חיים בר און

חיים בר און (6 ביוני 1944 – 15 בפברואר 1998) היה מהמוציאים לאור של העיתון הכלכלי "גלובס".
ביוגרפיה
 ילדותו ונעוריו 
בר און נולד בדושנבה בירת רפובליקת טג'יקיסטן (אז חלק מברית המועצות), אליה נמלטה משפחתו בזמן השואה. עלה לארץ ישראל בגיל 3 ולמד בבית הספר תיכון חדש בתל אביב. את שירותו הצבאי עשה כמש"ק מודיעין בממשל הצבאי, האחראי על הכפרים הערביים בצפון.

ב-1964 החל ללמוד ב בחוגים היסטוריה של המזרח התיכון ומזרחנות. במקביל כיהן כמזכיר מערכת עיתון הסטודנטים "פי האתון" יחד עם דוד קוליץ, מיקי אלבין, נחום ברנע ועלס דוברונסקי.

עם פרוץ מלחמת ששת הימים התגייס בחזרה לצה"ל לשנת קבע, תחילה לממשל הצבאי ואחר כך ליחידת איסוף במודיעין. בתום השנה הצטרף לשורות השב"כ באגף הערבי יחד עם אהרון ברנע, תחילה בירושלים ואחר כך בעזה, לרבות השתתפות בפעולת כראמה.

 יועץ וראש לשכת יגאל אלון 
את התואר השני באסטרטגיה צבאית עשה בקינגס קולג' לונדון, בשנים 1969–1971, ובמקביל עבד כמאבטח בשגרירות ישראל. בשגרירות פגש לראשונה את יגאל אלון. מיד עם חזרתו לישראל בשנת 1972 התמנה ליועץ וראש לשכתו של אלון, שכיהן כשר החינוך והתרבות. בתפקידו זה היה ממונה, בין היתר, על הקמת האוניברסיטה הפתוחה. בממשלת רבין הראשונה המשיך בשיתוף הפעולה עם אלון, אז שר החוץ, כיועץ וראש לשכתו (1974–1976). בין השאר היה שותף לנסיעה חשאית של אלון לאיראן בשנת 1975, במטרה לדון עם ממשלת איראן על המשך הפעלת חברת קו צינור אילת אשקלון.

 קריירה עסקית 
ב-1976 בר און נשא לאישה את עדנה לייבוביץ, בתו של יצחק לייבוביץ (מבעלי קבוצת "חיים לייבוביץ ובניו" ובנו של התעשיין חיים לייבוביץ). עם עזיבתו את שירות המדינה הצטרף לעסקי חותנו. בשנת 1978 היה שותף להקמת ירחון הכרומו העברי הראשון "מוניטין". לייבוביץ היה אחד המשקיעים בירחון וב-1980 רכש את אחזקות שאר השותפים יחד עם מיקי אלבין. במקביל להקמת וניהול הירחון, סייע בר און ליגאל אלון בארגון ריצתו לראשות מפלגת העבודה מול שמעון פרס. המירוץ נקטע בתחילת שנת 1980, עם מותו של אלון.

בר און מונה למנכ"ל "מוניטין", שהפכה לקבוצת תקשורת שהוציא לאור גם את השבועון הכלכלי "כספים" (בשנים 1980–1990); את השבועון "אנשים" (1981–1983) בעריכת רינו צרור; ושבועון הנוער "חמצן" (1984–1986), בעריכת שמוליק שם-טוב.

בשנת 1984 רכשה קבוצת "מוניטין" את "גלובס", עיתון למשקיעי בורסה, שגיליונו מנה אז 8 עמודים. בין המשקיעים בעיתון בתחילת דרכו היו האחים שוקי וזלמן ליבוביץ (אחיו של חותנו). לאחר כשנה מינה את מתי גולן כעורך "גלובס". בראון הפך אותו לעיתון הכלכלי-עסקי המרכזי בישראל, והוא גדל מכ-2,000 מנויים לכ-30,000 תוך שנים ספורות. בשנת 1992 מונה אדם ברוך לעורך ומתי גולן היה אמור להקים עיתון כלכלי בניו-יורק עבור הקבוצה (אך לאחר שנה היה בין מקימי העיתון המתחרה "טלגרף"). בשנת 1984 נכנסה קבוצת "מוניטין" לשותפות בעיתון "חדשות", יחד עם עמוס שוקן. ב-1987 מכרה הקבוצה את החזקתה ב"חדשות" חזרה לשוקן.

