי אגדי וכוללת בתוכה חלקים שיש בהם ״רומנטיקה משפחתית״. במסגרת מסורת זו הציגה אן את פרנסיס אביה, כקפטן ימי הירואי שלחם במסעות נפוליאון, תיאור שהפך אותו לדמות מיתולוגית.

לאחר רכישת רוב אדמות האי, התברר למשפחה כי נרכש שטח אדמה חם ויבש המכוסה בצמחייה דלילה. אלא שבאי נותרו שני בעלי קרקעות מקומיים שהצליחו לקנות בשנות ה-50 של המאה ה-19 בעת שאדמות האי הוצאו למכירה: צ'יף שהיו בבעלותו שתי חלקות אדמה אותן מכר לבסוף למשפחת סינקלייר, ותושב בשם פאפאפה שהצליח לקנות 50 דונם. גם הוא לא הצליח להחזיק בשטחי הקרקע ובסוף נאלץ למכור את אדמותיו.

בני משפחת סינקלייר התיישבו על הצוק בקייקי (Kiekie), המשקיף על רצועת החוף במערב והקימו במקום חווה שהשקיעו בה משאבים רבים. בני הדור הצעיר של המשפחה למדו לדבר בשפת הוואי, רכבו על סוסים וגלשו על גלשנים כילידי המקום. לאחר שהתגוררו בניאיהאו מספר שנים, ואליזבט סינקלייר הזדקנה עברה המשפחה לאי קוואי, שם הקימה את חוות מקאוואלי (Makaweli), שהפכה למרכז הפעילות הכלכלית שלהם. אליזבט סינקלייר נפטרה בשנת 1893, ולאחר מותה עברה הבעלות לחתנה צ'ארלס רובינסון, לבנו אוברי, ולבניו לסטר ואיימר. כאשר הייתה החווה בשליטתו של אוברי רובינסון (Aubrey Robinson), הוא דאג לפתח את שתי החוות בקוואי ובניאיהאו. במסגרת פעילותו פעל להבאתם ולאִקְלוּמָם של מינים רבים של בעלי חיים וצמחים בניסיון לייצר סביבה אקולוגית מגוונת.

אוברי רובינסון היה בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת בוסטון, אדם משכיל שהרבה במסעות בעולם. אף על פי שנחשף לרעיונות מודרניים במסעותיו, לא שינה את השקפתו הדתית המסורתית ואת תחושת החובה של משפחתו כלפי תושבי ניאיהאו. המשפחה סירבה להיכנע להשפעת השלטון האמריקאי. אוברי רובינסון נפטר בשנת 1936, ואחוזות המשפחה הוערכו לאחר מותו, ביותר מ-3 וחצי מיליון דולר כאשר שטח האי ניאיהאו עצמו הוערך ב-225,000 דולר. החוות הועברו בירושה לבניו לסטר ואיימר. ובשנת 1969 עבר האי בירושה לבניו של לסטר - ברוס וקית׳, הממשיכים לתחזק את האי.ממוזער|נושאת המטוסים היפנית שוקאקו

 הקשר של ניאיהאו למתקפת הפתע על בסיס הצי האמריקאי בפרל הארבור 
ב-7 בדצמבר 1941, אירעה מתקפת הפתע של יפן על בסיס הצי האמריקאי בפרל הארבור שבאי אוהאו בהוואי. במהלך המתקפה, המריאו מטוסי קרב מנושאת המטוסים היפנית שוקאקו (Shokaku) ותקפו מטרות נוספות בדרום-מזרח אוהאו, בהן בסיס חיל הים בחצי האי מוקאפו (Mokapu Peninsula) ושדה התעופה בלוז (Bellows Army Airfield). אחד המטוסים, מטוס קרב מסוג Mitsubishi A6M2 Zero, שהוטס בידי שיג'נורי נישיקאיצ'י (Shigenori Nishikaichi), נפגע במהלך הקרב, והטייס נאלץ לבצע נחיתת חירום באי ניאיהאו.
ממוזער|הטייס היפני-שיג'נורי נישיקאיצ'י
מטוסו של נישיקאיצ'י נחת בחצר ביתו של הווארד קאלאוהנו (Hawaiian Howard Kaleohano), תושב האי, אשר השתלט עליו, החרים את מסמכיו ונשקו והציב עליו שמירה. קאלאוהנו ניסה למצוא מתורגמן שיתרגם את דברי הטייס היפני, ולאחר מספר ניסיונות פנה אל בן הקהילה היפנית המקומית, האראדה (Harada) ששימש בתפקיד האחראי על חלוקת השכר לעובדים הילידים. בשלב זה, עדיין לא הייתה לתושבי ניאיהאו תמונה ברורה של האירועים בפרל הארבור, והם התלבטו כיצד לפעול, מאחר שבעל האי שהה בקוואי ולא יכול היה להגיע לניאיהאו. רק בשעות הערב הגיעה הידיעה על תקיפת פרל הארבור לתושבי האי.

