הסכם טאיף

הסכם טאיף (הידוע גם בשם "הסכם ההבנה הלאומית", בערבית: اتفاق الطائف, תעתיק מדויק: אִתִפָאק אלטָאא'ף) הוא הסכם פוליטי שנחתם ב-22 באוקטובר 1989 בעיר טאיף בערב הסעודית על ידי הצירים הנותרים מחברי הפרלמנט הלבנוני משנת 1972 (אז נערכו במדינה הבחירות הפרלמנטריות האחרונות לפני פריצת מלחמת האזרחים). ההסכם נחתם בניצוחו ובעידודו של יו"ר הפרלמנט , וכלל רפורמה פוליטית נרחבת, שהביאה לסיומה של מלחמת האזרחים בלבנון. כמו כן התווה ההסכם את כינונם של יחסים מיוחדים בין סוריה ללבנון ומסגרת לתחילת נסיגת סוריה מלבנון.

 רקע 
הרקע המיידי להסכם טאיף נבע מאירועים ב־1988 עד 1989. עם תום כהונת נשיא לבנון אמין ג'ומאייל בפברואר 1988 ניסו הסורים להביא לבחירת מחליף פרו־סורי תחתיו. יריבים פוליטיים מארונים סיכלו את בחירת שני מועמדים פרו־סורים על ידי מניעת הגעתם של חברי הפרלמנט הלבנוני שהתגוררו בשטחים בשליטתם לבחירות לנשיאות. על מנת לשמר את מקומם של המארונים בהנהגה, מינה ג'ומאייל ערב סיום תפקידו את מפקד צבא לבנון מישל עאון לראש ממשלת לבנון, תוך הדחת סלים אל-חוס והפרת האמנה הלאומית מ־1943. המהלך הביא ליצירת שתי ממשלות מקבילות, האחת בראשות עאון והאחרת בראשות אל-חוס, שזכה לתמיכה סורית.

בקיץ 1988 ניסתה ועדה בת שש מדינות של הליגה המוסלמית להביא לפתרון לסוגיה הלבנונית. במושב של הליגה הערבית במאי 1989 בקזבלנקה הוקמה ועדה בת שלוש מדינות (מרוקו, אלג'יריה וערב הסעודית) לסוגיה הלבנונית.

ב־15 בפברואר פרצה לחימה בין כוחותיו של עאון לכוחות הלבנוניים, מיליציה מארונית מתחרה. ב־14 במרץ 1989 הכריז עאון על "מלחמת שחרור" נגד צבא סוריה ונוכחותו בלבנון. בין היתר לחמו נגד כוחותיו הכוחות הדרוזים של ואליד ג'ומבלט.

ב־29 באוגוסט 1989 הצליחה הוועדה של הליגה המוסלמית להשיג הפסקת אש בין הצדדים הלוחמים בלבנון. ב־30 בספטמבר עד 22 באוקטובר התקיימה ועדה בטאיף שבערב הסעודית בהשתתפות הצדדים.

 תוכן ההסכם 

ההסכם שינה את המבנה הפוליטי שנקבע באמנה הלאומית של 1943, והעביר חלק מהכוח שניתן לעדה המרונית מתוקף מעמדה המיוחד תחת שלטון המנדט הצרפתי. עד להסכם היה ראש הממשלה הסוני ממונה על ידי הנשיא המרוני וכפוף לו. בעקבות ההסכם הפך ראש הממשלה לכפוף לרשות המחוקקת, בדומה לשיטות הפרלמנטריות הקלאסיות. מספר המושבים בבית התחתון של הפרלמנט הוגדל ל-128, שיחולקו שווה בשווה בין הנוצרים למוסלמים (לעומת יחס 6:5 לטובת הנוצרים לפני ההסכם), ולא ייבחרו בהצבעה יחסית, שתעניק למוסלמים רוב. בדומה לכך חולקו גם המשרות בממשלה שווה בשווה בין שתי הדתות.

ההסכם אושר ב-4 בנובמבר 1989. הפרלמנט נפגש למחרת בבסיס חיל האוויר קליעאת שבצפון לבנון, ובחר ברנה מעווד לנשיאות, 409 ימים לאחר שאמין ג'ומייל פינה את המשרה עם תום כהונתו ב-1988. 17 ימים לאחר מכן, עוד טרם נכנס לארמון הנשיאות בבעבדה ששימש בינתיים את הגנרל מישל עאון, נרצח מעווד בפיצוץ מכונית תופת בביירות, בעת ששיירתו שבה מחגיגות יום העצמאות של לבנון. את מקומו ירש אליאס הראווי ששימש בתפקיד עד 1998.

נסיגת סוריה בהסכם

להלן נוסח הפסקה העוסקת בשהות צבא סוריה בלבנון:

עם זאת, הצבא הסורי שנכנס ללבנון בחסות כוח ההרתעה הערבי ב-1976 בעת מלחמת האזרחים, לא נסוג בהתאם להסכם.

על בסיס ההסכם הביאה סוריה ב־24 בנובמבר 1989 לבחירת אליאס הראווי לנשיא חדש, בן חסותם של הסורים ונעדר בסיס כוח משלו. הראוי מינה ממשלה פרו־סורית בראשות סלים אל-חוס. הממשלה זכתה להכרה ערבית ובינלאומית, בעוד מישל עון ותומכיו מצאו עצמם מבודדים.

ב-13 באוקטובר 1990 תקפו כוחות צבא סוריים, בסיוע מטוסים סוריים ויחידות צבא לבנוניות (בפיקוד אמיל לחוד), את כוחות צבא לבנון תומכי עון בסוק אלע'רב  (דרומית־מזרחית לבירות). תוך מספר שעות קרסו הכוחות תומכי עון, והמובלעת הנוצרית ששרדה מאז פרוץ מלחמת האזרחים נכבשה ללא התנגדות משמעותית. מנהיגי המחנה הנוצרי האנטי סורי נהרגו, נאסרו או הוגלו.

ב-11 במאי 2004 חתם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש על צו נשיאותי שהטיל סנקציות על סוריה בהתאם ל"צו השבת הריבונות הלבנונית" משנת 2003. הצו נחתם, בין היתר מכיוון ש"סוריה שומרת על נוכחות צבאית בלבנון בניגוד לרוח הסכמי טאיף משנת 1989".

החלטת האו"ם 1559 שהתקבלה במועצת הביטחון של האו"ם ב-2 בספטמבר 2004, חוזרת אף היא על רבים מסעיפי הסכם טאיף.

הלחץ הבינלאומי על דמשק לסגת גבר מאוד לאחר רצח רפיק אל-חרירי, ראש הממשלה לשעבר של לבנון, ב־14 בפברואר 2005. הפגנות ענק שזכו לכינוי "מהפכת הארזים" נערכו בכל רחבי לבנון. ב־3 במרץ 2005 הודיע נשיא סוריה, בשאר אל-אסד, שבכוונתו "להחזיר את הכוחות הביתה". הנסיגה, בהיקף של כ־14,000 חיילים, הושלמה בתוך כשבעה שבועות.

ב־26 באפריל 2005, לאחר 29 שנות נוכחות סורית בלבנון, עזב החייל הסורי האחרון את אדמת לבנון. לאחר השמדת חומר רגיש או החזרתו לסוריה, הועברו כל בסיסי הצבא והמודיעין הסוריים לידי ממשלת לבנון.

 ראו גם 
 הסכם דוחה

לקריאה נוספת
 קייס פירו, לבנון – אתגר השונות (ספר 5 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ג–2013, פרק 5.11.4: מלחמות הכול בכול והסכם טאיף, 1985–1989, עמ' 223–232.

 קישורים חיצוניים 

הסכם טאיף 
 הסכם טאיף - רקע והשלכות 
 השוואה בין "הסכם טאיף" להחלטת מועבי"ט 1559 מאת ד"ר ראובן ארליך באתר המרכז למורשת המודיעין

 הערות שוליים 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחמת האזרחים בלבנון
קטגוריה:ערב הסעודית: היסטוריה
קטגוריה:1989 בפוליטיקה