דויד גרוסמן

דָּוִיד גְּרוֹסְמַן (נולד ב-25 בינואר 1954) הוא סופר, מסאי, משורר, מחזאי, ושדרן רדיו ישראלי. ספריו תורגמו לשפות רבות, ופורסמו ברחבי העולם. זוכה פרס ראש הממשלה ליצירה, פרס נלי זק"ש, פרס א.מ.ת, פרס ספיר, פרס אלבטרוס, פרס ארסמוס, פרס מאן בוקר הבינלאומי ופרס היינריך היינה. עמית כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. חתן פרס ישראל לספרות לשנת ה'תשע"ח (2018). חבר באגודה המלכותית לספרות (RSL) בבריטניה. בעל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים, מאוניברסיטת חיפה, מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומהטכניון.

בכל יצירותיו משתמש גרוסמן בכלים ספרותיים מודרניים, כגון זרם התודעה, זוויות ראייה שונות בסיפור, ועירוב של דמיון עם מציאות, במיוחד בסיפורי ילדים.

 ביוגרפיה 
שמאל|ממוזער|250px|דויד גרוסמן בפתיחת תערוכתו של משה קרון בגלריה דבל, ירושלים, 17 באוקטובר 1987
דויד גרוסמן נולד בשנת 1954 בירושלים למיכאלה (ילידת ירושלים) וליצחק (יליד פולין). אחיו הצעיר, ניר, הוא עיתונאי ספורט. בבית למד לאהוב ספרות ובכללה ספרות יידיש. למד בבית הספר היסודי 'בית הכרם', וב'תיכון ליד האוניברסיטה' בירושלים, במגמה המזרחנית הראשונה שהוקמה בבית הספר.

בגיל תשע התחיל את דרכו ככתב צעיר בשבועון "משמר לילדים". לאחר שירותו הצבאי כנגד ביחידה 8200, המשיך גרוסמן בעבודתו ברדיו ב"קול ישראל" ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים פילוסופיה ותיאטרון.

סיפוריו הראשונים פורסמו בכתב-העת "סימן קריאה". ב-1979, לאחר סיום לימודיו ולפני שפרסם את קובץ סיפוריו הראשון, "רץ", זכה בפרס ניומן עבור סיפורו "יאני על ההר". סיפורו "חמורים" זכה בפרס הרי הרשון ב-1980.

גרוסמן עבד ב"קול ישראל" ככתב וכשחקן תסכיתים, והיה בין מגישי "חתול בשק", שם שודר לראשונה כתסכית ספרו "דו-קרב". שם גם שידר עם דני אלדר את הסדרה ההומוריסטית "סטוץ". גרוסמן תרם את קולו לדיבוב דמויות שונות בסדרה "פינוקיו" במהלך 1981, אשר בה גם דיבבה רעיה אדמוני, חברתו להגשת סדרת התסכיתים "חתול בשק". בהמשך שידר את התוכנית ״שירים ושיעורים״, אליה התקשרו מאזינים צעירים, שקיבלו מהמורים שהתארחו בה, תשובות לשאלות בנושאי שיעורי הבית. גרוסמן עזב את תוכניתו ב"קול ישראל" בשנת 1988, במחאה על ההגבלות שהוטלו על כתבים, במיוחד בנושאי פלסטינים. באותה שנה זכה בפרס הר ציון בעבור מאמציו לתרום לשלום ולהבנה בין ערבים ליהודים.

ארכיונו האישי מופקד בספרייה הלאומית.

קריירה ספרותית
גרוסמן החל בקריירה ספרותית בשנת 1979 כאשר פגש את פרופ' גבריאל צורן והגיש לו לקריאה את סיפוריו הראשונים. הסיפורים הועברו לידי פרופ' מנחם פרי שהחל לפרסמם בכתב העת "סימן קריאה". מאז והלאה כל ספריו למבוגרים רואים אור בספרי סימן קריאה, בעריכת פרי.
הרומן הראשון שלו, "חיוך הגדי", בחן את החיים ביהודה ושומרון תחת שלטון ישראל. ספר זה הפך לסרט, בבימויו של שמעון דותן. בשנת 1984 זכה גרוסמן בפרס ראש הממשלה ליצירה.

בסדרת הכתבות "הזמן הצהוב", שראתה אור כספר ב-1987 (זמן קצר לפני האינתיפאדה הראשונה), תיאר גרוסמן את רשמיו ביהודה ושומרון, שם ראה ש"פליטים הפכו את עצמם לכפילים של האנשים שהיו בעבר, במקום אחר, לאנשים שמחזיקים בידיהם רק יכולת אחת: היכולת לחכות."