נישיקאיצ'י רכש את אמונו של האראדה, והשניים ניסו למצוא גישה למטוס ולציוד שבתוכו. במהלך עימות שפרץ בינם לבין תושבי המקום, פתח הטייס היפני באש ופצע את בן הכפר קאהנלה. אשתו של קאהנלה הצליחה להכות את נישיקאיצ'י באבן, ובעודו פצוע, דקר קאנהלה את הטייס בסכין שהייתה בידו והרגו. רק למחרת הגיע מהאי קוואי כוח חילוץ צבאי.

בעקבות תקרית זו, קיבל קאנהלה את עיטור ההצטיינות האמריקאי ועיטור לב הארגמן. איירין האראדה, אשתו של האראדה, נכלאה בקוואי כחשודה בסיוע ליפנים ובשנת 1944 שוחררה מהכלא וחזרה לניאיהאו. לזכרו של הטייס היפני נישיקאיצ'י, הוקם בעיר הולדתו, השיהאמה (Hashihama) ביפן, עמוד אבן.

 גאוגרפיה 
האי ניאיהאו שוכן 27 ק"מ (17 מייל) דרומית-מערבית לקוואי וכ-241.4 ק"מ (150 מייל) צפונית-מערבית להונלולו. הוא האי הקטן ביותר מבין איי הוואי המיושבים, המכונים גם איי וינדוורד (Windward Islands) ומוקף בכ-80.4 ק"מ (50 מייל) של קו חוף בתולי. ניאיהאו לצד איים נוספים בארכיפלג הוואי מצוי על רכס רציף המופרד מן האיים המזרחיים בתעלת קוואי.ממוזער|מפת ניהיאהו

שטחו של האי 174.82 קמ"ר (67.5 מייל מרובע). אורכו כ-27.3 ק"מ (17 מייל), ורוחבו המרבי כ-8 ק"מ (5 מייל). צורתו מוארכת בכיוון מערב-דרום-מערב. בחלקו המזרחי-מרכזי נמצא דָּיֵק, שהוא גוף סלע יסוד דמוי חומה אנכית או כמעט אנכית דקה יחסית, אשר נוצר מהתגבשות חומר מותך שחדר לשכבות הסלע הקדומות.ההסבר מתוך מילון ״רב מילים - מלינגו״. בחוף המזרחי בולטים צוקי ים המהווים מאפיין בולט של קו החוף, וכל זרמי הלבה באי נוטים לכיוון דרום-מערב. הפסגה והאגף הצפון-מזרחי של הר הגעש המקורי חסרים, ונותר ממנו רק האגף הדרום-מערבי.

פני השטח של ניאיהאו מאופיינים ברובם כשפלה צחיחה, כאשר כ-78% מהאי מצויים מתחת לגובה של 150 מטר. הנקודה הגבוהה ביותר באי בסמוך לפאניהאו (Paniau) שבחוף הצפון-מזרחי, מתנשאת לגובה של כ־390 מטר (1281 פיט), שכבות חול ולבה יורדות בשיפוע מתון אל הים מדרום, מצפון וממערב, כאשר חלקו המערבי של האי הוא נמוך.

באי מספר אגמים המשמשים בית גידול לעופות שונים. שניים מהם - אגמים גדולים של מים מתוקים הממוקמים בפנים האי ומכונים לעיתים "פלאיה" (״playa״) או "אגמים לסירוגין״ (״intermittent lakes״): (1) אגם חלולו (Halulu Lake) משתרע על פני כ-74 דונם, הוא אגם מים טבעי שמימיו נובעים ממעיינות; (2) אגם חלאלי (Halāli‘i Lake), משתרע על פני כ-340 דונם (כ-841 אקר) ונחשב לאגם הגדול ביותר בהוואי. אגם זה נחשב אגם מים לסירוגין מכיוון שכמות המים בו משתנה בהתאם לעונות השנה ולכמות המשקעים. לעיתים קרקעיתו יבשה כמעט לחלוטין ולעיתים הוא מתמלא מים.

