יוסף משאש

הרב יוסף מְשָׂאשׂ (חג השבועות ז' בסיוון ה'תרנ"ב, 1 ביוני או 2 ביוני 1892 – ב' בשבט ה'תשל"ד, 25 בינואר 1974) היה פוסק הלכה, צייר, דרשן, משורר, והיסטוריון. כיהן כרבה של תלמסאן שבאלג'יריה, דיין במקנס ואב בית הדין הרבני לערעורים במרוקו, ולבסוף רבה הספרדי הראשי של חיפה.

תולדות חיים
נולד בעיר מקנס שבמרוקו לרבי חיים משאש ולשמחה. התייתם מהוריו בגיל צעיר, מאמו בגיל שלוש ומאביו בגיל שתים עשרה. בצעירותו למד אצל ר' חיים בירדוגו בישיבת "בית אל ועץ חיים" שהקים ר' זאב וולף וולוועל הלפרין, וכן בישיבה בראשות האחים ר' יוסף ור' רפאל אלקובי. מכתבים ששלח בגיל 16 1907 התפרסמו מאוחר יותר באוצר המכתבים בחתימתו היו"ם או היו"מ, ראשי תיבות של 'הצעיר יוסף משאש'. בשנת ה'תרפ"א, נקלע למשבר כלכלי, וקיבל מכתב תמיכה מר' יהושע בירדוגו שיתמכו בו כלכלית.ראו: גאוני משפחת אביחצירא חלק ד עמ' 455.

 רבה של תלמסאן 
בשנת תרפ"ד, שנים ספורות לאחר פטירת ר' חיים בלייח, רבה של תלמסאן, בנו, רבי אברהם, שלח לר' יהושע בירדוגו ממקנס שישלח לו רב לכהן תחת אביו. רבי יהושע המליץ על ר' יוסף משאש.ראו אוצר המכתבים חלק א סימן שצג. ר' יוסף קיבל כתב מינוי מר' רפאל אנקווה, ובכך קיבל את תפקיד הרבנות.ראו אוצר המכתבים חלק א סימן שפב, שצח. כמו כן קיבל מכתב המלצה מבית הדין של מקנס מאת ר' יעקב טולידאנו בן יוסף, ר' יהושע בירדוגו ור' אברהם עמאר.ראו: גאוני משפחת אביחצירא חלק ד עמ' 453-4. בגיל 31 (1924) החל לכהן כרבה הראשי של העיר תלמסאן שבאלג'יריה; תפקיד בו כיהן במשך 17 שנה.

 דיין במקנס 
בהמשך, לאחר פטירת ר' יעקב טולידאנו, חזר למקנס כדי לשמש כדיין. כמו כן כיהן כאב בית הדין לערעורים במרוקו במשך 18 שנה.ראו אוצר המכתבים ג, אלף תתקיב. ר' יוסף משאש היה בעל מהלכים במסדרונות השלטון, תוך שהוא זוכה לכבוד ממלך מרוקו. הוא זכה לאות כבוד מהמלך ומשר החינוך. קשריו אלו הועילו לו לצורך פעילות לטובת היהודים.

 רבה של חיפה 
ב-תשכ"ד עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה. בתחילה סירב לכהן כרב בחיפה, למרות מעמדו הרם במרוקו; אך לחץ של ראש העיר, אבא חושי, וההסכמה שהוא ייבחר ללא התנגדות, הובילו להסכמתו והוא מונה לתפקידו בשנת תשכ"ח והחזיק בו עד לפטירתו. מאבק חרדי נגד מינויו, אשר כלל פרסום רשימה של פסקים שנחשבו בעיני מתנגדיו כחריגים, לא צלח., עמ' 439–441 

היה בן דודו של אביו של ר' שלום משאש, רבה של ירושלים.

לרב משאש היו כישרונות רבים, אחד מהם חוש אמנותי שבא לידי ביטוי בעיטורים הגרפיים שעל שערי ספריו, אותם צייר בעצמו. כמו כן בספריו השונים, ובעיקר בספרו "נר מצווה", פזורים שיריו השונים; כגון שירו לכבוד יום העצמאות ושירו לכבוד הרמב"ם.