ספרו "עיין ערך: אהבה", שראה אור בשנת 1986, עוסק בניצולי השואה, ומסופר מארבע זוויות שונות.

בין ספריו הרבים, בשנת 2000 יצא לאור הספר "מישהו לרוץ אתו", שעוסק בחיים ברחובות ירושלים המודרנית. בשנת 2003 הוציא גרוסמן לאור את "מוות כדרך חיים: ישראל 10 שנים לאחר אוסלו", שם אסף את כתבותיו משנים עברו. ניתן לראות שם את התקווה והאופטימיות ששררו בתחילת תקופה זו.

בשנת 2004 כתב את השיר "שירת הסטיקר", המורכב מסטיקרים פוליטיים. השיר בוצע על ידי להקת "הדג נחש" באלבומה "חומר מקומי", והפך ללהיט.

ספרו "אשה בורחת מבשורה" יצא בהוצאת "הספריה החדשה" באפריל 2008.

בתחילת 2011 התפרסם שיר של גרוסמן, "קצר פה כל כך האביב", שאותו הקדיש לבנו אורי אשר נפל ב 2006 במלחמת לבנון השנייה. את השיר הלחין וביצע יהודה פוליקר. השיר נכלל באלבומו של פוליקר "כל דבר מזכיר לי". באותה שנה התפרסם שיר נוסף שגרוסמן כתב את מילותיו, "אורחת זרים", שהלחין יוני רכטר וביצעו אלי גורנשטיין ונורית גלרון באלבומו של גורנשטיין "ונחיה".

 דעותיו ופעילותו הציבורית 
גרוסמן מחזיק בדעות המזוהות לרוב עם השמאל הישראלי ונמנה עם מתנגדי מדיניותו של בנימין נתניהו.

חודשיים לאחר שבנו נהרג, נאם גרוסמן את הנאום המרכזי בעצרת לציון 11 השנים לרצח רבין. נאומו זה עורר הדים רבים וזכורים ממנו הביטויים "הנהגה חלולה" ו"אין מלך בישראל", בהתייחסו להנהגה המדינית והצבאית בישראל, ו"לתת לפירומן לעסוק בכיבוי אש" שהתייחס למינויו של אביגדור ליברמן לשר לעניינים אסטרטגיים. גרוסמן קרא לצדדים לחזור למשא ומתן והתייחס לשכול מהצד הישראלי ומהצד הפלסטיני כאחד.

מאז שנת 2004 מכהן גרוסמן כנשיא עמותת קשב - מרכז להגנת הדמוקרטיה בישראל. בשנת 2010 נמנה עם מייסדי עמותת "אנו פליטים" המעניקה סיוע משפטי לפליטים מאפריקה המגיעים לישראל.

גרוסמן חבר המועצה הציבורית של ארגון השמאל "בצלם".

לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושלוש ועל רקע מגפת הקורונה קרא להקמתה של ממשלת אחדות בין "הליכוד" ל"כחול לבן", אף שהמשיך בביקורתו על בנימין נתניהו. ביקורתו על נתניהו נמשכה גם לאחר הבחירות לכנסת העשרים וחמש.

בשנת 2023 נמנה עם מתנגדי המהפכה המשפטית. ב-18 בספטמבר של אותה שנה, הוציא יחד עם זאב טנא את שיר המחאה "אוד מוצל מאש (התקווה 2.0)", שלווה בקליפ הכולל תמונות שצולמו בהפגנות נגד הרפורמה המשפטית.

בשנת 2024 פרסם מאמר בניו יורק טיימס שכותרתו "ישראל נופלת לתהום" בו ביקר את הלחימה בעזה; "כישראלי, אני שואל, איזה סוג של אנשים נהיה כשהמלחמה תסתיים? לאן נכוון את האשמה שלנו - אם נהיה אמיצים מספיק כדי להרגיש אותה על מה שגרמנו לפלסטינים חפים מפשע? על אלפי הילדים שהרגנו? [...]." מנגד כתב כי "תופעה מבישה שצצה על פני השטח בעקבות המלחמה היא שישראל היא המדינה היחידה בעולם שדורשים את השמדתה באופן הגלוי ביותר".

ביולי 2025, אמיר בראיון לעיתון האיטלקי "לה רפובליקה" כי ישראל וצה"ל מבצעים רצח עם בעזה.

