חטיבה 14

חטיבה 14 (חטיבת המחץ, או בכינויה "חטיבת הביזון") היא חטיבת שריון מילואים, שפורקה וחודשה מספר פעמים. בעבר החטיבה הורכבה בחלקה מכוח סדיר ובחלקה מכוח מילואים. היא נודעה בעיקר בזכות השתתפותה בקרב אום-כתף במלחמת ששת הימים, באבדות הרבות שספגה במלחמת יום הכיפורים בעת שנשאה בנטל העיקרי של בלימת הכוחות המצרים שחצו את תעלת סואץ, ובכיבוש החווה הסינית בקרב שאפשר את צליחת התעלה והכרעת חזית הדרום.

בשנת 2014 מוזגה החטיבה עם חטיבה 278, כאשר למטרת שימור המורשת, הוחלט כי החטיבה הממוזגת תיקרא 14. גם מספרי הגדודים (79, 87, 184) נשמרו.

החטיבה היא תחת אוגדה 252 וכוללת בתוכה גדודי שריון, גדוד ח"יר מושאל מחטיבה אחרת באוגדה, גדוד הנדסה קרבית, גדוד סיוע מבצעי (גדס"מ) ופלוגת סיור.

היסטוריה
במקור התבססה חטיבה 14 על חטיבה 6 ("עציוני") ההיסטורית ממלחמת העצמאות, חטיבה שפורקה בשנת 1949.

ב-1955 הוקמה חטיבה 6 מחדש כחטיבת חי"ר במילואים הכפופה לפיקוד המרכז. החטיבה לא נטלה חלק במלחמת סיני. בספטמבר 1958 שונה שמה לחטיבה 14, וממאי 1959 הוכפפה לפיקוד הדרום. בראשית שנות ה-60 עברה החטיבה הסבה לחטיבה ממוכנת. שני גדודי חי"ר הוסבו לגדודי חרמ"ש במילואים. בשנת 1965 לאחר הקמת גדוד המגח 79 בחטיבה 7, הועבר גדוד 52 לחטיבה 14 – כגדוד טנקים סדיר שכלל טנקי סופר שרמן ו-AMX-13.

 מלחמת ששת הימים 
250px|ממוזער|טנקים של חטיבה 14 בהתקדמות על ציר ארגמן (דרומית לאבו עגילה), 5 ביוני 1967
חטיבה 14 הייתה חטיבת החוד באוגדה, שפעלה בציר המרכזי בפיקודו של אריק שרון. מפקד החטיבה היה מרדכי ציפורי. באותה עת כללה החטיבה את גדוד הטנקים הסדיר 52 בפיקוד של ששון יצחקי (שכלל שתי פלוגות טנקי שרמן M50 ו-M51 ופלוגת טנקי AMX-13 שצורפה לסיירת שקד), ואת גדודי החרמ"ש במילואים 58 ו-83. לחטיבה סופח גדוד 63 בפיקודו של נתק'ה ניר (סמג"ד יצחק בן-שהם) – גדוד טנקי צנטוריון שהופעלו על ידי בית ספר לשריון (ביסל"ש), וגש"פ (גדוד שריון פיקודי) 226.

קרב ההבקעה העיקרי בגזרה המרכזית היה על מתחמי אום-כתף. בשלב ראשון נכבש תוך שעתיים על ידי כוחות החטיבה מוצב החוץ – טראת אום בסיס. פריצה זו נועדה לסלול את הדרך לכיבוש מתחמי אבו עגילה.

כסיוע לקרב המשולב הוסקו בליל 6 ביוני כוחות צנחנים מחטיבה 80 בעורף מתחם אום-כתף במטרה לפגוע בסוללות התותחים ולזרוע בלבול בכוח המצרי. את קרב הפריצה המשוריין עצמו ניהל ששון יצחקי, מפקד גדוד 52. פריצת הטנקים את הקו הראשון לפנות בוקר התאפשרה לאחר שכוחות נח"ל וחי"ר של חטיבה 99 בפיקוד יקותיאל אדם החלו בכיבוש היעד המצרי המבוצר, שכלל תעלות בטון ארוכות ומצדיות רבות. כשכוחות החי"ר הצה"לי הגיעו לציר המרכזי בתוך היעד המבוצר החלה פריצת השריון. עם אור בוקר 6 ביוני הסתיים כיבוש היעד כולו על ידי החי"ר הצה"לי. כוחות חטיבה 14 נעו מערבה בתוך היעד תוך ניהול אש מול השריון המצרי שהתרכז במתחם אום-כתף ובמתחם אום שיחאן. במקביל, נכבשה אבו עגילה על ידי גדוד 63 בפיקוד נתן ניר, שנע בציר אוגף מצפון דרך הדיונות.

