נתאי הארבלי

ניתאי הארבלי (בכתבי-יד: מַתַּיִי הָאַרְבְּלִי; המחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס), היה אב בית הדין, לצידו של יהושע בן פרחיה ששימש כנשיא הסנהדרין. יחד הם הזוג השני בתקופת הזוגות. תלמידם של יוסי בן יועזר ויוסי בן יוחנן, ורבם של יהודה בן טבאי ושמעון בן שטח.

במחלוקת המפורסמת של תקופת הזוגות, על הסמיכה ביום טוב, מוזכר שמו בין אלו שאחזו בדעה שמותר לסמוך על הקרבן ביום טוב.

מקובל לזהות את ארבל כמקום מושבו של הארבלי. אמנם, ישנם חוקרים שהציעו זיהוי אלטרנטיבי למקום מושבו, כגון יישוב בשם דומה בעמק יזרעאל, או אפילו הערים אירביד בירדן או ארביל בעיראק. השאלה המתעוררת היא האם התואר "הארבלי" מסמל את מקום מושבו, או את העיר ממנה הוא או אבותיו באו.

 שמו 
שמאל|ממוזער|300px|הצורה מַתַּיִי הָאַרְבְּלִי בכתב יד קאופמן של 
בכתב יד קאופמן של המשנה (כמו כן בכתב יד פארמה למשנה, המשניות שבתלמוד הירושלמי, פיוט של אלעזר בירבי קליר ועוד) הגרסה היא "מַתַּיִי הָאַרְבְּלִי" (קיצור השם "מתתיה" או "מתתיהו") והשם ניתאי (או נתאי) הוא כנראה שגיאה של מעתיק שקרא בטעות את המ"ם כנו"ן ויו"ד והאל"ף היא לפי שיטת הכתיבה הבבלית של הדיפתונג ay.

 אמרותיו 
מעט דברים נמסרו בשמו:
 מסכת אבות:
 מסכת חגיגה: 
 אבות דרבי נתן נוסח ב' (אמרה זו מיוחסת בדרך כלל לחברו יהושע בן פרחיה, בשינויים קלים):
 אבות דרבי נתן נוסח א':

 בית כנסת 
ב"רשימת כנסיות אליהו", הרשימה העתיקה ביותר של אתרים קדושים בארץ ישראל שהתגלתה עד כה ושטרם פורסמה לציבור הרחב, מוזכרת "כנסת" המיוחסת אליו בארבל.
ממוזער|בית הכנסת העתיק בארבל
בית הכנסת העתיק בארבל נחקר לראשונה בשנת 1875, על ידי חברי המשלחת סקר ארץ-ישראל המערבית של הקרן לחקר ארץ ישראל. קלוד קונדר כותב בספרו שזה אתר ארכאולוגי חשוב המשתרע על פני שטח גדול. הוא מקדיש חלק ניכר מהדיווח שלו על האתר לבית הכנסת, שירטט את תוכנית בית הכנסת, והשרידים גם צוירו. על פי דיווחו של קונדר הם מדרום מזרח לשרידים נמצאה באר בנויה אבני בזלת. מצפון נמצאו שרידי קברים שקועים בסלע ושרידי סרקופגים וכן שרידי גת. בשנת 1905 נחקר שוב על ידי משלחת גרמנית בראשותם של קרל ואצינגר והיינריך קוהל. הם גם שרטטו תוכנית של מבנה בית הכנסת. מבנה בית הכנסת בנוי באבני גזית. הוא כלל פתח כניסה מונומנטלי עשוי אבן אחת.
ייחודו של בית הכנסת הוא במיקום פתח הכניסה שלו. בנוסף חלקו של בית הכנסת בנוי וחלקו חצוב בסלע. בדרך כלל בבתי הכנסת הגליליים הפתח של הכניסה היה בדרום, וציר בית הכנסת היה צפון-דרום. בבית כנסת זה ציר המבנה הוא מזרח-מערב, כשפתח הכניסה שלו הוא ממזרח. מפתח הכניסה יש ירידה של מספר מדרגות שהובילה את החוקרים להשערה שבשלב ראשון שכן במקום בית כנסת קטן יותר. בצדו הדרומי של בית הכנסת נמצאת גומחה מעוגלת. בשנות ה-60 של המאה ה-20 חקר נחמן אביגד את הגומחה וקבע שזו גומחה של ארון קודש השייכת לתקופה מאוחרת יותר של בית הכנסת – התקופה הביזנטית. אורך אולם בית הכנסת כ-18 מטר ורוחבו כ-17 מטר. האולם היה מחולק על ידי מספר טורי עמודים. בצידי האולם ניצבו שורות של ספסלי אבן למתפללים. משקוף הכניסה סותת בחלקו בסלע הטבעי במקום, וחלקו בנוי מאבנים מעוטרות.

תארוך בית הכנסת אינו מוסכם, ואצינגר וקוהל תיארכו את בית הכנסת על סמך העיטורים, למאות השנייה והשלישית. בשנת 2000 נחפר האזור ממערב לבית הכנסת, נמצאו במקום מבנים ושני מקוואות טהרה שהיו חלק מהיישוב מהתקופה הרומית והביזנטית. בשנת 2007 נתגלה בית הכנסת נוסף כקילומטר מצפון בח'רבת ואדי חמאם. שאלת התיארוך של בתי הכנסת הביא לוויכוח שהתחדש בקרב ארכאולוגים והיסטוריונים. חוקרים רבים סבורים כי נבנו דווקא בתקופה הביזנטית, בעיקר במאות החמישית והשישית, ולא בתקופה הרומית, במאות השנייה והשלישית לספירה. בשנת 2012, החלה חפירה מחודשת באתר בית הכנסת על ידי מכללת כנרת במסגרת החוג ללימודי ארץ ישראל.

 קברו 
מקום קבורתו לא נזכר בספרות חז"ל, אך על פי מסורת עממית מימי הביניים נקבר בעירו - ארבל.

האזכורים לקברו מצויים בכתבי עולי הרגל החל מהמאה ה-12 (או המאה ה-11). ביניהם ניתן למנות את פתחיה מרגנסבורג (1175-1190), שמואל ב"ר שמשון (1210-1211), מנחם החברוני (1215), יעקב השליח (המאה ה-13), הרמב"ן (המאה ה-13), מחבר תוצאות ארץ ישראל (המאה ה-13-המאה ה-14) ועוד.

 זיהוי הקבר 
במחקר שפורסם בשנת 2007 נטען שקברו, על פי המסורת, נמצא ביישוב ארבל, על בסיס התיאור בכתבי עולי הרגל:

 הנצחה 
על שמו נקרא הר ניתאי, במה הררית המתנשאת מעל נחל ארבל.
בנוסף, על שמו קיים רחוב בשכונת קטמונים בירושלים.

 לקריאה נוספת 


קישורים חיצוניים



 הערות שוליים 

קטגוריה:הזוגות
קטגוריה:הגליל: אישים
קטגוריה:ארבל (מושב)
קטגוריה:יהודי המאה השנייה לפנה"ס
קטגוריה:אבות בתי הדין: סנהדרין