בית סוהר נווה תרצה

בית סוהר נְווה תִּרְצָה הוא בית סוהר לנשים, היחיד מסוגו בישראל, אשר מופעל על ידי שירות בתי הסוהר. בית הסוהר ברמת ביטחון מרבית, מיועד לשכן 230 אסירות ועצירות.

בית הסוהר נמצא במתחם בתי הסוהר ברמלה, מפקד/ת בית הסוהר בדרגת סגן גונדר.

לפי עמנואל הראובני, שם בית הסוהר הוא סמלי ובהוראה שאולה, בעקבות הכתוב בספר ויקרא:  (ויקרא כו מג). כלומר השם תרצה (בת צלפחד) נגזר מן השורש רצה, שפירושו נשא (את עונשו).

היסטוריה
ב־1948 שימש בית הסוהר בשכם כמקום מאסר לנשים, יהודיות וערביות כאחד. בית סוהר זה נסגר לאחר הקמת מדינת ישראל.

ב-1949, כאשר גדל מספר האסירים, הוכנס לשימוש בית הסוהר ביפו שבו נפתח אגף לנשים.

ב-1953 נסגר בית הסוהר ביפו, והנשים הועברו לכלא רמלה שנפתח אז, לאגף נפרד שזכה לכינוי "נווה תרצה". האגף נוהל על ידי צוות של סוהרות וקצינה אחראית, שהיו כפופות למנהל כלא רמלה. מפאת הצפיפות והתנאים לא התקיימה פעילות לאסירות, והן נהגו לשבת ליד הגדר ולבקש מהעוברים והשבים אלכוהול וסיגריות.

בביקור שערכו בכלא חברי החוג לשיקום האסיר בחיפה, ובראשם נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה, השופט יעקב אזולאי, הם ציינו לרעה את נווה תרצה לעומת כלא רמלה, בית הסוהר דמון ובית סוהר מעשיהו. הם מצאו במקום 30 אסירות בשני חדרים זעירים בתנאים לא אנושיים.

המצב השתפר בהמשך: בשנת 1956 כבר היו רק שלוש אסירות בתא והתנהלו במקום קורס בתפירה להכשרה מקצועית ולימודי השכלה בסיסית.

בשנת 1959 התקבלה החלטה להקים בית סוהר חדש ומודרני לנשים ליד אבן יהודה, אולם בגלל העלות הגבוהה הוחלט במקום זאת להשתמש במבנה המשטרה בבית ליד, וכך שוכנו האסירות בבית הסוהר אשמורת כבית סוהר לנשים.

טקס פתיחת בית הסוהר התקיים בתחילת נובמבר 1960. בית הסוהר השתרע על שטח נרחב וזכה לעצמאות ניהולית ובראשו עמדה מנהלת שהייתה עובדת סוציאלית בהכשרתה. לפני פתיחת הכלא הוכשרו סוהרות מיוחדות לטיפול באסירות.

ב-1968 הועברו כל הנשים לכלא מעשיהו למשך שנה, אשר במהלכה הכשירו את השטח שבו שוכן כיום "בית סוהר נווה תרצה".

בשנת 2022 כתב השופט עמית:
"מדובר במבנה ישן שתנאי המחיה בו קשים, על אף שהסגל והשב"ס עושים כמיטב יכולתם. בעת שביקרתי בבית הכלא עוד לפני מספר שנים, עמדה על הפרק תוכנית להעברתו למבנה חדש ומודרני בסמוך לכלא "אשל" בבאר שבע. למרבה הצער, על אף ההכרזות החגיגיות והתחושה שהמעבר קרוב מתמיד, הרי ש"נשיאים ורוח" ובית כלא מודרני לנשים בישראל – אין."
בנווה תרצה נכלאו שנים רבות באגף נפרד אסירות ביטחוניות, בשנת 2001 הועברו לבית הסוהר דמון. בבית סוהר נווה תרצה כעת עצירות ואסירות על רקע פלילי בלבד.
בשנת 2015 הקים נציב שב"ס אהרון פרנקו צוות היגוי להקמת כלא נשים חדש בסמוך לכלא אשל בנגב. בית הסוהר תוכנן כך שתאיו יהיו רחבים וכפולים בגודלם מתאי נווה תרצה, גדרות אלקטרוניות, ותנאי כליאה המותאמים לנשים קטינות או בשיקום. בניית המתחם החלה אך הואטה בשל מחסור בתקציב, וספק אם יש רצון לקדם את הפרויקט לאחר החלפת נציב שב"ס והשר הממונה. 160 מיליון ש"ח שהוקצו לקידום הפרויקט הוסטו למקומות אחרים.

פעילות האסירות
בבית הסוהר פועלות מסגרות חינוכיות, הכשרות מקצועיות וחוגים שונים. חלק מהאסירות מועסקות במפעלי קרטון וצעצועים בתחומי בית הסוהר.

בבית הסוהר יש פינת חי, פעוטון וספרייה קטנה המכילה כ-2,700 ספרים. מרבית האוסף מורכב מספרות יפה (ספרות עברית, ספרות מתורגמת, שירה, מחזות וכו'), רובו הגדול בעברית וחלקו ברוסית, ערבית, אנגלית ומעט צרפתית. הספרייה מופעלת על ידי קצינת החינוך ומאפשרת השאלה ספרים לאסירות הכלא.

אופי בית הכלא
שופטי בית המשפט העליון הכירו בקושי מיוחד של האסירות בכך שהן כלואות כולן יחד בבית סוהר נווה תרצה. כך כתב השופט יצחק עמית:
"בשל המספר הקטן של האסירות, הן מרוכזות כולן בבית הסוהר "נווה תרצה", כאשר הרוב המכריע של האסירות כלואות בגין עבירות רצח והריגה, אלימות, רכוש וסמים, ורק כעשרה אחוז מהן כלואות בגין עבירות מרמה וצווארון לבן ... בכך קשה מצבן של אסירות נשים לעומת אסירים גברים, המחולקים בין בתי הסוהר בהתאם למאפייניהם האישיים, לסוג העבירה שבגינה נכלאו ולאוכלוסיית האסירים בבית הסוהר."

ראו גם
 כלא 400 - מתקן הכליאה לנשים של צה"ל הממוקם בתוך כלא ארבע במחנה צריפין

לקריאה נוספת
 מימי איזנשטדט, מיכל סופר ועודדה שטיינברג, בכלא אני נחה: נשים מבעד לחומות,הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
 עפרה גרינברג, נשים בכלא בישראל, הוצאת צ'ריקובר, 1982.
 גילה חן ותומר עינת, כלא נשים - החצר האחורית של החברה בישראל, הוצאת רסלינג, 2010.

 קישורים חיצוניים 
 בית סוהר נווה תרצה באתר שירות בתי הסוהר

 הדס שטייף ואיציק סבן, בית, כלא, באתר ישראל היום, 4 באפריל 2010




 הערות שוליים 

נווה תרצה
קטגוריה:רמלה: מבנים
קטגוריה:בתי סוהר לנשים