בלילה שבין 6 ל-7 ביוני, נכנסה האוגדה למתחם בו היה אמור להימצא כוח שריון מיוחד מצרי, שרוכז במגמה לנתק את הנגב הדרומי ולכבוש את אילת. תחת זאת נתקלה החטיבה בג'בל חרים ב"מתחם רפאים" מוקף שדות מוקשים. החדירה לשדה המוקשים בלילה גבתה קורבנות מפלוגת הסיור. האוגדה המשיכה בתנועה מהירה לכיוון דרום מערב לעבר מצודת נח'ל כאשר חטיבה 14 מובילה. עם התקרבותה לנח'ל, נערכה החטיבה במארב עם שתי זרועות תוך המתנה לכוחות הדיוויזיה השישית המצרית בפיקודו של גנרל שאזלי, שנסוגו מאזור תמד מערבה תוך ניסיון להתחמק מניתוק וכיתור. שני גדודי החטיבה בסיוע אווירי נטרלו תוך הפתעה את יחידות השריון של הדיוויזיה השישית.

עם סיום הקרב יצאה החטיבה במסע מהיר למיתלה תוך השמדת כוחות שונים. כיבוש נח'ל ושליטה על הציר נח'ל – מעבר המיתלה היוו את אקורד הסיום במלחמת ששת הימים של החטיבה עם מספר אבדות קטן יחסית.

 הסבת החטיבה לחטיבה סדירה 
לאחר המלחמה אורגנה החטיבה מחדש. בתחילה הוקם גדוד חרמ"ש 195. מגדודי החרמ"ש במילואים 58 ו-83 הוקמה חטיבת מרכבות הברזל. בנובמבר 1967 הוסב גדוד 52 לטנקי מגח, גדוד 184 הוקם כגדוד טנקי מגח שני, גדוד 195 הועבר לחטיבה 401 ובתמורה קיבלה החטיבה את גדוד החרמ"ש 9.

 מלחמת ההתשה 
בתקופה שבין מלחמת ששת הימים ובין מלחמת יום הכיפורים החזיקה החטיבה לסירוגין, יחד עם חטיבה 401, את קו התעלה, שהשתרע לאורך 160 קילומטרים.

החטיבה כללה שני גדודי טנקים – גדוד 52 וגדוד 184, וכן גדוד חרמ"ש 9. בשנת 1970 הוסב גדוד 9 לגדוד טנקים, בדומה לגדוד 195 בחטיבה 401.

 מלחמת יום הכיפורים 

בפרוץ מלחמת יום הכיפורים הייתה החטיבה, בפיקודו של אל"ם אמנון רשף, מוצבת בגזרת תעלת סואץ. הייתה זו חטיבת השריון היחידה שהייתה בקרבת התעלה בפרוץ הקרבות. החטיבה הייתה אחראית על הגזרות המרכזית והדרומית של חזית סיני, נפרסה לאורך כ-200 ק"מ וכללה 5 פלוגות טנקים – 56 טנקים, פלוגת סיור ופלוגת חרמ"ש. במוצאי יום הכיפורים, קיבלה חטיבה 401 את האחריות על הגזרה הדרומית של חזית סיני וגדוד 52 הועבר תחת פיקודה. בהתאמה, העבירה חטיבה 401 את גדוד 79, בפיקוד סא"ל מוני ניצני, לחטיבה 14. גדוד 9 (33 טנקים) היה כפוף מבחינה מבצעית לחטיבה המרחבית 275 שישבה בבלוזה בפיקודו של אל"ם פנחס נוי (אלוש) ולחם במסגרת זו. בנוסף לשני גדודים אלה, ניצב מול המצרים גדוד 184, שהוקם לאחר מלחמת ששת הימים, ואשר מנה שתי פלוגות שריון ופלוגת חרמ"ש. עם צליחת המצרים את התעלה נלחמה החטיבה ב-4 דיוויזיות מצריות (למעלה מ-80,000 חיילים מצריים), שכללו מאות טנקי אויב נשק אנטי-טנקי רב, ולוו בהפגזה של כ-2,400 תותחי ארטילריה וגיחות מטוסים.