חיים אישיים ומשפחה
בשנת ה'תרס"ח (1908) נשא לאישה את שמחה הכהן. בשנת ה'תרפ"ב (1922), לאחר 14 שנים שבהן לא זכו לילדים, נשא לאשה נוספת את רחל לכרייף. לו ולאשתו השנייה נולד בן אחד, אליהו משאש (נפטר בשנת ה'תשע"ח).

ב-1974, ב' בשבט ה'תשל"ד, בהיותו בן 81 שנים, נפטר. בהלווייתו השתתף ציבור רב. נטמן בבית הקברות שדה יהושע.

גישתו ההלכתית
לצד נאמנותו המוחלטת להלכה, הדגיש בשיקוליו ההלכתיים את השיקול של השתנות הזמנים ולפיהם ביסס מנהגים חדשים בהלכה. כך הצדיק את המנהג לאחר את תפילת שחרית כדי לקיים חגיגת בר מצווה.שו"ת מים חיים, סימן כב כך למשל בסוגיית כיסוי ראש לנשים לימד זכות על נשים שאינן מכסות את ראשן במקום בו מקובל שנשים נשואות אינן רגילות לכסות את ראשן. כמו כן פסק שכיום מכיוון שחילול שבת הפך להיות דבר רגיל (לעומת מכירת בשר טרף), הרי גם מחללי שבת באיסורי תורה ובציבור נאמנים על כשרות.שו"ת מים חיים, סימן קמג וכן לדעתו מכיוון שבטל טעם תקנת חזרת הש"ץ, כיום ראוי שלא לאומרה, מחשש ברכות לבטלה.שו"ת מים חיים, סימנים מא, מב. בעניין קיום יחסי אישות לאור הנר, הֵקֵל בדרך אקראי, בעקבות המציאות וקביעת הרופאים כיום שמחלת הנכפה איננה קשורה לתשמיש לאור הנר אלא למחלת עצבים.

בנוסף ניתן להצביע על מקוריות בסברות שאותן מעלה ר' משאש, ובעקבות כך יוצאות פסיקות ייחודיות. כך משער ר' יוסף משאשבספרו נר מצווה (עמוד טו). שבעתיד יש להדליק את המנורה בבית המקדש בעזרת חשמל, וכך הוא גם מתיר בפשיטות שימוש בחשמל לצורך הדלקת נר בחנוכה. (פסיקה זו מבוססת אף על תפיסתו לעניין חשמל, המתבטאת בהיתר להשתמש בחשמל בהבדלה, ובאיסור בפעולת חשמל בשבת מהתורה; אף שהוא התיר לדבר בטלפון ביום טוב למרות איסורו בשבת)שם, קלד, עמ' קיד.. המקוריות בסברותיו נובעת אף מתוך העובדה שלעיתים הוא מוסיף לבסס עמדה הלכתית בין השאר על פי לשון המקרא. כך לדוגמה לעניין כיסוי ראש לגבר, כותב ר' יוסף משאששו"ת מים חיים, סוף סימן כג. "ועוד מקרא מפורש.. 'ויעש ה' אלהים לאדם ולאשתו כתנות עור וילבישם' (בראשית ג, כא), ואילו מגבעות לא עשה להם, כי אינם צריכים לכסות ראשן כלל...".

אחד השיקולים הכלליים בפסיקותיו היה החשש שפסיקה מחמירה תגרום שהחוטא יחוש שהוא נדחק מחוץ למחנה, ולכן שאף לשמור על קשר בין האדם אשר לא מקפיד על סדר יומו מבחינה הלכתית כשם שהקפידו הוריו, לבין היהדות. זאת כפי שכותב הרב מאיר אביטבול, מייסד ומנהל הספרייה הספרדית "אור המערבדבר המוציא לאור, שו"ת מים חיים, ירושלים תש"ס.: "בתקופת ההשכלה במרוקו, לא נתנו רבותינו לאף אחד מישראל להרגיש כרשע בפני עצמו... אלא להפך ניסו לתת להם הרגשה שהדבר לא כ"כ נורא ומצאו להם היתרים וסמך לקולות בהלכה על מנת שלא יבעטו בתורה וממילא לא יהיה להם חלק ונחלה בה...".

