דסוקסין

אלפא-דימתיל-בנזניתנאמין הידוע בשם דסוקסין הוא צורה תרופתית של הכימיקל מתאמפטמין הידרוכלורי - מלח חומצי של המתאמפטמין. הדסוקסין משמש לטיפול בהפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות (ADD/ADHD), נרקולפסיה (נרדמות) והשמנה. הוא שייך לסדרת האמפטמינים - סדרת סמים ממריצים. בגלל היותו מיוצר ממתאמפטמין, הדסוקסין נחשב לחוקי, אך ורק כאשר במרשם רופא לנטילתו. 

היסטוריה
ממוזער|קופסת דסוקסין המכילה 100 טבליות ללקיחה דרך הפה.
הדסוקסין פותח בשנת 1942 בארצות הברית, ויוצר והוכנס לשוק על ידי חברת "מעבדות אבוט" כגלולה הפועלת  במנגנון של שחרור מיידי. מאוחר יותר, הוכנסה לשימוש גלולה בעלת מנגנון שחרור מושהה.

בשנת 2002, חברת אבוט מכרה את זכויותיה על גלולת הדסוקסין לחברת "אוביישין", אשר לקחה לעצמה לייצר ולשווק את הגלולה (למרות שבתחילה, אבוט המשיכה את הפקת הגלולה במפעלה). חברת "מעבדות אייבל" פיתחה תרופה גנרית של מתאמפטמין הידרוכלורי במחירים נמוכים מגלולת הדסוקסין, וגרמה לחברה לפשיטת רגל.

שימוש וסבילות
החומר הפעיל בגלולת הדסוקסין, מתאמפטמין הידרוכלורי, מדווח כאפקטיבי למשך זמן ארוך יותר וביעילות גדולה יותר ב-50% למנה מאשר החומר אמפטמין לדוגמה. מרשמים לתרופת הדסוקסין גדלים ככל שהטיפול בהיפראקטיביות מתמשך והמשתמשים מפתחים סבילות לתרופה וגם לסמים ממריצים אחרים המשמשים לטיפול בהיפראקטיביות.

המרשם ההתחלתי השכיח ביותר הוא מנה של 5 מיליגרם (המינון הכי קטן המוצע לגלולה יחידה), המינון עולה על בסיס שבועי ואחרי מספר שבועות נקבע המימון האפקטיבי ביותר למטופל.

השוואה עם תרופות ממריצות
באופן כללי, השימוש בדסוקסין לטיפול הוא דומה לשימוש בתרופות ממריצות מסדרת האמפטמינים, כגון אדרל (תערובת רצמית של אמפטמין ודקטרואמפטמין) או מתילפנידייט (ריטלין). 

בגלל הסכנה להופעה פוטנציאלית של תופעות לוואי קשות יותר בשימוש בדסוקסין לעומת תרופות דומות אחרות, הדסוקסין משמש כתרופת אין ברירה כאשר התרופות האחרות אינן משפיעות או אינן משיגות את התוצאה הרצויה.

בנוסף, משום שתופעות הלוואי של מתפאמטמין הידרוכלורי פחותות ממריצים האחרים מסדרת האמפטמינים, והיות שההשפעה המרכזית של הדסוקסין היא גבוהה יותר (קרי, הדסוקסין הכי יעיל בהעלאת ריכוז התרופה עם יצירת הכמות הקטנה ביותר של תופעות לוואי), הדסוקסין יכול להיות שימושי למטופלים אשר תרופות אחרות אינן משפיעות עליהם ולאלו שתופעות הלוואי של השימוש בממריצים אחרים בלתי נסבלות.

מניחים שההשפעה המרכזית הגדולה שנגרמת מהשימוש בדסוקסין נגרמת בגלל קבוצת המתיל הנוספת של המתאמפטמין הידרוכלורי אשר חסרה במולקולת האמפטמין, דבר הגורם להגברת מסיסותו של המתאמפטמין הידרוכלורי בליפידים (וכך, החומר נספג יותר עמוק וביסודיות על תוך הרקמות השומניות במוח).

בדומה לתרופות ממריצות אחרות, השימוש בדסוקסין איננו מומלץ למטופלים בעלי בעיות עם מחזור הדם, או מטופלים אשר צרכו תרופת MAOI (נוגדי דיכאון) בשבועיים האחרונים לפני בליעת הדסוקסין. בנוסף, השימוש בדסוקסין איננו מומלץ למטופלים אשר להם היסטוריה של חוויית אפיזודות פסיכולוגיות, מכיוון שהממריצים עלולים להגביר את נטייתו של המטופל להתנהגות פסיכוטית נוספת.

 פרמקולוגיה 
דסוקסין (טבליות מתאמפטמין הידרוכלורי) שידוע בשמו המדעי n,אלפא-דימתילבנזניתנאמין הידרוכלורי, הוא חבר בקבוצת האמפטמינים של אמינים סימפטומימטים.

מערכת העצבים המרכזית
איזומר ימין של המתאמפטמין הידרוכלורי הוא סם אשר השפעתו העיקרית על הגוף היא המרצה של מערכת העצבים המרכזית. הוא משפיע על פעילותם של נוירוטרנסמיטרים כגון דופמין, האחראים על ויסות קצב הלב, טמפרטורת הגוף, לחץ הדם, תיאבון, וקשב.

תרופת הדסוקסין משמשת לטיפול בהשמנה, משום שהמתאמפטמין גורם לאיבוד התיאבון והפחתת האכילה.

שימוש בעייתי
כגרסה תרופתית למתאמפטמין, חומר אשר רכש מוניטין של שימוש פלילי ובעייתי, הדסוקסין נהיה שנוי במחלוקת בקרב משתמשיו בגלל דאגות לבעיות העלולות להיגרם כתוצאה מהשימוש בו. למרות יתרונות שיש לדסוקסין לעומת סמים ממריצים אחרים בטיפול בהיפראקטיביות או נרקולפסיה, נקשרה סטיגמה שלילית לדסוקסין. לכן רופאים אינם ממהרים לרשום את תרופת המרשם הזו ומטופלים רבים לא מוכנים לצרוך את התרופה.

ראו גם
מתאמפטמין
אמפטמין
סם פסיכואקטיבי
מתילפנידייט - ריטלין, קונצרטה

קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סמים ממריצים
קטגוריה:תרופות לטיפול בהפרעת קשב