ביממה הראשונה נפלו בחטיבה 94 לוחמים, 15 מהם – בתקרית בה נשלחו בטעות לתוך מארב קומנדו מצרי, שהיה ידוע לפיקוד. כל אנשי הקבוצה, למעט שניים, נהרגו. הפצועים נרצחו גם הם על ידי המצרים בדם קר כאשר אזלה תחמושתם וניסו להיכנע. גדוד 79 נשחק לחלוטין, ובתשעה לחודש אוחדו שרידיו עם גדוד 196 מבית הספר לשריון. הגדוד המאוחד, בפיקוד סא"ל עמרם מצנע, נקרא גדוד 79, ופעל במסגרת החטיבה בהמשך ימי הלחימה. גדוד 9 התפרק לגמרי ושרידיו, לרבות המג"ד סא"ל יום טוב תמיר, הצטרפו ליחידות אחרות ולחמו במסגרתן. גדוד 52 בפיקוד סא"ל עמנואל סקל, השתייך לחטיבה 401, וסבל אבדות קשות.

החטיבה השתתפה בכל קרבות הבלימה, אך היעדר תוכנית הגנה פיקודית/אוגדתית נאלצה החטיבה לפצל את כוחותיה, בניגוד לעקרונות המלחמה ותורת הלחימה הצה"לית. מצב זה, פגע ביכולת העמידה וההישרדות שלה: ראשית, אף על פי שהיה ידוע בשלב מסוים לפיקוד שכל המעוזים על שפת תעלת סואץ נשטפו בתקיפה המצרית המסיבית, כולל חוליות סאגרים קטלניות, הוחלט להמשיך ולנסות לחלץ את אנשי המעוזים. שנית, במקום לקבץ יחד כוח גדול יחסית, אגרוף שריון, הטנקים שנשלחו לסייע למעוזים, נעו ביחידות קטנות של 2–3 טנקים ונגמ"שים ובנתיבים צרים בין הביצות באזור התעלה – ועל כן היוו מטרה קלה לחוליות הסאגרים המצריות. ב-9 באוקטובר הצליח מג"ד 184, סא"ל שאול שלו לחלץ תחת אש ממתחם בשליטה מצרית על סיפון הטנק שלו את 33 לוחמי מוצב "פורקן". מספר שעות אחר כך נהרג שלו בהתקפה על מעוז "טלוויזיה". קודמו בתפקיד, סא"ל אברהם אלמוג מונה במקומו. החטיבה השתתפה בקרב השריון הגדול ב-14 באוקטובר והשמידה חטיבת טנקים של האויב.

בהמשך המלחמה השתתפה החטיבה בקרב החווה הסינית. אוגדת שרון קיבלה את משימת כיבוש החווה הסינית וצליחת התעלה. בליל 14 באוקטובר מפקדת האוגדה הטילה את משימת כיבוש החווה הסינית על חטיבה 14. החטיבה כבשה מחדש את הגדה המזרחית של התעלה ואת אזור "החווה הסינית" בקרב אכזרי ומתמשך ובכך אפשרה את הצליחה וההכרעה במלחמה. החטיבה מנתה ארבעה גדודי טנקים ושלושה גדודי חי"ר: יחידה 424 – סיירת שקד, "כוח שמוליק", בפיקוד רס"ן שמואל ארד, שכלל שתי פלוגות צנחנים, פלוגת צוערי חי"ר מבה"ד 1 בפיקוד רס"ן יצחק זמיר, וגדוד צנחנים במילואים 582 בפיקודו של נתן שונרי. בליל דמים זה איבדה החטיבה 122 מלוחמיה ומתוך 93 טנקים, החטיבה נותרה עם 36 טנקים כשירים.

משה דיין ביקר בשדה הקרב ב-17 באוקטובר ובספרו אבני דרך, מתאר את התופת שנגלתה לעיניו:

החטיבה המשיכה להילחם ואיבטחה את הצליחה עד 19 באוקטובר יום בו היא צלחה את תעלת סואץ, כבשה את מערך "אורחה" והרגה 300 לוחמי קומנדו מצריים בלחימה בתעלות ובבונקרים שנמשכה יממה.

במסגרת החטיבה נפלו 302 חללים ו-88 מלוחמי החטיבה (גדודים 9, 52 ו-184) נפלו שלא במסגרת החטיבה, כך שסה"כ הנופלים בחטיבה עומד על 390 חללים.