בתחילת 1985 עזב מיקי אלבין את ישראל אך חזר באוגוסט לצורך חקירה במשטרה. אלבין נהרג לאחר שנפל אל מותו מן הקומה השלישית של בניין שלוחת המטה הארצי של משטרת ישראל ביפו. במקומו של אלבין נכנס לשותפות בקבוצת "מוניטין" איש העסקים אליעזר פישמן.

בסוף 1988 התנדב לסייע בניהול מהלך הצלה של העיתון "דבר", ושימש כמנכ"ל במשך שלושה חודשים.

בשנת 1990 היה מעורב במגעים להקמת השבועון ג'רוזלם ריפורט, שהוקם על ידי קבוצה של פורשי העיתון ג'רוזלם פוסט, אך לבסוף בחר לא להשקיע במיזם.

בשנת 1993 רכש בר און, בשותפות עם ארנון (נוני) מוזס, את השבועון הוותיק "העולם הזה" והפך אותו לשבועון חדש "שישי" (93–94) בעריכת אדם ברוך ורינו צרור. המותג והלוגו "שישי" נותרו בטורו השבועי של אדם ברוך בעיתון "מעריב".

 בשנות התשעים 
בשנות התשעים השותפים בר און ופישמן הרחיבו קבוצת התקשורת שלהם באמצעות והשקיעו במספר מיזמים:
 הקבוצה הייתה שותפה להקמת חברת "גוונים" בשנת 1989, שזכתה ב-1990 בזיכיון לפריסת טלוויזיה בכבלים בקריות, השפלה (ראשון לציון, רמלה, לוד), מעלות וכרמיאל. באפריל 1998 נמכרה החברה למתחרה, חברת "תבל", תמורת 235 מיליון דולר.
 הקמת החברה לשיחות טלפון בינלאומיות "קווי זהב" בשנת 1997.
 השקעה בהקמת כבל תקשורת תת-ימי "לב-1" בין ישראל לאיטליה.
 הקמת אתר האינטרנט של "גלובס" באפריל 1995 – העיתון העברי הראשון באינטרנט.
 רכישת נתח מהיומון "ידיעות אחרונות" בספטמבר 1997.

 מותו 
בר און נפטר בבית החולים תל-השומר, לאחר שנה וחצי של מאבק במחלת הסרטן. הותיר אחריו את אשתו עדנה, בתו אלונה, הקרויה על שם יגאל אלון ובנו, אמיר.

בהספד שנשא לזכרו אמר חברו נחום ברנע:
"מי שהולך לתקשורת בשביל לעשות כסף, ובשביל זה בלבד, מועד לכישלון, והיו דברים מעולם. חיים הצליח הצלחה נדירה בעולם המו"לות הישראלי, קבע נורמות חדשות, פתח אופקים, הקים, בין השאר, לראשונה בישראל, עיתון כלכלי רציני, חופשי. הוא עשה את זה משום שכסף כשלעצמו אף פעם לא עניין אותו. זאת, אולי, אחת התשובות לשאלה, למה אהבנו אותו כל כך. בעולם שנעשה יותר ויותר חומרני, הוא לא איבד לרגע את התיאבון הציבורי שלו".
 לאחר מותו 
לאחר מותו עבור המניות שהחזיק בקבוצת "גלובס" לידי אשתו עדנה וילדיו. במהלך שנות ה-2000 מונתה בתו אלונה בר און לדירקטוריון הקבוצה. החל משנת 2009 נקלע לסכסוך עם פישמן, עקב הידרדרות מצבו הכספי של "גלובס" ושליטתו בתכני העיתון. בקיץ 2016, יזמה אלונה בר-און, יחד עם הנהלת "גלובס" ניסיון לרכוש את העיתון מידי פישמן שהוכרז פושט רגל. במקביל כונסי הנכסים של פישמן, שמונו על ידי הבנקים לאומי והפועלים, החלו לחפשים רוכשים למניות שהחזיק פישמן. בדצמבר 2016, הודיעו שהם ממליצים למכור את העיתון לאוליגרך דוד דוידוביץ', מקורב ושותף של רומן אברמוביץ', שהציע 45 מיליון שקל. בר-און הגישה הצעה נגדית וב-19 ביוני 2017 אישר דירקטוריון החברה את עסקת הרכישה של העיתון.
קישורים חיצוניים

 אות גלובס "עסקים למען החברה" ע"ש חיים בר און
 מוניטין

הערות שוליים

קטגוריה:מו"לי עיתונים ישראלים
קטגוריה:סגל גלובס
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998