באופן דומה, בעניין גיור צידד שיש לגייר כל הבאים להתגייר מבלי לבדוק אחר מניעיהם ורמתם הרוחנית, כדי למנוע התבוללות והתנכרות לעם ישראל.

פוסקי ההלכה בני דורו העריכו אותו רבות בגדלותו התורנית, גם בקרב אלו שגישתם ההלכתית הייתה הפוכה משלו.

יחסו למדינת ישראל ולציונות היה חיובי ובהתאם לתפיסתו זו פסק שיש לחגוג את יום העצמאות בהלל גמור והודאה.אוצר המכתבים חלק ח"ג איגרת אלף תשס"ט. התנגד לתוכנית החלוקה ותבע לא לוותר על אף שעל מארץ ישראל.

יצירתו התורנית
ר' יוסף משאש חיבר 33 ספרים, ביניהם:
 שו"ת מים חיים, שני חלקים.
החלק הראשון, העוסק בדיני אורח חיים, נדפס לראשונה בשנת תרצ"ד (1934) במרוקו (פאס), ולאחריו נדפס בירושלים תשכ"ז (1967). לספר צורפו הסכמות של ר' רפאל אנקאווה ור' יצחק מרעלי. בפתיחת הספר מובאות שתי הקדמות, אשר כוללות דיון אודות מוצא השם 'משאש'.

החיבור יוצא לאור מחדש על ידי נין המחבר, ר' אריאל שלום אלקובי, בארבעה חלקים, בתוספת התשובות ההלכתיות המפוזרות בספרי "אוצר המכתבים", ובצירוף מקורות והערות שוליים. (הוצאת טקסט רץ, ירושלים תשע"ח)
 אוצר המכתבים – מכתבים שכתב ר' יוסף משאש, שאותם הוא איגד לספר. בין המכתבים דיונים בפרשנות המקרא והתלמוד, הלכה, מכתבי נחמה, תיאורים היסטוריים, דיון בנושא הקרבנות לעתיד, סליחות ושירים ומאמרים שונים. הספר יצא לאור בחיפה, בין השנים: תשכ"ח–תשל"ה, בשלושה חלקים; בחלק הראשון עד מכתב תק, בשני עד אלף שח, ובשלישי עד אלף תתקמו.
החיבור יוצא לאור מחדש על ידי נין המחבר, ר' אריאל שלום אלקובי, בשלושה חלקים באותיות מרובעות ומאירות, בתוספת מכתבים חדשים מכתב יד, כולל מפתחות והערות מעטו של נין המחבר. (הוצאת טקסט רץ, ירושלים תשפ"ה)
 נר מצווה – הספר מחולק לשמונה חלקים. בין השאר הספר עוסק בחג החנוכה מבחינה הלכתית ומחשבתית, ובאירועים יוצאי דופן, מבחינתו של ר' יוסף משאש, כגון מעשה יהודית ואירוע שהתרחש על יהודי מעגאז בשנת 1862. הספר הודפס לראשונה במרוקו (פאס) בשנת תרצ"ט (1939), בשנת תשכ"ט הודפס שנית בירושלים עם כמה תוספות, ולאחרונה יצא על ידי קרן אוצרות המגרב בשנת תש"ס.
 זבח תודה (חיפה, תשל"ח).
 ויזכור יוסף, פירוש הגדה של פסח, הכולל ציורים של ר' יוסף משאש (חיפה, תשל"ט).
 גרש ירחים (ירושלים, תשמ"ט)
 בגדי ישע (ירושלים, תש"ן)
 נחלת אבות, על פרקי אבות, 8 כרכים.
 הוד יוסף חי, לקט פסקיו בארבעה חלקי השולחן ערוך, בעריכת ר' זכריה זרמתי, (הוצאת ארז, ירושלים, תשס"ח).
המגיד ממקנס, 3 חלקים, פסח, ימים נוראים, חנוכה טו בשבת ופורים, הספר מכיל בתוכו אמרות, משלים, ספורים ומליצות מלוקטים מכל ספרי רבי יוסף משאש.