החטיבה נלחמה בקרבות העיקריים של המלחמה בחזית הדרום, ולמרות אבדותיה, חזרה והשתקמה, תוך כדי הלחימה, ותרמה לניצחון הצבאי במלחמת יום הכיפורים.

 לאחר מלחמת יום הכיפורים 
עם פרוץ מלחמת יום כיפור התחלפו גדוד 52 וגדוד 79 מחטיבה 401 בשייכותם החטיבתית. לאחר הנסיגה לקו המייצרים נפרשו גדודי החטיבה בגזרה המרכזית בסיני ומפקדתה התמקמה בג'בל אום מחצ'ה.

 מלחמת לבנון ולאחריה 
למלחמת לבנון הראשונה יצאה החטיבה מבסיסה החדש בבקעת סיירים אליו עברה במסגרת הנסיגה מסיני ב-1982. במלחמת לבנון לחמה החטיבה במסגרת אוגדה 90, נגד כוחות מחבלים לאורך רכס כפר משכי, ובהמשך נגד כוחות סוריים. החטיבה מנתה אז שני גדודי פטון סדירים – גדוד 184 בפיקוד משה עברי סוקניק וגדוד 79 בפיקוד יעקב סטודניק, גדוד 8576 פטון במילואים בפיקוד ישי וקסלר וגדוד חיר"ם סדיר, שהורכב מצוערי חי"ר בבה"ד 1 בפיקוד גיורא איילנד. לאחר מכן נשארה החטיבה בלבנון, החזיקה את הקו בחזית המזרחית תחת פיקוד אוגדה 252, וכן הוקם גדוד פטון סדיר נוסף (78). בתחילת 1985 (לקראת הנסיגה לקו הסגול) החליפה את חטיבה 500, חטיבה 500 עם אוגדה 162 שהו בלבנון שנה רציפה בגזרה המזרחית וביצעה את הנסיגה במסגרת מבצע טבלה סובבת. ב-1985 פורקה החטיבה במסגרת צמצום מערך השריון.

ב-1990 הוקמה מחדש כחטיבת מילואים של טנקי פטון על ידי שינוי שם חטיבה 330 (עוצבת אורנים) מאוגדה 252. ב-2004 פורקה החטיבה שוב, אך בעקבות בקשתו של אמנון רשף, שמה ומורשתה הועברו לחטיבת מילואים 896 (עוצבת כוכבי האש) מאוגדה 252. ב-2014 במסגרת צמצום כוחות השריון וסגירת מערך טנקי המגח ומרכבה סימן 1, מוזגה החטיבה עם חטיבה 278 (עוצבת קרני ראם) מאוגדה 252. גדודי החטיבה הושארו במספריהם של גדודי החטיבה במלחמת יום הכיפורים – 184, 79 ו-87.

 מלחמת חרבות ברזל 
ממוזער|טנק החטיבה מרכבה סימן 3 במהלך מלחמת חרבות ברזל אי שם בעזה.
עם תחילת מתקפת הפתע גויסה החטיבה, וכוחותיה נכנסו ללחימה במלחמת חרבות ברזל. בשלב ההגנה וטיהור המרחב החליפה החטיבה את גדוד 77 בהגנה וטיהור העוטף.

ב-28 באוקטובר הצטרפה לתמרון הקרקעי ברצועה בו נלחמה החטיבה במסגרת אוגדה 252. בין היתר, החטיבה כבשה את "מוצב פלסטין" ששימש את חמאס כבסיס אימונים לפעילויות טרור. במוצב נחשפו מנהרות טרור, מטענים ומוקשים הנועדו לפגוע בלוחמי צה"ל במהלך הקרבות ההשתלטות. בקרב זה נהרג סרן (במיל') יובל זילבר.

ב-18 בנובמבר עברה החטיבה למרחב בית חאנון ולקחה חלק יחד עם חטיבה 551 וחטיבה 12 בקרבות במרחב הקסבה של בית חאנון.