 חיים אישיים 
גרוסמן נשוי למיכל ולהם שני בנים ובת. מתגורר במבשרת ציון.

בנו האמצעי, , חייל בשירות חובה בחיל השריון, נהרג ב-12 באוגוסט 2006 במלחמת לבנון השנייה, יומיים לאחר שגרוסמן, יחד עם עמוס עוז וא. ב. יהושע, ערך מסיבת עיתונאים ודרש ממדינת ישראל להסכים להפסקת אש ולא להרחיב את הלחימה בלבנון כפי שהחליטה לאחר מכן. על פעולתו במלחמה טרם שנהרג, כחלק מ"כוח בניה", קיבל בנו לאחר מותו צל"ש אלוף.

 פרסים 
ממוזער|250px|דויד גרוסמן במשכנות שאננים, ירושליםגרוסמן זכה ביותר ממאה פרסים, כחמישית מהם קיבל מטעם ישראל ולמעלה משליש מטעם איטליה.
1984:פרס ראש הממשלה ליצירה.
1997: פרס גרינזיין - איטליה .
2001: פרס ספיר על ספרו מישהו לרוץ אתו.
2007: פרס א.מ.ת, שהוגש על ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט. בעקבות נפילת בנו במבצע האחרון של מלחמת לבנון השנייה שאותה הוביל אולמרט, סירב גרוסמן ללחוץ את ידו.
2008: פרס האחים שול, המוענק במינכן לסופרים המפגינים "עצמאות אינטלקטואלית ואומץ מוסרי". הפרס הוענק לו על אסופת מאמרים שנקראה בגרמנית "הכוח לתיקון" (Die Kraft zur Korrektur).
2009: פרס אקו"ם על מפעל חיים בספרות.
2009: פרס אלבטרוס הגרמני-הבינלאומי על ספרו "אישה בורחת מבשורה".
2010: פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית.
2011: פרס מדיסיס על ספרו "אשה בורחת מבשורה".
2012: פרס ברנר על ספרו "נופל מחוץ לזמן".
2017: תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
2017: פרס מאן בוקר הבינלאומי על ספרו "סוס אחד נכנס לבר" בתרגומו לאנגלית, יחד עם המתרגמת ג'סיקה כהן.
2018: פרס ישראל לספרות לשנת ה'תשע"ח.
2018: תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה
2021: פרס ברמן לספרות.
2022: פרס ארסמוס - ""הכתיבה הביאה לי אושר גדול", נאומו של דויד גרוסמן בטקס הענקת הפרס (בעברית, בטקס גרוסמן נאם באנגלית).
2022: תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
2023: אות לגיון הכבוד הצרפתי מטעם ממשלת צרפת.
2024: תואר דוקטור לשם כבוד מטעם הטכניון.
2024: פרס היינריך היינה.
2024: אות אבירי ואבירות איכות השלטון על מפעל חיים ציבורי של חינוך ציבורי לערכי שלטון נקי וצודק, השתתפות במחאות והפעלת לחץ ציבורי לשמירה על ערכים דמוקרטיים.
2025: פרס מפעל חיים על תרומתו רבת השנים לעיצוב עולמם הרגשי של ילדים ונוער: פרס סאסא סטון לספרות ילדים ע”ש פיליפ ז”ל והילדה סטון.

 מועמדות 
 2022, מועמד פעם נוספת לפרס מאן בוקר הבינלאומי על הספר "איתי החיים משחק הרבה" יחד עם המתרגמת ג'סיקה כהן.

ספריו
גרוסמן כותב לילדים, לבני נוער ולמבוגרים. כל ספרי הסיפורת שלו למבוגרים ולנוער, וכן שני ספרי התיעוד שלו והמחזה 'גן ריקי', הופיעו בספרי סימן קריאה / הוצאת הקיבוץ המאוחד, וערך אותם מנחם פרי. גרוסמן כתב את הספרים הבאים:

ספרי ילדים
 סדרת "סיפורי איתמר" (בהוצאת עם עובד):
איתמר מטייל על קירות (1986)
אח חדש לגמרי וגם האח החדש של איתמר (1986)
איתמר מכתב (1988)
איתמר פוגש ארנב (1988)
איתמר צייד החלומות (1990)
איתמר וכובע הקסמים השחור (1992)
השפה המיוחדת של אוּרי (1989)
ספר השיאים של פוז (1994)
היה הייתם שני קופים (1996)
ג'ירפה ולישון (1999)
אל תדאגי רותי (1999)
רותי תישן ותישן (2004)
החברה הסודית של רחלי, איורים: גלעד סופר, (2010)
חיבוק, רישומים: מיכל רובנר, (2011) – זוכה עיטור אנדרסן לשנת 2012.
מי רוצה שק קמח?, איורים: גלעד סופר, (2011)
יונתן בלש ממש, איורים: גלעד סופר, (2012)
נסיכת השמש, רישומים: מיכל רובנר, (2015)
בובה תותי, איורים: גלעד סליקטר, (2017) 
לכל קמט יש סיפור, עם עובד, 2022
אין פה רגע בלי חתול איורים: נעמה בנזימן, עם עובד, 2022

עיבודים לספריו בקולנוע
"חיוך הגדי" (1986) – בבימויו של שמעון דותן
"מישהו לרוץ איתו" (2006) – סרט ומיני סדרת טלוויזיה בבימויו של עודד דוידוף
"הדקדוק הפנימי" (2010) – בבימויו של ניר ברגמן
"יש ילדים זיגזג" (2012) – עיבוד הולנדי לספר, בבימויו של וינסנט באל
באוגוסט 2019 פורסם שזכויות הספר "סוס אחד נכנס לבר" נרכשו במטרה להפוך אותו לסרט עתידי. הרוכשת היא חברת ההפקות האוסטרלית-אמריקנית Village Roadshow Pictures  שעובדת בשיתוף עם אולפני הקולנוע הגדולים

מחזותיו שהוצגו
מספר מספריו של גרוסמן עובדו והוצגו כמחזות:
"גן ריקי", הוצג בהבימה, הבמאי מיכאל גורביץ', תפאורן משה שטרנפלד, מוזיקה אבנר קנר, מרץ 1988. הוצג גם בתיאטרון צוותא, בבימוי שלומי חיוון ובביצוע תלמידי הסטודיו למשחק "בימת הנוער" כפר סבא בהנהלת השחקן טוביה גלבר, בתיאטרון הבית הצהוב בעיר הוד השרון בבימוי גילי פלד ובהשתתפות קבוצת התיאטרון הדרים. המערכה הראשונה של המחזה הועלתה בהשתתפות הלהקה הייצוגית של הרצליה "להקת על הבמה" בבימויו של יוסי שמן-רובין בשנת 2010. המחזה הועלה מחדש ב-2018, על ידי אנסמבל תיאטרון כפר סבא בבימויו של שלום שמואלוב.
 "מומיק" (נובלה, מתוך "עיין ערך: אהבה") עובדה למחזה בידי בן בר-שביט ולנה לסקינה והועלתה ב-2005 בתיאטרון גשר, בבימויו של יבגני אריה.
"איתמר פוגש ארנב" עובד לקונצרט-הצגה על ידי המלחין יוני רכטר ובוצע על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בשנת 2009.
 "יש ילדים זיגזג" עובד לבמה על ידי תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער ב-2007
 "נופל מחוץ לזמן" עובד לבמה על ידי תיאטרון גשר ב-2014, בבימוי יחזקאל לזרוב.
 "אשה בורחת מבשורה" עובד לבמה בתיאטרון הקאמרי ב-2016.
 "סוס אחד נכנס לבר" עובד לבמה בתיאטרון הקאמרי ב-2017 על ידי מיכה לבינסון, זמן קצר לפני מותו, יחד עם דרור קרן.
 "מישהו לרוץ אתו" עובד לבמה על ידי בית צבי ב-2019 ועל ידי תיאטרון גשר ב-2025

שירים
"שירת הסטיקר" – בוצע על ידי להקת הדג נחש.
"קצר פה כל כך האביב" – שיר שאותו הקדיש לבנו אורי – בוצע על ידי יהודה פוליקר.
"נופל מחוץ לזמן", "ברגע הזה", "זה מול זה", "איך תופיע בי", "כדי נשימה", "הולך", "אוגוסט", "בתוך חלום", "שקט ירד" – בוצעו על ידי הילה כהן אלעזר.
"אורחת זרים" – בוצע על ידי אלי גורנשטיין ונורית גלרון.