ברוב ימות השנה נותרים האגמים הללו יבשים, והגוון האדמדם של קרקעיתם נובע משקיעת קרקע הררית שמקורה בסלע הוולקני העשיר בברזל המהווה את מרבית קרקע האי.

בניאיהאו אין נחלים שזורמים בהם מים כל השנה (נחלי איתן), והגישה המוגבלת לאי, מקשה על איסוף נתונים ומידע ביולוגי אודות סוגי הצמחייה המקומית ובתי גידול בעלי החיים.

אספקת המים הביתית מבוססת על מי גשמים הנאספים מגגות הבתים. בורות המים שנחפרו באי רובם נמצאו מלוחים מכדי לשמש להשקייה או עבור בעלי החיים.

 גאולוגיה 
 מועד היווצרות האי 
קיימות מספר סברות לגבי פרק הזמן בהיסטוריה שבו נוצר האי ניאיהאו. לפי אחת הערכות, האי נוצר לפני כ-4.89 מיליון שנה, והוא צעיר מהאי קוואי. סברה אחרת גורסת כי ניאיהאו קדום יותר מהאי קוואי, שכן הוא ממוקם בנקודה המערבית ביותר בשרשרת איי הוואי, בעוד שהרי הגעש המזרחיים צעירים ממנו. לפי הסברה השלישית, ניאיהאו נוצר לפני לפני כ-6 מיליון שנה והיה בעבר גדול הרבה יותר, אך רובו קרס לפני כ-5 מיליון שנה, וחלקי האי שקרסו כוסו בשכבות לבה שנפלטו והתגבשו בעת התהוותו של האי קוואי.

 תהליך היווצרות האי 
בתהליך היווצרות האי קיימות מספר השערות: (1) האי נוצר כפתח נוסף לזרימת לבה לאחר התפרצותו של הר הגעש בקוואי; (2) האי הוא שריד של הר געש מגן יחיד; (3) ניאיהאו הוא הר געש בודד, שמעולם לא היה מחובר לקוואי.

אף על פי שהועלו השערות שונות באשר למועד ולתהליך היווצרותו של האי, אין נתונים מדויקים המתעדים את ראשיתם של שני הרי הגעש ניאיהאו וקוואי.

 אקלים 
האי ניאיהאו מצוי באזור צל גשם הנוצר בשל הרי האי קוואי, ולכן כמות המשקעים השנתית הממוצעת בו נמוכה יחסית ונעה בין 50 ל-100 ס"מ בשנה. האקלים היבש השורר בו נובע ממספר גורמים: (1) מרבית ענני הגשם המגיעים לאי, נעצרים מעל הרי קוואי עוד בטרם הגיעם לניאיהאו; (2) ההרים בניאיהאו נמוכים; (3) בניאיהאו אין כמעט שטחי יער גדולים.

כדי להגדיל את זמינות המים, נטעו בני משפחת רובינסון קקטוסים ששימשו מקור מים לעדרי הבקר וכן נעזרו בחלב קוקוס ובפירות קוקוס לשתייה.

האי סובל לעיתים קרובות מתקופות בצורת, בשל שכבת הקרקע הדלה ומיעוט מקורות המים המתוקים. בשונה משאר איי הוואי, כמות המים המועטה באי, במהלך בצורות ממושכות מביאה לכך שבורות המים הופכים לבורות מים מליחים, ובשל מחסור מים הראויים לשתייה, מתים בעלי החיים.

 מזג האוויר והרוחות 
מזג האוויר בניאיאהו הוא סובטרופי, ללא נתונים אקלימיים זמינים פרט לתיעוד כמויות המשקעים. האי שוכן באזור שבו נושבות רוחות קבועות (פָּסָט; Trade Winds), לכיוון האזור המשווני שקיים בו לחץ אוויר נמוך והן אופייניות לאזור הממוזג. הרוחות הן דומיננטיות ומשפיעות על פיזור חולות הדיונות. הרוחות הצפוניות והדרומיות החזקות הנושבות לעיתים קרובות גורמות להתכופפות עצים רבים. הרוחות הדרומיות בעיקר מביאות איתן גשמים עזים, תופעה שכיחה באי, המביאה להקלה זמנית בעומס החום.