בדצמבר 2023 הצטרפה החטיבה לאוגדה 162, בגזרת העיר עזה, בשכונת שיח' רדואן, ובמחנה הפליטים שאטי, כשתחתיה פעל גם גדוד 697 מעוצבת חצי האש. בפעילות זו פגעה בפעילי חמאס, איתרה והשמידה אמצעי לחימה ותשתיות טרור. החטיבה איתרה מנהרות והשמידה אותן, ומצאה אמצעי לחימה רבים וגם מודיעין רב. בין ההישגים הבולטים של החטיבה בעיר עזה היה השמדת רשת מנהרות מרכזית שהתחילה מדירת מסתור של יחיא סינוואר, וכן השתלטות על מלון הבלו ביץ' ששימש כמתחם התארגנות של החמאס, תוך גילוי פירי מנהרות.

בסוף שנת 2023 החטיבה סיימה את לחימתה בעזה.

גדודים אחרים של החטיבה – הגדודים 87 וגדוד ההנדסה 271 פעלו תחילה בבית חאנון שבצפון הרצועה, ולאחר מכן הצטרפו לאוגדה 98 ופעלו בח'אן יונס, ובח'ירבת ח'וזאעה. גם לאחר יציאת החטיבה, גדודים 271 ו-87 המשיכו במשימותיהם במסגרת חטיבות אחרות.

בחודש אוגוסט 2024 חזרה החטיבה ללחימה במסדרון נצרים עד לראשית אוקטובר.

בחודש מרץ 2025 שבה החטיבה לסבב נוסף ברצועת עזה ופעלה באזור רפיח וציר פילדלפי בפיקודה של אוגדת עזה. ב-2 באפריל כוחות החטיבה השלימו את כיתורה של שכונת תל א-סולטאן עם התרחבות התמרון במסגרת מבצע עוז וחרב.

במהלך המלחמה נהרגו לחטיבה בצוותי הקרב השונים, תשעה חיילים.

יחידות החטיבה
 גדוד 184 
הגדוד הוקם במסגרת חטיבה 14 בסוף 1967, לאחר מלחמת ששת הימים. לוחמיו תפסו את קו המעוזים לנוכח תעלת סואץ במלחמת ההתשה והשתתפו בקרבות מראשית מלחמת יום הכיפורים. בהמשך המלחמה נטלו חלק עיקרי במבצע האוגדתי לצליחת תעלת סואץ. הגדוד, שכלל עם פרוץ הקרבות שתי פלוגות טנקים ופלוגת חרמ"ש אחת, חנה בגזרה המרכזית של תעלת סואץ, ועל לוחמיו הוטל להשתתף בבלימת העוצבות המצריות אשר צלחו את התעלה וחדרו לסיני. למרות ההפתעה ועל אף תנאי הפתיחה הנוראים של הקרבות, הצליחו לוחמי הגדוד לבלום את הכוחות המצריים, כבשו את ה"חווה הסינית" מידיהם וצלחו את התעלה מערבה. שמונים מחיילי הגדוד נפלו במלחמה הקשה.

 מפקדי גדוד 184 
+שםתקופההערותיואל גונן1967–1968ישראל סערמפקד הגדוד במלחמת ההתשהגלעד אבירם1969–1970ג'קי חזקיה1971–1972אברהם אלמוג1972–1973שאול שלו1973נהרג במלחמת יום הכיפוריםאברהם אלמוג1973החליף את שאול שלו שנהרגבני טרן1973–1975אלי מלמד1975–1976גיל דוד1976–1977בועז עמיר1977–1978יעקב כץ1979–1980מיכאלי אליעזר1980–1981משה עברי-סוקניק1981–1982גידי לבנון1982–1983עמיר נאור1983–1984אלי הדר (קוסקס)1984–1985עד פירוק חטיבה 14 הסדירהגדוד מילואיםאייל פלד1997–1999רועי אסף2002–2003אלון קסלר2003–2010צביקה ירום2010–2013אלון ברוך2013–2015אבי שחר2015–2020יעקב רייס2020–2025מפקד הגדוד בזמן מלחמת חרבות ברזלשמעון כהן2025–

גדוד 79
גדוד המגח הראשון בצה"ל, הוקם ב-1965 בחטיבה 7, ותחתיה לחם במלחמת ששת הימים. במסגרת ארגון חטיבות השריון לפי סוגי טנקים, הועבר הגדוד בשנת 1968 לחטיבה 401, חטיבת המגח הראשונה. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים, משיקולי מיקום ופריסת כוחות, הועבר הגדוד לפיקוד חטיבה 14 (שבהתאם העבירה את גדוד 52 לחטיבה 401). הגדוד כלל שתי פלוגות טנקים – פלוגה ו’ בפיקודו של זאב פרל, ופלוגה ח’ בפיקודו של עמוס וינטרוב. הגדוד השתתף בלחימה לבלימת הכוחות המצריים הצולחים. מאוחר יותר תוגבר הגדוד בפלוגת טנקים נוספת ז’, בפיקודו של אברהם שמיר שהיוותה אוסף של אנשי צוות מבית הספר לשריון שלחמה עם הסמג"ד יעקב יעבץ.