מורשתו
רבים מספריו יצאו לאור על ידי בנו ר' אליהו משאש, בשיתוף עם מכון "אוצרות המגרב" הספרייה הספרדית.

על שמו רחובות בערים חיפה, אשדוד, קריית אתא, קריית ים וקריית שמונה.

כמה מפיוטיו הולחנו על ידי ר' דוד מנחם.

משרד החינוך בחר את הרב יוסף משאש זצ"ל כדמות השנה של חינוך דתי תשפ"ו מתוך הכרה בחיוניות מורשתו.

מערכת החינוך הדתי תחשוף את תלמידי החמ"ד (מגני הילדים ועד בתי הספר התיכוניים) לדמותו של הרב דרך: תוכניות לימוד ייעודיות, חומרים חינוכיים (כגון ערכת כרטיסיות, כרזות למשימות), פעילויות חווייתיות ומשימות להעמקת ההכרות עם מורשתו.

לקריאה נוספת
אלעד פורטל "החכם השלם - פרקי הגות, מחשבה, הלכה וציונות מתורתו של רבי יוסף משאש זצ"ל", אשדוד, תשפ"ב.
אלעד פורטל, "זה היו"ם" משנתו הציונית של ר' יוסף משאש, הוצאת: פאר הקודש, אשקלון, תשע"א.
אלעד פורטל, "והרימו דגל ישראל", בתוך: קול התור: ציונות מסורתית-ספרדית, בעריכת אופיר טובול, הוצאת ידיעות ספרים, 2021. עמ' 105-118.
יצחק שוראקי, מסורת בעידן המודרני: חכמים ספרדים בדורות אחרונים, מבחר מכתביו, עמודים 205-250, סדרת עם הספר, הוצאת משכל, תל אביב, 2009.
 אלישיב רייכנר (מקור ראשון, מוסף שבת, עמודים 10-8, 28 במאי 2021)
 ר' שלמה משה עמאר, "רב הו"ד יוסף חי - לזכרו של הגאון מופלא שבחכמים רבי יוסף משאש", בתוך מצוקי ארץ, ירושלים תש"פ, (עמ' נו - פז).

אודותיו

 דוד ביטון, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2011.
דוד ביטון, "הדין, השכל והזמן: ר' יוסף משאש, פוסק בעידן של תמורות", עבודה לשם קבלת תואר מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"ב.
 זכריה זרמתי, "הוד יוסף חי: אוצר פסקי ר' יוסף משאש", הוצאת מכון תורת אמ"ת (ניסן תשס"ח), 310 עמ'.

 יהודה מימרן, משנתו החינוכית-הלכתית של ר' יוסף משאש: המפגש בין השקפת עולם ומציאות, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2013.

ערכת ", ב' בשבט תשפ"א 2021, כּוּלְנָא ירוחם (עם קישורים לשלל תכנים, סרטונים ומקורות אודות הרב)
ממוזער|קברו בבית העלמין שדה יהושע בחיפה

קישורים חיצוניים

 הרב יוסף משאש באתר מינהל החינוך הדתי (חמ"ד) משרד החינוך

 ר' יוסף משאש, באתר "שערים - החכם השלם".

 .

 משה רבי, "מים חיים", הצופה, 11 בינואר 1963, עמ' 7

 שיעורים בתורת ר' משאש, אתר כולל יד שאול
 ר' דוד מנחם סדרת שיעורים בהגותו ופסיקתו

 תשובה של ר' יוסף משאש בעניין כיסוי ראש לנשים מתוך "אוצר המכתבים – ר' יוסף משאש".
 תמונת ר' יוסף משאש באתר מכון תורת אמ"ת.
 פיוט "מי כמוך" שחיבר ר' יוסף משאש ליום ירושלים באתר קוסקוס.
 מי כמוך הפיוט המלא עם ההגהות מכתב יד באתר ויקישיבה.

הערות שוליים

קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:תלמסאן: רבנים
קטגוריה:מקנס: רבנים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:רבנים מרוקאים ישראלים
קטגוריה:חיפה: רבנים ראשיים
יוסף
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת ישראלים
קטגוריה:פרשני מסכת אבות
קטגוריה:פרשני הגדה של פסח
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:פייטנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1892
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1974