לדברי אילמר רובינסון (Robinson Aylmer), באזור הנמוך של האי בין נונופאפא (Nonopapa) לכפר פאוואי (Puuwai), נרשמות כמויות משקעים גבוהות יותר לעומת כמויות הגשמים היורדות ביתר חלקי האי.

בשנת 1982, (25-19 בנובמבר) עבר מעל האי הוריקן "אווה" (Iwa) עם משבי רוח של כ-160 קמ"ש (100 מייל), ההוריקן שמסלולו החל מעל האי קוואי גרם להרס נרחב בניאהיאו, בקוואי ואוהאו.

 צמחייה ובעלי חיים 
ממוזער|כלב ים נזירי

 צמחייה 
בניאיהאו לא קיימים יערות טבעיים. ההשערה היא שהם נכחדו על ידי עיזים ששוחררו באי בשנת 1794 בידי קפטן ג׳ורג׳ ונקובר וגרמו לפגיעה נרחבת וחיסול היערות. עם זאת, קיים תיעוד של מחקר שנערך בין השנים 1890–1899 על ידי החוקרים וילסון ואוואנס (.Wilson, S.B., and Evans, A.H), בו הם מציינים כי נמצאו רכיכות יבשתיות מסוג Carelia, מִמְצָא המצביע על כך שבעבר היו יערות באי.

הצמחייה השלטת בשפלה, בקניונים שבין ההרים ובמדרונות התלולים מורכבת בעיקר מעצי קיאווה (Prosopis chilensis), שניטעו בידי משפחת רובינסון. עצי קוקוס מצויים באי בכמות קטנה, והצמח הנפוץ ביותר באי בעיקר באזור הצפוני של מאגר אפאנה (Apana Reservoir),הוא הקקטוס. בזמן האחרון, החלה להתגבש באזור המזרחי של הר קאאו (Mount Kaeo) באי, תוכנית ייעור מחדש.

 בעלי חיים 
ניאיהאו הוא האי היחיד בעולם שהצליח ליישב מחדש את כלבי הים הנזיריים, הנמצאים בסכנת הכחדה. מקום ריכוזם הוא על חוף הים קרוב לקאנאואפואו (Kaunuapou Point). כרישי שונית (Reef sharks) שוחים באוקיינוס בקרבת החוף הצפוני של האי, ובמים העמוקים יותר שוחים כרישי טיגריס (Tiger sharks). לאחרונה, הופיעו בקרבת החוף גם כרישים לבנים גדולים המכונים ״עמלץ לבן״ (Great white shark).

בין עצי הקיאווה משוטטים בעלי חיים, חזירים, כבשים ובקר, עדרי איילנד (eland), אאודד (aoudad = סוג של עז בר אפריקאי) ואוריקסים (oryx) אשר הועברו מחוות מולוקאי כאשר פארק חיות הבר שלה נסגר ב־1999.

 כלכלה וחקלאות 
אורח החיים של תושבי האי קשור לאדמה באמצעות העיסוק בחקלאות ודיג במידה מסוימת בשיטות מסורתיות, השומרות על האיזון האקולוגי ומדגישות את חשיבות שימור משאבי הטבע. שיטות אלה ממחישות את תרומתן של גישות ילידיות לניהול סביבתי בר קיימא באי, בצד עבודה במטע הסוכר שבבעלות משפחת רובינסון באי קוואי. עם השנים, הצטמצמה הפעילות החקלאית בניאיהאו, וכלכלתו מתבססת על גידול בקר וצאן, ייצור דבש, ציד מסחרי של חיות בר ואימונים צבאיים מוגבלים.

 החווה החקלאית 
החווה החקלאית בניאיהאו הוקמה בשנת 1864, ושימשה במשך שנים רבות מקור תעסוקה ופרנסה עיקרי לתושבים. בשנת 1999 נסגרה החווה והופסקה פעילותה, לאחר שהתברר כי הענפים שנכללו בה - עדרי בקר וכבשים, ייצור פחם של המותג קיאווה (Kiawe) או עיבוד דבש, אינם רווחיים. עם סגירתה נותרו בעיקר משרות בבית הספר המקומי באי.

 הקונכיות של ניאיהאו 
ממוזער|Lei pūpū שרשרת צדפים קטניםבאי ניאיהאו קיימת אמנות ייצור ה״ליי״ (Lei), שהיא שרשרת צדפים קטנים המזוהה עם האי. הצדפים מכונים ״היהלומים של הפסיפיק״ (״Diamonds of the Pacific״). אומנות השחלתם עוברת מדור לדור והיא אחת מהאומנויות ההוואית העתיקות הקיימות. נכון לשנת 2022 נותרו באי, פחות מ-50 אומנים, מכיוון שהם הולכים ומזדקנים והדורות החדשים עוברים לאורח חיים מודרני יותר.

איסוף הצדפים מחופי ניאיהאו מורכב בדרך כלל מאיסוף שלושה סוגים עיקריים: קהללני (kahelelani), מומי (momi) ולאיקי (lāiki). לצד אלה, מצוי גם סוג נוסף של קונכייה - קאמואה (kāmoa), המשמשת לעיתים קרובות להוספת צבע מנוגד.

לסוגי הצדפים מגוון צבעים וסימנים, ולכן פיתחו אומני ניאיהאו מונחים תיאוריים המשלבים בין סוג הקונכייה לבין מאפייני הצבע והגוון. הצבעים הנפוצים הם לבן (ke'oke'o), ורוד ('ākala), צהוב (lenalena) וירוק ('ōma'oma'o). כמו כן, קיימת הבחנה בין גוונים בהירים ('āhiehie) לגוונים כהים (ikaika). בנוסף, קיימים מונחים לצורות מיוחדות כגון מפוספס (kahakaha), מנוקד ('ōnikiniki), גבשושי ('āpu'upu'u), ואפילו ״פה אדום״ (red mouth= waha 'ula'ula).

שרשרת ה״ליי״ היא יקרת ערך הואיל והיא עשויה בקפדנות ובעבודת יד. כמות העבודה המושקעת בה רבה וגוזלת זמן רב: מציאת הצדפים הנדירים, מיונם וסידורם. האומן קודח חורים ידנית בכל צדף על מנת לא לגרום נזק. השחלה של ״ליי״ בודדת דורשת מאות צדפים זעירים, המושחלים בעדינות ובדוגמאות דקורטיביות מורכבות.

ערך שרשרת הצדפים מושפע במידה רבה לפי זמינותם של הצדפים. למשל, צדפים מסוג מומי בצבע לבן-שבור נפוצים יותר וקלים למציאה בעוד שצדפים מסוג קהללני ורודים או שחורים נדירים מאוד. לכן, שרשרת צדפים הכוללת צדפים אלה תהיה במחיר גבוה משמעותית.

שרשרת ה״ליי״ המורכבת מהצדפים הנדירים הללו, היא היחידה בעולם המסווגת כאבן חן על ידי גמולוגים, וניתן לבטח את השרשרות הללו כתכשיטים יקרים מאוד. בשנת 2004, חתמה המושלת לינדה לינגלה (linda Lingle) על הצעת חוק המגנה על שרשרת הצדפים מפני זיופים.

 בסיסים צבאיים 
לצבא ארצות הברית תפקיד הולך וגדל בכלכלת ניאיהאו. הצבא משמש כמעסיק העיקרי באי וכמקור המימון העיקרי לפעילותם של בני משפחת רובינסון, בעלי האי. פעילותו של בסיס חיל הים האמריקאי, מספקת כ-80% מהכנסות האי ותורמת לכלכלה המקומית ולתחזוקתו. הבסיס מניב הכנסות של מיליוני דולרים בשנה ובכך מעניק לניאיהאו בסיס כלכלי יציב. המתקן ממוקם על צוקים בגובה של 396.24 מטר (1,300 רגל), וכולל מכשירי מעקב הנשלטים מרחוק ומשמשים לבדיקות, לאימונים, וניסויי הגנה מפני טילים עבור ארצות הברית ובעלות בריתה.

בין משפחת רובינסון לבין מתקן מטווח הטילים באוקיינוס השקט, מתקיימים הסכמים שונים הכוללים בין היתר שימוש במסוקי האי, בעוד שחוות ניאיהאו מתחזקת את אתרי המכ"ם הממשלתיים.

