מברשת שיניים

מברשת שיניים היא כלי המשמש לניקוי שיניים, פעולה שמטרתה מניעת עששת השיניים ודלקות חניכיים והרגשת רעננות בחלל הפה. מברשת השיניים בנויה משיערות קטנטנות הנמצאת בקצה של ידית. בדרך כלל מורחים על סיבי מברשת השיניים משחת שיניים, שלעיתים קרובות מכילה פלואוריד, ומטרתה לעזור בניקוי.

מברשות שיניים באות במבחר מרקמי זיפים, גדלים וצורות. רוב רופאי השיניים ממליצים להשתמש במברשת שיניים המתויגת כ"רכה", בטענה שמברשות בעלות זיפים קשים עלולות לפגוע בזגוגית השן ולגרות את החניכיים.

הסיבים במברשות שיניים מיוצרים בדרך כלל מחומרים סינתטיים, אף על פי שישנן גם מברשות שיניים "טבעיות". ידית המברשת עשויה לרוב מפלסטיק.

צחצוח השיניים
ממוזער|250px|מריחת משחת השניים על מברשת השיניים
בעת צחצוח שיניים מורחים משחת שיניים על סיבי המברשת, ולאחר מכן, תוך החזקת הידית, משפשפים בעזרת הסיבים את המשטח של כל שן ושן. שיטה מקובלת ומומלצת על ידי רופאי שיניים היא לאחוז את המברשת ב־45 מעלות לכיוון החניכיים תוך כדי זהירות לא ללחוץ יותר מדי (מומלץ פחות מ־120 גרם של לחץ). פעולה זאת יוצר איזון מיטבי בעיסוי החניכיים (דבר חשוב ביותר בעצמו לבריאות השיניים) ובניקוי השיניים. מומלץ לעבור על כל המשטחים במשך זמן שווה, ולצחצח בסך הכול כ-2 דקות תוך כיסוי כל השיניים.

התנועה האנכית בתנועות הסיבוביות מנקה את פיסות המזון הקטנות שנתקעו ברווחים בין השיניים, בין השיניים ובין החניכיים וברווחים האופקיים שיוצר משטח הלעיסה של השיניים הטוחנות (השיניים האחוריות ביותר). תנועה נמרצת, צחצוח מצד לצד לאורך כל השיניים, וצחצוח השיניים או החניכיים עם מוט המברשת אינם מומלצים, משום שתנועות כאלו אינן אפקטיביות בניקוי ועלולות לפגוע בחניכיים.

בסוף הצחצוח יש לירוק את שאריות המשחה ולא לשטוף את הפה במים, משום שזה שוטף גם את הפלואוריד ומפחית את התועלת מהצחצוח.

ההמלצה בדרך כלל היא להחליף את מברשת השיניים מדי שלושה או ארבעה חודשים, הואיל והזיפים שלה מתבלים במהלך השימוש. על מנת למנוע התפשטות של פתוגנים, מומלץ לא לחלוק מברשת שיניים אחת בין שני אנשים.

חלק מרופאי השיניים ממליצים על צחצוח שיניים פעם ביום וחלקם על פעמיים ביום. בנוסף, אפשר להשתמש במברשת שיניים חשמלית שנוטה להספיק להשלים יותר עיסויים וקרצופים מאשר המברשת הרגילה, ויכולה גם להיות רכה יותר לשיניים ולחניכיים. רופא שיניים או שיננית יכולים ללמד ולהדגים טכניקות נכונות של צחצוח שיניים.

צחצוח השיניים הוא חלק חשוב בהיגיינת הפה, אך לניקוי הרווחים שאליהם מברשת השיניים אינה מגיעה, יש צורך בחוט דנטלי. ביקורים קבועים אצל רופא השיניים אצל מי שסובלים מבעיות שיניים, חשובים אף הם.

היסטוריה
ממוזער|שמאל|250px|תמונה מ-1899 שבה נראה שימוש במברשת שיניים
מגוון אמצעים לניקוי הפה היו בשימוש עוד לפני תקופת ההיסטוריה הכתובה. דבר זה אוּמת על ידי חפירות ארכאולוגיות שנעשו בכל רחבי העולם, בהן התגלו קיסמי שיניים, מקלות לעיסה, זרדי עצים, רצועות פשתן, נוצות ציפורים, עצמות בעלי חיים ומחטי דורבן.

מברשת השיניים הומצאה לראשונה ככל הנראה בסין. בעולם המוסלמי היה נפוץ המיסוואק או הסיוואק העשוי מענף או משורש עם מרכיבים מחטאים. מריחת סודה לשתייה או גיר על השיניים הייתה נפוצה גם כן.

