צילה דראפקין

צילה דראַפקין (באנגלית: Celia Dropkin; 5 בדצמבר 1887 – 18 באוגוסט 1956; ידועה גם כ"ציליה" או כ"סיליה"הפנטזיות הארוטיות של בת השוחט מאוקראינה", מאת ניו יורק טיימס, בתוך: הארץ, 27 במרץ 2022") הייתה משוררת יידיש, שכתבה גם ברוסית.

 ביוגרפיה 
צילה דראַפקין נולדה בשנת 1887, בעיר בוברויסק באימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). דראַפקין קיבלה בילדותה חינוך דתי מסורתי, אך בנעוריה למדה גם השכלה כללית ועזבה את הדת (הצטרפה לחוגי חיים רחבים יותר מבלי להגביל את עצמה לראיה דתית-אורתודוקסית). בתום לימודיה עבדה כמורה, בוורשה, לעת קצרה. בשנת 1907 נקלעה לעיר קייב, שם נספחה אל חוג מעריצותיו של הסופר אורי ניסן גנסין. בהשפעתו של גנסין החלה דראַפקין לכתוב שירה ברוסית. השיר "והיה כי ישוב מנודו ובא אל ארצי" נכתב רוסית באותה תקופה על ידה, תורגם לעברית ועוּבּד בידי גנסין, הוכנס לסיפורו הגדול "אצל" ללא ידיעתה, והפך לנכס צאן ברזל של הספרות העברית.תמר מרין, "השיר הגנוב": לאה גולדברג מתכתבת עם גנסין (ועם ציליה דראפקין) בספרה "מכתבים מנסיעה מדומה, בתוך: מכאן; כתב עת לחקר הספרות והתרבות היהודית והישראלית, כר' ט"ז, מרץ 2016, עמ' 54-31

צילה דראַפקין הצטרפה לתנועת הבונד, ובעיר הומל נישאה לחבר הבונד שמעיה דראפקין. בשנת 1912 הוכרחה המשפחה הצעירה להגר לארצות הברית, כדי להימלט מרדיפות האוכרנה.

בהגיעה לניו יורק הצטרפה צילה דראַפקין לחוג משוררי היידיש, ופיתחה קריירה ענפה של עיתונאות, סיפורת וסיפורים בהמשכים, שנדפסו בעיתונות היידיש באמריקה ובתפוצות. אולם את עיקר כוחה נתנה לשירתה. שיריה נגעו בנושאים רבים, מבעד לנקודת התצפית הנשית. כך למשל, היא הייתה אם לשישה ילדים, ושיריה בנושא היו גלויים ואמיצים.

שירתה מצטיינת בהבעה נשית ארוטית, גלויה וחריפה, שהקדימה את עידן השירה הנשית המודרנית. שיריה תורגמו לאנגלית, בין השאר, גם בידי המשוררת והחוקרת קתרין הלרשטיין. אחדים משיריה גם הולחנו והושרו. שירה המפורסם ביותר באנגלית נקרא "גבירת הקרקס", שנכתב במקורו ביידיש, ותורגם לאנגלית בכמה גרסאות על ידי כמה משוררים. בשירה זה ממשילה דראַפקין את חייה ואת חיי האישה, לחייה של גבירת הקרקס, הנישאת מעל קהלה ומתנסה בפחדי מוות ותקווה לחיים.

צילה דראַפקין לא פרסמה שירים רבים בחייה, ומהדורה כוללת של שיריה ביידיש נדפסה לאחר מותה. המהדורה כונסה ונערכה בידי בני משפחתה. שיריה תורגמו למספר שפות, ביניהן אנגלית, פולנית וגרמנית, וכן מבחר נרחב משיריה וסיפור פרי עטה בתרגומו לעברית של בנימין הרשב הופיעו ב"סימן קריאה" בחוברת 12/13 (1981). חומרים אלה, יחד עם שירים רבים נוספים בתרגומו של מנחם פרי ומאמרים שלו על חייה ועל שירתה, הופיעו ב-2019 בספר 'ונשיקתי תהיה רוצחת' (הספריה החדשה).

על שירתה של צילה דראַפקין, ועל חייה, נכתבו מאמרים רבים, ביידיש, באנגלית ובעברית.
דראַפקין עסקה גם בציור. היא למדה ציור במנהטן וציירה בצבעי שמן. בשנת 1959 הוציא בנה את ציוריה שנכללו בספר שיריה בכרך נפרד בשם: בילדער פון "אין הייסן ווינט".

בשנת 2023 הופיעה שירה "ניו יורק בלילה על שפת ההדסון", בתרגומו של בנימין הרשב, באלבום "נשארנו מעטים (לחנים לשירת יידיש מתורגמת)". את השיר הלחין ועיבד יובל יבנה, ושרה ורד קלפטר. האלבום יצא תחת ההרכב "אינזיך".

ספרה
אין הייסן ווינט, לידער, ציליע דראַפקין, ניו יאָרק, 1935

ספרים ומאמרים על יצירתה
זכרונות צילה לוין-דראפקין על א.נ. גנסין, תרגם מכתב-היד ביידיש והוסיף מבוא והערות שלמה צוקר, נדפס באורי ניסן גנסין, מחקרים ותעודות, 1986
ונשיקתי תהיה רוצחת, ציליה דראפקין. מבואות, הארות וביוגרפיה: מנחם פרי. הספריה החדשה, ספרי סימן קריאה / הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019.

קישורים חיצוניים



 ציליה דראפקין: שלושה שירים, בתרגומו של ה. בנימין, באתר הספריה החדשה
 זכרונות צילה לוין-דראפקין על א.נ. גנסין. תרגם מכתב היד ביידיש והוסיף מבוא והערות שלמה צוקר
 קתרין הלרשטיין, 
 תמר מרין, "השיר הגנוב": לאה גולדברג מתכתבת עם גנסין (ועם ציליה דראפקין) בספרה "מכתבים מנסיעה מדומה, בתוך: מכאן; כתב עת לחקר הספרות והתרבות היהודית והישראלית, כר' ט"ז, מרץ 2016, עמ' 54-31


 מנחם פרי, ציליה לוין, גנסין, ציליה דראפקין, מתוך: 'ונשיקתי תהיה רוצחת' (הספריה החדשה, 2019), באתר אקדמיה
 מנחם פרי, דרך דראפקין בשיר, מתוך: 'ונשיקתי תהיה רוצחת' (הספריה החדשה, 2019), באתר אקדמיה




הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:יהודיות בלארוסיות
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:יהודיות שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:בונדיסטים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1887
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1887
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1956
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1956