 סיורי מסוקים 
בשנת 1985, רכש ברוס רובינסון מסוק דו-מנועי מסוג אוגוסטה 109 (Agusta 109) לשם הטסה רפואית דחופה. בעקבות רכישה זו ובנוסף להכנסה הכלכלית מבסיס חיל הים, יזמה משפחת רובינסון בשנת 1987, פרויקט סיורי תיירות מסחריים לניאיהאו הנמשכים כחצי יום, כדי לסייע בכיסוי עלויות התפעול. לשם כך, הוקם באי מנחת מסוקים, והחברה המארגנת את הסיורים היא Niihau Helicopters. טייסי המסוקים מטיסים גם משלחות ציד. כדי לא לפגוע ולהפריע לתושבי הכפר פוואי, נוחתים המסוקים בקצה הצפוני או הדרומי של האי, ואין מאפשרים למבקרים להגיע לכפר.

במסגרת הטיסה והשהייה באי, יכולים המבקרים לשחות, לעשות שנורקלינג לסייר על החוף או סתם לשבת על החוף להשתזף ולהירגע.

 ספארי ניאיהאו 
בסוף שנות ה-80, החלה משפחת רובינסון להפעיל ספארי ציד. הספארי מתקיים באזורים מבודדים באי, ומאפשר ציד חזירי בר בפיקוח. הקמת ספארי הציד נבעה מגידול ניכר באוכלוסיית החזירים, אשר גרמו לנזקים סביבתיים ולפגיעה במערכות האקולוגיות המקומיות. נוסף על כך, הגיעו מינים של בעלי חיים פולשים לבתי הגידול באי ויצרו איום על מינים מקומיים המצויים בסכנת הכחדה, בהם צב הים הירוק והאלבטרוסים שנפגעו עקב טריפת ביציהם. בשר הציד שלא נלקח על ידי הציידים, נמסר לתושבי הכפר.

 פו'וואי - היישוב המרכזי באי 
פו'וואי (בהוואית: Puʻuwai, ופירושו – "לב") הוא היישוב היחיד באי, ומשמש כמרכז האוכלוסייה של האי. הכפר ממוקם בצד המערבי של האי, המוגן יחסית מרוחות וגשמים. רוב התושבים המתגוררים בו הם ילידי המקום ממוצא הוואי. הוא גם היישוב היחיד בניאיהאו שתושביו דוברים דיאלקט הוואי, שומרים במידה רבה על אורח חיים מסורתי הדומה לזה של אבותיהם, ומקיימים חיי קהילה המבוססים על מנהגים מקומיים עתיקים. כמעט ואין בו את הנוחיות המודרנית כפי שיש באיי הוואי האחרים, והגישה אליו כמו לשאר חלקי האי, מוגבלת רק לתושבי ניאיהאו.

 תחבורה 
 אוויר 
לאי מגיעים באמצעות מסוקים הנוחתים באחד החופים המבודדים, בקצה הצפוני או הדרומי של האי.

 ים 
המעגן העיקרי באי הוא נונופאפה (Nonopapa Landing) הממוקם 14.16 ק"מ (8.8 מייל) צפון-מערב לקוואיהואה (Kāwa’ewa’e) , והוא פעיל בחודשים מאי עד ספטמבר, שכן בעונת החורף גוברים הגלים הצפוניים ומקשים על הגישה אליו. המעגן מסומן באמצעות סככה, וקורה המונחת על קיר תמך קצר מבטון המצוי בקצה הצפון-מזרחי של רצועת חוף חולית ארוכה. הסירות הקטנות המתקרבות למעגן עוגנות במקום עד הנקודה שבה השונית מתעקלת.

 יבשה 
באי אין כבישים סלולים, אך קיימת דרך עיקרית ויחידה לא סלולה הנמשכת לאורך האי ועוברת דרך גשרי עץ חזקים. התושבים נעים ממקום למקום בהליכה, ברכיבה על סוסים או באופניים.

 סרטים 
 בשנת 1919, יצא לאקרנים הסרט Enemy Within על תקרית הטייס היפני שנחת בניאיהאו בשנת 1941, לאחר ההתקפה על פרל הארבור.
 בשנת 2005, יצא לאקרנים הסרט Robinson Crusader, המספר את סיפורו של קית׳ רובינסון.

 קישורים חיצוניים 


 ההיסטוריה והמסתורין של האי ניאיהו
 הערות שוליים 

קטגוריה:הוואי: איים
קטגוריה:הוואי: הרי געש
קטגוריה:הוואי: היסטוריה
קטגוריה:הוואי: בעלי חיים
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:איים פרטיים