עד ל-9 באוקטובר נפגע קשה צוות הפיקוד. הסמג"ד יעקב יעבץ ומ"פ ח’ עמוס וינטרוב נהרגו. מ"פ ו’ זאב פרל ומ"פ ז’ אברהם שמיר נפצעו. ב-7 באוקטובר נפצע קשה ופונה המג"ד מוני ניצני. הגדוד חדל לתפקד כיחידה תחת סד"כ חטיבה 14, והלוחמים שנותרו צורפו לגדודים 184 ו-196.

ב-9 באוקטובר שונה שמו של גדוד 196 – במקור מבית הספר לשריון בפיקוד עמרם מצנע, לגדוד 79.

במקביל, פלוגות אחרות קובצו תחת גדוד חדש בפיקוד יעקב לפידות, שקיבל את המספר 196.

גדוד 79 המשיך ונטל חלק בקרב השריון ב-14 בחודש, במבצע אבירי לב, קרב החווה הסינית, באבטחת ‘מסדרון הצליחה’ ובקרבות בצד המערבי של תעלת סואץ.

לאחר המלחמה פעל הגדוד במסגרת חטיבה 14. עד מלחמת לבנון הראשונה נשאר עם החטיבה בסיני. לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים עבר לבקעת סיירים.

במלחמת לבנון הראשונה לחם כגדוד סדיר במסגרת חטיבה 14 לאורך רכס כפר משכי, ובהמשך נגד כוחות סוריים. לאחר המלחמה נשאר עם החטיבה בלבנון, ונטל חלק בהחזקת הקו בחזית המזרחית.

 מפקדי גדוד 79 (ת"פ חטיבה 14) 
+ תקופה  שם  הערות 1972–1973  שלמה ניצני  פיקד על הגדוד במלחמת יום כיפור, עד לפציעתו. 1973–1973  עמרם מצנע  פיקד על הגדוד המאוחד 196/79, בהמשך מלחמת יום כיפור, עד לפציעתו. לימים אלוף.1973–1974נתן בן אריהחליף את עמרם מצנע במהלך מלחמת יום כיפור 1976–1975  אברהם בן-ארצי  1977–1976   נחמן ריבקין1981–1982יעקב סטודניקמפקד הגדוד במלחמת לבנון הראשונה2006–2007עופר ימיני2007–2010אשר דגן2010–2017עדו גנות2017–2022אמיר עפרי2022–הווהאליחן זריןמפקד הגדוד בזמן מלחמת חרבות ברזל

 פלס"ר 14 
ממוזער|סמל פלס"ר שריון חטיבה 14. הסמל מורכב מעיצוב סיכת סייר שריון, ובתוכה הביזון של חטיבה 14.
תחת פיקוד החטיבה פלוגת סיור שריון 5440 המשמשת ככח מנתב, תצפית, אבטחת חפ"ק, שינוע, הכוונת אש ועוד.

במהלך מלחמת חרבות ברזל לקח הפלס"ר חלק בלחימה במספר סבבים. צוותי הפלס"ר פעלו במלחמה בתפקידי תצפית והכוונת אש, חילוץ ופינוי, חפ"ק מח"ט וסמח"ט. צוות נוסף של חש"ל (חוליית שליטה) ניתב והוביל כוחות ושיירות לוגיסטיות (הצוות עבר לפיקוד גדס"מ החטיבה בסבבים הבאים).

גדוד 271

גדוד 271 הוא גדוד הנדסה קרבית (גדחה"ן) המורכב מחיילים יוצאי הנדסה מגדודים שונים סדירים.

במסגרת מלחמת חרבות ברזל ברצועת עזה, הגדוד שימש ככוח מסייע עם שאר כוחות האוגדה במשימות השמדה ותקיפה של האויב, איתור וחיסול רשת מנהרות טרור, פירים, לחימה בשטח בנוי, מלכוד חבלה והשמדת מבני טרור, בתי פעילי מחבלים, אמל"ח ומשגרי רקטות, פתיחת ציר הנדסי וסיוע בתמרון לשאר כוחות החי"ר והשריון. הגדוד ופלוגותיו החלו את התקיפה בעיר בית חאנון תחת אוגדה 252 ולאחר מכן נלחמה בחאן יונס תחת אוגדה 98.

פלוגת הצמ"ה ופלוגות הפלסים של הגדוד פעלו רבות בלחימה. בפרוץ מלחמת חרבות ברזל פלוגת הצמ"ה פוצלה למספר גזרות. חצי מהפלוגה נלחמה בשכונת הסביבון בבית חאנון יחד עם חטיבה 551, וחצי פלוגה פעלה וכבשה את מוצב פלסטין יחד עם חטיבה 14. לאחר שמוצב פלסטין נכבש צוותי הצמה פעלו תחת חטיבה 261 באוגדה 162 באל-עטאטרה אשר בקו החוף. בהמשך, הפלוגה נלחמה במזרח חאן יונס ובבני סוהילה תחת אוגדה 98, פרצה וסללה ציר לוגיסטי אוגדתי, השמידה תשתיות תת"ק ואמל"ח תחת צק"ח 55. פלוגות החבלה ופלוגות הצמ"ה לחמו יחד עם כוחות ח"יר ושריון. בהמשך, הגדוד הצטרף לתמרון בקרבות ברפיח תחת אוגדה 162 וחטיבות 12, הנח"ל וגבעתי. השתתף בפשיטות ולחימה אורבנית בשכונות העיר ברפיח, חיסלו תשתיות, מבנים ובסיסי טרור, איסוף אמל"ח רב ומשימות נוספור. כמו כן גם באיתור וחשיפת מנהרות ופירים ביחד עם יחידת יהל"מ וכוחות נוספים. בחודש דצמבר 2024, הגדוד חזר לסבב קרקעי נוסף בעזה, בגזרת צפון הרצועה ופעל בבית חאנון תחת אוגדה 143.

 גדוד 8114 
גדוד 8114 הוא גדוד חי"ר המורכב בעיקר מחיילים יוצאי חטיבת גבעתי מגדוד רותם.

בעברו הגדוד היה משויך לחטיבת הנגב והשתתף במבצע "עופרת יצוקה" וב"צוק איתן" ברצועת עזה.

במסגרת מלחמת "חרבות ברזל" ברצועת עזה, השתלט הגדוד ביחד עם יתר גדודי החטיבה על מוצב פלסטין של החמאס בצפון רצועת עזה.
המוצב שימש את חמאס כבסיס אימונים בו התאמנו המחבלים להוצאת פיגועים נגד אזרחי ישראל וחיילי צה"ל. אף על פי שהוסווה כמתקן אימונים בלבד, מהמוצב יצאו מחבלים לפעילויות טרור.

 מפקדי גדוד 8114 (ת"פ חטיבה 14) 
+ תקופה  שם  הערות2017–2022יוגב טביבי2022–הווהניר סויסהמפקד הגדוד במלחמת "חרבות ברזל"