לקריאה נוספת
נורית גרץ, סיפור מהסרטים – סיפורת ישראלית ועיבודיה לקולנוע, האוניברסיטה הפתוחה, 1993, פרק 7 – "בשטח ההפקר: חיוך הגדי", עמ' 321–364 


סמדר שיפמן, דברים שרואים מכאן – דויד גרוסמן, אורלי קסטל-בלום ומאיר שלו: מעבר למודרניזם?, הוצאת כרמל, 2007 
מרית בן ישראל, כשדויד גרוסמן פגש את ויטו אקונצ'י, על אמנות הגוף בספר הדקדוק הפנימי, קו אדום אמנות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010 
 ניצה בן-דב, "הקול האנושי במלחמות לא אנושיות" בתוך: חיי מלחמה: על צבא, נקמה, שכול ותודעת המלחמה בפרוזה הישראלית הוצאת שוקן, 2016, עמ' 50-43; 256-237
דויד גרוסמן, אשה בורחת מבשורה, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 510–521, הוצאת כרמל, 2017 
אמיר קלוגמן, גוף פוגש שפה: קריאה פסיכואנליטית בסיפוריו של דויד גרוסמן, הוצאת רסלינג, 2022.
 גבריאל צורן, הקליפה הדקה של כדור־הארץ, הוצאת הקיבוץ המאוחד/הספריה החדשה, 2024.


קישורים חיצוניים

  דוד גרוסמן מקריא את הגרסה העברית לנאומו בטקס קבל מפרס ארסמוס ב-2022. בטקס עצמו גרוסמן נאם באנגלית
  גיבור תרבות: תוכנית רדיו המוקדשת כולה לדוד גרוסמן, בהגשת ד"ר דן ערב, ד"ר דוד גורביץ' ויונתן גת: להאזנה












 פאר פרידמן, "אאוטסיידר בילט-אין", נוסח עברי של ריאיון ארוך עם דויד גרוסמן בעיתון צ'כי, מאי 2011


 ניר ברגמן, פגישות עם דויד, באתר הספריה החדשה, 13 באוקטובר 2010
 יואכים גאוק, דברים לכבוד דויד גרוסמן בטקס קבלת "פרס השלום" בפרנקפורט, באתר הספריה החדשה, 3 בנובמבר 2010
















 אביבה קרינסקי, "השיח על הזהות העצמית ביצירות דוד גרוסמן "איתמר וכובע הקסמים השחור", "עיין ערך אהבה"", מאזנים כרך ח גיליון 4, אוגוסט 2014



מכתביו
 – מתוך הזמן הצהוב – ספורי רדיו

  – הספד על קבר בנו אורי

 "עכשיו, כשהספר נגמר", אתר הספריה החדשה













תרגום לעברית: 
על כתביו:







 לינה רוז, הקמטים שמהם עשויה האהבה, פנס מוסף לביקורת ספרות, מאי 2022.

 זיוה שמיר, מ"עמוד האש" אל "עמוד הענן"- מסרים חתרניים בספרות הילדים של דויד גרוסמן, אתר מב"ע, מרץ 2024
 אסתי אדיבי-שושן, "מהתחלה" ועד "לכל קמט יש סיפור", פנס מוסף לביקורת ספרות, מרץ 2024.

הערות שוליים

*
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לספרות ושירה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 2018
קטגוריה:זוכי פרס א.מ.ת.
קטגוריה:זוכי פרס ביאליק לספרות יפה
קטגוריה:זוכי פרס ברנשטיין
קטגוריה:זוכי פרס ניומן
קטגוריה:זוכי פרס האחים שול
קטגוריה:זוכי פרס ספיר
קטגוריה:זוכי פרס אקו"ם
קטגוריה:מעוטרי מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:זוכי פרס מדיסיס לסופר זר
קטגוריה:זוכי פרס ברנר
קטגוריה:זוכי עיטור אנדרסן
קטגוריה:זוכי פרס הרי הרשון
קטגוריה:זוכי פרס קורט לספר היהודי
קטגוריה:זוכי הפרס הלאומי לספרים יהודיים
קטגוריה:זוכי פרס זאב
קטגוריה:זוכי פרס השלום של התאחדות הסופרים הגרמנית
קטגוריה:זוכי פרס ארסמוס
קטגוריה:זוכי פרס בוקר הבין-לאומי
קטגוריה:ישראלים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:בית הכרם: אישים
קטגוריה:בוגרי בית הספר היסודי בית הכרם
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:חיילי יחידה 8200
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:זוכי פרס נלי זק"ש
קטגוריה:זוכי הפרס הספרותי של סנט לואיס
קטגוריה:זוכי אות אביר איכות השלטון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954