מרדכי שנהבי

שמאל|ממוזער|250px|הנצחת מרדכי שנהבי בירושלים בכניסה לחניון על שמו
מרדכי שנהבי (אלפנביין) (13 בספטמבר 1900 – 13 בפברואר 1983) היה ממייסדי השומר הצעיר, יוזם הקמת מוסד שומריה ומהוגי רעיון יד ושם ומנהלו הראשון.
קורותיו
נולד בעיירה וולוצ'יסק שבגליציה באימפריה הרוסית, (כיום במערב אוקראינה) לחנה ודוד אלפנביין, משפחה מסורתית-ציונית בת ארבעה ילדים. קיבל מילדותו חינוך עברי בביתו, למד בבית ספר עממי בעברית ואחר כך בגימנסיה פולנית. היה חבר פעיל ב"השומר הצעיר" מהקמתו ולימד עברית בקן המקומי. 
בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלטה המשפחה לווינה.

ב-19 בינואר 1919 עלה לארץ ישראל, כראשון לחברי השומר הצעיר ומראשוני העלייה השלישית. שנה וחצי לאחר עלייתו יצא לוועידת השומר הצעיר בגליציה יחד עם א"ד גורדון וקרא שם לצעירים לממש את עיקרי התנועה לעלות ארצה ולהתיישב בה.

עולים מגליציה המזרחית שהגיעו בסתיו 1920 הצטרפו אליו להקמת גדוד שומריה, שעסק בסלילת כביש חיפה-ג'דה וישבו במחנה בפאתי בלד א-שיח'.
עם סיום סלילת הכביש נמנה ב-1922 על קבוצת המייסדים של קיבוץ בית אלפא (קיבוץ א'), שם שימש כרכז המשק. בבית אלפא התגורר בחדר אחד עם יהושע ברנדשטטר ורעייתו רחל
קטינקא ועם גבר צעיר נוסף. בהמשך נולדו לבני הזוג שתי בנות (תרצה והגר).
בין קטינקא ושנהבי התפתח רומן. דוד זית מצא פתקים ששנהבי שמר במעטפה במחברותיו, אותם קיבל מקטינקא שבו הציעה לו, בין השאר, לחיות בשלישייה עם בעלה.

ב-1928 עבר עם גרעין המייסדים למשמר העמק (קיבוץ ב'). שם יזם את הקמת המוסד החינוכי הראשון של "השומר הצעיר" - שומריה שנפתח ב-1931.

יצא  לפולין מטעם הקרן הקיימת לבקשתו של נתן ביסטריצקי.
בוורשה הצליח להפיח רוח חלוצית בקרב הנוער של קן השומר הצעיר ושימש כרכז הנהגה (קישר בין הקרן הקיימת לשומר הצעיר). 
הוא המשיך לגרמניה שם יזם והקים את עליית הנוער. 

שנהבי נמנה עם מקימי התעשייה הקיבוצית בשנות ה-30 (חברת אסקר, גלעם ובית החרושת "נעמן" ללבנים שנועד לספק את הצורך של היישוב הגדל בחומרי בנייה, 1939).
שימש גם כעורך עיתון השומר הצעיר, "המצפה".
יזם את נטיעת "יער השומר הצעיר" המהווה חלק מפארק רמות מנשה.

בקיץ 1942 הגה את הרעיון של הקמת יד זיכרון לקרבנות היהודיים באירופה, לימים יד ושם.
משנת 1945 היה חבר ועדת יד ושם, בראשות דוד רמז, שנועדה ליישם את התוכניות.
שנהבי נמנה עם יוזמי "חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם" שהתקבל בכנסת באוגוסט 1953 והפך את יד ושם למוסד ממשלתי. שימש גם כמנהלו הראשון.

שנהבי זכה בתואר "יקיר ירושלים" בשנת 1981.

שנהבי העלה את הוריו ארצה ב-1934 והם התיישבו בחיפה. לאחר פטירת אביו הצטרפה אליו אמו לקיבוץ משמר העמק. לא הקים משפחה משלו, אולם התייחס לילדי הקיבוץ כילדיו שלו והקפיד לשמור על קשר עם חניכיו גם בהמשך חייו.

מרדכי שנהבי נפטר בקיבוצו ונקבר שם.
הוא לא הותיר אחריו יומן וגם לא את זכרונותיו, אולם הוא כתב מדי יום בין 20 ל–30 מכתבים, בנושאים שונים (עסקיים ופרטיים). הוא נהג להשתמש בנייר פחם לכתיבת מכתביו.
הארכיון שהותיר אחריו שמור ב"יד יערי" וכולל את מכתביו.

על אישיותו
ד"ר דוד זית, שהתגורר לצד שנהבי במשך ארבע שנים וכתב את החלק הראשון של הביוגרפיה שלו, "החולם והמגשים", מעיד עליו בראיון עם העיתונאית אורה ערמוני (2006):  
"שנהבי לא היה מרקסיסט. זה היה רחוק ממנו. הוא לא אהב פוליטיקה, למרות שהיו לו הרבה תכונות של פוליטיקאי מוצלח. שנהבי לא היה איש ריב ומדון. הוא חי בשלום גם עם מתנגדיו. לשנהבי היו הרבה ידידי נפש."

 לקריאה נוספת 
 דוד זית, "החולם והמגשים - פרקי חייו של מרדכי שנהבי, חלק ראשון", הוצאת יד יערי, ב'מערכת' קיבוץ דליה, 2006
יזהר בן-נחום, פרקי חייו של מרדכי שנהבי - חלק ב', הוצאת יד יערי, יצא לאור במהלך 2010
מוטי זעירא, "איש אהבות, סיפור חייו של יהושע ברנדשטטר", הוצאת יד בן צבי, 2006
 בלה גוטרמן, ונתתי להם יד ושם: 60 שנות הנצחה, תיעוד, מחקר וחינוך, ירושלים: יד ושם, 2013

 קישורים חיצוניים 

 פרטים על מרדכי שנהבי ב

 האיש שלא היה, אורה ערמוני מראיינת את דוד זית על מרדכי שנהבי


 זכר חלום לברכה: מרדכי שנהבי ורעיונות ההנצחה הראשונים של השואה בארץ-ישראל -1942 1945, מולי ברוג, יד ושם: קובץ מחקרים, ל, דוד זילברקלנג (עורך), יד ושם, תשס"ב, עמ' 270-241.
 על שנהבי באתר יד ושם

הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:משמר העמק: אישים
קטגוריה:ראשי יד ושם
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:אישים הקבורים במשמר העמק
קטגוריה:בית אלפא: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1983