חטיבות שקיבלו את השם, המספר והסמל של חטיבה 14

מפקדי החטיבה
מפקדיה בתקופת הראשונה כחטיבה 6:
שם  תקופת כהונה ||width="45%"| הערות|-
| אלוף דוד שאלתיאל || 1948 ||
|-
| סגן-אלוף משה דיין || 1948–1949 || לימים הרמטכ"ל ה-4
|-
| סגן-אלוף יצחק פונדק || 1949 ||
|}מפקדיה כחטיבה 14:
{| class="wikitable sortable"
|- bgcolor="#F0F0F0"
|width="30%"|שם ||width="25%"| תקופת כהונה  הערות אל"ם ישראל טל (טליק)  1955–1956  מח"ט 6 (חי"ר מילואים). לימים סגן הרמטכ"ל וראש אג"ם סא"ל שמעיה בקנשטיין  1956–1959 במהלך פיקודו (בשנת 1958) שונה שם החטיבה ל-14 (חי"ר מילואים). אל"ם ברוך בר-לב  1959–1962 במהלך פיקודו הפכה החטיבה לממוכנת (שני גדודים הוסבו לחרמ"ש). אל"ם שלמה להט (צ'יץ)  1962–1965  לימים מפקד אוגדה 252, ראש אכ"א וראש עיריית תל אביב אל"ם מוסה פלד  1965–1967  לימים מפקד גייסות השריון אל"ם מרדכי ציפורי  1967–1968 קשנ"ר ביום כיפור, סגן שר הביטחון, שר התקשורת ומנכ"ל המוסד לביטוח לאומי אל"ם קלמן מגן  1968–1969  אל"ם ברוך הראל  1969–1971  אל"ם מרדכי אביגד  1971–1972  אל"ם אמנון רשף  1972–1974  מלחמת יום כיפור. לימים מפקד גייסות השריון אל"ם עמי רדיאן  1974–1975  אל"ם יעקב לפידות  1975–1976  לימים מפקד המכללה לביטחון לאומי אל"ם עמיר יפה  1976–1977 נהרג בתאונת דרכים במהלך תפקידו אל"ם אברהם אלמוג  1977–1978  אל"ם יוסף אלדר  1978–1980  לימים קצין חינוך ראשי אל"ם דני יתום  1980–1981  לימים ראש המוסד אל"ם דוד שובל  1981–1982  מלחמת לבנון הראשונה אל"ם מנשה ענבר  1982–1984  אל"ם יצחק בריק  1984–1985  לימים מפקד המכללות הצבאיות ונציב קבילות החיילים אל"ם צביקה קן-תור  1985  אל"ם מנשה גולדבלט  1990–1997 מפקד אוגדה 78 אל"ם רוני בני  1997–1999 לימים קצין משטרה צבאית אל"ם מוטי כידור  1999–2003 לימים מח"ט 401 אל"ם בן ציון גרובר  2004–2007  אל"ם יעקב בנג'ו  2007–2009 לימים ראש אגף התכנון אל"ם צחי שגב  2009–2011 לימים רמ"ח אמל"ח בזרוע היבשה אל"ם חיים עידו  2011–2013  אל"ם גרמן גילטמן  2013–2015  לימים נספח צה"ל ברוסיה אל"ם מורן עומר  2015–2017  לימים מפקד עוצבת סיני אל"ם ניר רוזנברג 2017–2019לימים מפקד חטיבה 188 אל"ם דביר אדרי  2019–2021  לימים מפקד חטיבה 460אל"ם אור וולוז'ינסקי  2021–2023מפקד חטיבה 188אל"ם טל אלקובי2023–2025 מפקד החטיבה במלחמת חרבות ברזלאל"ם עידן ניר2025–הווה מפקד החטיבה במלחמת חרבות ברזל
ממוזער|אנדרטת חטיבה 14 בפארק עוצבות השריון בלטרון

הנצחה ומורשת

אנדרטת גדוד 184, אבירי לב ביער צרעה.

לקריאה נוספת
 אמנון רשף, "לא נחדל! - חטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים", הוצאת דביר, 2013.
 משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד-1994, עמ' 376 - 434.
 מעוזיה סגל, עדויות מגובה החול – קרב הצנחנים בחווה הסינית, הוצאת מודן, 2007, עמודים 354–383.
 עמירם אזוב, צליחה, 60 שעות באוקטובר 1973, הוצאת דביר, 2011.
 אילן כפיר, "אחי גיבורי התעלה", הוצאת ידיעות ספרים, 2003.
 אהוד מיכלסון, אבירי לב - גדוד 184, תל אביב: משרד הביטחון, 2003.
 רונן ברגמן וגיל מלצר, מלחמת יום כיפור – זמן אמת, הוצאת משכל, 2004.
 אילן כפיר, "החווה הסינית: קרב השריון הגדול בסיני שהכריע את מלחמת יום כיפור", תל אביב הוצאת ספרית מעריב, 2012.

קישורים חיצוניים

 אתר הבית של החטיבה
 אלוף (מיל') אמנון רשף, "לא נחדל! - חטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים", הוצאת דביר, 2013
 יומן הקרב על מתחם "אורחה" באתר חטיבה 14
 סא"ל דוד, הקרב על מתחם "אורחה", מערכות גיליון 253, דצמבר 1976, עמ' 22–28.
  ביקורת על ספרו של כפיר אודות הקרב בחווה הסינית שבו השתתפה החטיבה


 גדוד 79 באתר חטיבה 14
 גדוד 184 באתר חטיבה 14
 קבוצת פייסבוק - גדוד 184, אבירי לב


 הערות שוליים 

*
14
14
קטגוריה:חטיבת עציוני
קטגוריה:עוצבת סיני