האנגלי ויליאם אדיס נחשב ליצרן הראשון של מברשות שיניים באופן מסחרי החל מ-1780.

הפטנט הראשון על מברשת שיניים נרשם על ידי ה. נ. וודסוורס ב-1850 בארצות הברית, אך ייצור המוני של המוצר באמריקה החל רק ב-1885. הדגם היה בעל ידית עצם עם חורים שנוקבו בה בשביל לשלב בה זיפי חזיר בר סיבירי. זיפי חזיר בר לא היו החומר האידיאלי להכנת שערות מברשת השיניים; הזיפים הכילו בקטריות, הם לא התייבשו היטב, והם נשרו מהמברשת לעיתים קרובות.

במלחמת העולם השנייה הפכה מברשת השיניים למקובלת בארצות הברית. זאת, באופן חלקי, בשל העובדה שהייתה זו חובה יומית של החיילים האמריקאים לנקות את שיניהם. בתום המלחמה הביאו החיילים עמם הביתה את ההרגל.

סיבים טבעיים (משיער חיות) הוחלפו בחומרים סינתטיים, בדרך כלל ניילון, על ידי דופונט ב-1938. הסיב הסינתטי הראשון למברשת שיניים, שהיה עשוי מחוט ניילון, נמכר ב-24 בפברואר 1938.

מברשת השיניים החשמלית הראשונה, הברוקסודנט, הוצגה על ידי סקויב פארמסוטיקל ביובל המאה של אגודת רופאי השיניים האמריקאים ב-1959.

בינואר 2003, מברשת השיניים נבחרה כהמצאה מספר אחת אשר אמריקאים אינם מסוגלים לחיות בלעדיה, משאירה מאחור את המכונית, המחשב, הטלפון הסלולרי והמיקרוגל, לפי אינדקס ההמצאות של למלסון-MIT.

מברשות שיניים חשמליות
שמאל|ממוזער|220px|מברשת שיניים חשמלית (עם מטען)
מברשת השיניים החשמלית הראשונה פותחה ב-1939 בשווייץ, אך שווקה רק החל משנות השישים, בשם בְּרוֹקְסוֹדֶנְט.

המברשת הופצה בארצות הברית על ידי סְקְוִיבּ. ב-1961, הציגה ג'נרל אלקטריק מברשת שיניים נטענת אלחוטית אשר זזה למעלה ולמטה בעת ההפעלה.

ב-1987, מברשת השיניים הביתית הראשונה בעלת התנועה הסיבובית, האינטרפלאק, הופיעה בחנויות לציבור הרחב. ישנם סוגים רבים ושונים של דגמים המשתמשים במנגנון זה. מחקר מראה שמברשות אלו יעילות יותר ממברשות שיניים ידניות בהסרת פלאק ובמניעת דימום מהחניכיים.

טעינה
החלקים החשמליים במברשות השיניים החשמליות הם אטומים לחלוטין על מנת למנוע נזקי מים. אין מגעים ממתכת. ישנן מברשות שיניים הנטענות על ידי שימוש בטכניקה הנקראת טעינה אִינְדּוּקְטִיבִית. בתוך יחידת מברשת השיניים נמצא חצי אחד של שנאי, וביחידת המטען נמצא החצי האחר של השנאי. אם שני החלקים חוברים יחדיו, הטעינה יכולה להתבצע. ישנן גם מברשות שיניים אשר מכילות סוללות, ואותן אפשר להטעין או להחליף.

ראו גם
 רפואת שיניים
 היגיינה
 משחת שיניים
 דלקת חניכיים
 מחזיק מברשות שיניים

קישורים חיצוניים

 ד"ר מאיר ברק, מי הגה ראשון את הרעיון שיש לצחצח שיניים?, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, 2 בספטמבר 2009

 ד"ר שמואל גבעון, צחצוח שיניים שומר על הלב שלכם, באתר שירותי בריאות כללית, 23 באפריל 2012

 CNN: מברשת השיניים מדיחה את המכונית כהמצאה עילית 
 היסטוריית מברשת השיניים מ-Toothbrush Express 
 עמוד של Animated-Teeth.com על מברשות שיניים חשמליות קונבנציונליות בעלות תנועה סיבובית 
 Who invented the toothbrush?, Google Arts & Culture, 2019

הערות שוליים

קטגוריה:רפואת שיניים
קטגוריה:כלים ומכשירים (היגיינה)
קטגוריה:מרחץ
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
קטגוריה:סין: המצאות
שיניים