פוסט-פאנק (Punk)

פוסט-פאנק (אנגלית: Post-punk; נקרא במקור ניו מיוזיק, באנגלית: New musick) הוא ז'אנר מוזיקלי פופולרי שהושפע מהפאנק והיווה בעצם את ה"גלגול הבא" שלו. הוא החל את דרכו בתחילת שנות ה-80, לאחר פריצת הפאנק לתרבות הפופולרית בסוף שנות ה-70.

היסטוריה
הפאנק החל את דרכו בשנות ה-70, עם להקות כמו הסקס פיסטולס, הקלאש, הראמונס ועוד, והוא אופיין בליריקה זועמת ואגרסיבית בנושאים פוליטיים וחברתיים על רקע של מוזיקת רוק מהירה אך בסיסית. לקראת סוף שנות ה-70 התפתח הז'אנר לכיוונים קצת שונים, ולהקות שונות החלו לחפש את הקול האישי שלהן בניסיון להפוך את המוזיקה ליותר אקספרימנטלית ואת הליריקה ליותר אישית ומורכבת. הפוסט פאנק החל להתבסס על תדמית קודרת יותר ומורכבת יותר, עם השפעות מאמנות וקולנוע, וגם מז'אנרים מוזיקליים שונים כמו דאב, רוק, וקראוטרוק.

בין להקות הפוסט-פאנק המובילות שקמו באותה תקופה ניתן למנות את ג'וי דיוויז'ן, באוהאוס, סוזי והבנשיז, PIL, סיסטרס אוף מרסי, הקיור, וייר, The Fall ועוד. למרות שרוב הלהקות קמו באנגליה, שם היה מרכז העניין המוזיקלי בסצנה הזו, ישנן עוד להקות חשובות שקמו מחוץ לאנגליה כמו U2 האירים, הסקר דו האמריקאים, וניק קייב האוסטרלי שהחל את דרכו בלהקת ה-Birthday Party.

להקות רבות נמנעו מאותו סאונד ראשוני ובועט והופעה מרדנית של הפאנק בשנות ה-70. את סיכות הביטחון וצבעי השיער החליפו בגדים כהים וגישה אמנותית. חלק מהלהקות שנחשבו לפוסט פאנק נחשבו מאוחר יותר לחלוצות של ז'אנרים אחרים, כמו הקיור וסוזי אנד דה בנשיז שאופיינו בהופעה אפלה וליריקה עגמומית ונחשבו לחלוצי הרוק גותי, או להקות כמו U2 ו-R.E.M שלקראת שנות ה-80 ותחילת ה-90 התקרבו אט אט אל המיינסטרים.

עם זאת, בשנות האלפיים זכה הפוסט-פאנק לעדנה כאשר גל של להקות אינדי שטף את סצנת המוזיקה, עם השפעות בוטות מהפוסט-פאנק המקורי ורוק אלטרנטיבי. להקות כמו פרנץ פרדיננד, אינטרפול, הסטרוקס ועוד הפכו ללהקות הרוק הבולטות של התקופה כאשר ניתן לשמוע את ההשפעה בליריקה, בהופעה ובסאונד עצמו.

פוסט פאנק בישראל
בישראל ובעיקר בחיפה ובתל אביב, פעלה סצנה פעילה מאוד של פוסט פאנק, שרובה הייתה מתכנסת במועדון הפינגוין. להקות בריטיות כמו באוהאוס וסוזי והבאנשיז (עם רוברט סמית' מהקיור בתור גיטריסט) הופיעו בתל אביב וכמו כן, להקות ישראלית ניסו את מזלן בבלגיה ובאנגליה ברמות הצלחות שונות.
 אחת מלהקות הפוסט פאנק הראשונות בישראל הייתה מינימל קומפקט, אשר הונהגה על ידי רמי פורטיס, שבעצמו הוציא ב-1978 את אלבום הבכורה הפאנקיסטי "פלונטר". סגנונה של הלהקה, שפעלה בשנות השמונים בעיקר באירופה, הוא רוק אלטרנטיבי עם נגיעות של פוסט פאנק.
 להקת בולטת נוספת הייתה סיאם שכלל את הדר גולדמן וג'ף שפירו
 להקת הקליק ניגנה בתחילת דרכה פוסט פאנק, ואלבום הבכורה שלה "אמא אני לא רוצה להיגמל" הוא בסגנון זה.
 ב-1986 פרצה להקת אפור גשום, אשר הונהגה על ידי המוזיקאית מיכל ספיר (נכדתו של פנחס ספיר) ואז הייתה עדיין צמד, עם הלהיט "מקום אחר", שנכלל בהמשך בקלטת "פברואר" שיצאה ב-1989.
 חלק מיצירתו המוקדמת של ערן צור, עם להקות טאטו וכרמלה גרוס ואגנר מכיל אלמנטים מהפוסט פאנק.
 הרכבים ואמנים נוספים שפעלו בישראל והייתה להם זיקה לז'אנר הם הרידינג ג', ניקי והפלאש, רפי פרסקי, פלסטיק ונוס, היחידה לטיפול נמרץ, כרומוזום, להקה רטורית עם הסולן יוסי אלפנט, אור כשדים עם הסולן רונן בן-טל ועוד.

ז'אנרים קרובים
מוזיקת אינדי
רוק אלטרנטיבי
רוק גותי
ניו וייב

קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים