אגן

שמאל|ממוזער|250px|אגן של אישההאגן (טרמינולוגיה אנטומיקה – TA:Os coxae) הוא מבנה גַרמי הממוקם בבסיס עמוד השדרה. תוצר של שלוש עצמות שהתאחו בבוגרים, האגן מחבר בין עמוד השדרה לגפיים התחתונות בחיבורו לעצם העצה דרך מפרק העצה והכסל מצד אחד ודרך מבנה באגן המכונה "מַרְחֶשֶׁת", שהיא ה"מכתש" של המפרק הכדורי של הירך בצד הגפיים.

 מבנה כללי ותפקידים 
האגן, סימטרי במרכיביו ובמראהו, אך לא רגיל בצורתו, עשוי משלוש עצמות בכל צד. עצמות אלו: ה"כֶּסֶל" (ilium; בריבוי: כְּסָלִים), ה"שֵׁת" (ischium) וה"חֵיק" (pubis), מתאחות במהלך הגדילה לכדי שני צדדיו של האגן, כאשר כל צד הוא מבנה גרמי שלם. לעיתים מכונה המבנה הזה אִינומִינֵיט (innominate, מילולית: "חסַר שם"). האגן הגרמי שהוא שלד האגן מחולק לחגורת האגן ולעמוד השדרה האגני. חגורת האגן מורכבת מעצמות: הכסל (ilium), השת (ischium) והערווה (pubis) – המאורגנות בצורת טבעת, המחברת את האגן ועמוד השדרה אל הגפיים התחתונות. עמוד השדרה האגני כולל את עצם העצה (Sakrum) ואת עצם הזנב (coccyx). למפרק החצי מאוחה ביניהם יש תנועתיות מוגבלת. בזמן ההריון פעילות הורמונלית מגבירה את הגמישות. בזמן לידה התנועתיות היא משמעותית וקריטית כי אז עצם הזנב, בזכות גמישות החיבור, נדחפת לאחור על מנת לאפשר את מעבר העובר בתוך תעלת הלידה הגרמית.

שני חצאיו של האגן מופרקים בחלקם האחורי עם עצם העצה. מלפנים מתחברים שני החצאים דרך "מאחה עצמות החיק" (Symphysis pubica). סך החיבורים מעניקים לאגן מבנה טבעתי רחב וחזק (בעל יכולת תנועה מעטה בדרך כלל).

חלל האגן, מוגדר כחלק קטן מהחלל המוקף באגן הגרמי, התחום על ידי שולי האגן שמעליו ורצפת האגן שתחתיו. המעבר דרך הטבעת מחולק לשני אזורים: האגן הקטן (Pelvis minor), שהוא רוחב המעבר האמיתי בעל הקוטר המינימלי דרך האגן, והאגן הגדול (Pelvis major), מכונה גם האגן המדומה, המתפרס לרוחב חלקו העליון של האגן. חלל האגן מוגדר לעיתים גם כחלל כולו המוקף בשלד האגן, ומחולק ל:
 האגן הגדול או המדומה (greater or false pelvis), מעל שולי האגן (pelvic brim)
 האגן הקטן או האמיתי lesser or true pelvis, תחת לשולי האגן.
 רצפת האגן (or pelvic diaphragm), מתחת לחלל האגן.
 חיץ הנקבים, מתחת לרצפת האגן.

חלל האגן המוקף בעצמות האגן, מכיל בעיקר את איברי הרבייה ואת פי הטבעת .

מבנים בולטים נוספים באגן הם כַּנפי הכסל (Ala ossis ilii) הרחבות בחלקו העליון ורכס הכסל (Crista iliaca) שבמרומיהן, בצדדיו – ה"מרחשות" (Acetabulum), שקעים עגולים המופרקים עם עצם הירך, ובחלקו התחתון – ה"ענפים של השת והחיק" (Ramus ischiopubicus) שיוצרים ביניהם חללים גדולים הקרויים ה"נקבים הסתומים" (Foramen obturatum).

אגני גברים נבדלים מאגני נשים בצורתם. אגן נשי הוא רחב ופחוס יותר מאגן גברי. גודלו של האגן הנשי, בצירוף התגמשות מפרקיו בזמן היריון, מאפשרים את מעבר הוולד בזמן לידה.

מיקומו המרכזי של האגן בגוף האדם וקרבתו למרכז הכובד של הגוף, הופכים אותו לאזור מפתח ליציבה ולתנועה. קבוצות השרירים הגדולות ביותר בגוף (שרירי הבטן, הגב והירכיים ואף חלק משרירי הברך והכתף) נאחזות באגן ומאפשרות את הבסיס לכל תנועה עיקרית של הגוף. האגן מספק הגנה לחלקי מערכות העיכול והרבייה הנמצאים בתוכו וכן למספר כלי דם ועצבים ראשיים החולפים דרכו לתוך הגפיים התחתונות.

המַרְחֶשֶׁת
פירוש שמה הלטיני (acetabulum) של המַרְחֶשֶׁת הוא "כלי חומץ קטן". השם ניתן לה לפי צורתה – שקע עמוק וחצי כדורי. המקביל למרחשת בגפה העליונה הוא החלל הגומתי של עצם האגן. המרחשת מורכבת משלוש עצמות האגן המאוחות: כשתי חמישיות ממנה מרכיבה הכסל, שתי חמישיות נוספות מרכיבה השת והחמישית הנותרת היא חלק מעצם החיק. שפתי המרחשת מועמקות על ידי רצועה היקפית (Labrum acetabuli) לשיפור התאמת החיבור של ראש עצם הירך. במרכז המרחשת שקע שאינו מכוסה בסחוס מפרקי ושמו גֻּמַּץ הַמַּרְחֶשֶׁת. בתחתית הגומץ מתחברת הרצועה של ראש הירך.

עצמות האגן
שמאל|ממוזער|350px|עצמות אגן ימין, מבט צידי. באדום\כחול – אזורי חיבור של רקמות רכות (שרירים וכדומה).

 הכֶּסֶל 
עצם הכסל (Os Ilium), העליונה שבעצמות האגן, מורכבת מגוף וכנף. ההפרדה ביניהם ניכרת בקו הקַשתי (Linea arcuata ilii) בפן הפנימי של העצם ובגבול המרחשת בפן החיצוני.

חלקו החיצוני של גוף הכסל מרכיב חלק מהמרחשת וחלקו הפנימי הוא חלק מקיר האגן הקטן. חלקו התחתון של הגוף מתאחה עם עצמות החיק ושת, בצורה המשכית כך שרק קו עדין מעיד על החיבור ביניהם.

כְּנף הכסל היא המבנה הרחב המתווה את גבולו הצידי של האגן הגדול. לכנף שני פנים, החיצוני (מבנהו הכללי קמור) והפנימי (קעור), שני גבולות (קדמי וחיצוני) ורכס.

את הפן החיצוני חוצים מספר קווים הנקראים קווי העכוז (האחורי, הקדמי והתחתון) (linea glutea posterior, anterior, inferior). קווי העכוז מפרידים בין אזורי החיבור של שרירי העכוז (הגדול, האמצעי והקטן). בין קו העכוז התחתון למרחשת נאחז שריר הירך הישר. החלק הקדמי של הפן הפנימי הוא שקע גדול בשם גֻּמַּץ הַכֶּסֶל (fossa iliaca), האחז של שריר הכסל (musculus iliacus). הגבול התחתון של הגומץ (והפן הפנימי) הוא הקו הקשתי. לחלקו האחורי של הפן הפנימי חלק קדמי מחוספס בשם הפנים האוזניתיים (facies auricularis ilii, לפי צורתם), המופרקים עם עצם העצה וחלק אחורי הידוע בשם גבששת הַכֶּסֶל (tuberositas iliaca), נקודת חיבור של חלק מהשרירים הפושטים של הגב. מעט קדימה ולמטה מהפנים האוזניתיים נמצאת המענית שעל יד הפנים האוזניתיים (sulcus juxtaauricularis), אזור חיבור לרצועה המשויכת למפרק העצה והכסל.

רכס הכסל הוא הקצה העליון של כנף הכסל. זהו אזור חיבור מרכזי לשרירים רבים, בהם שרירי הבטן (המלוכסנים והרוחבי), המסודק (musculi multifidi), המותניים המרובע (musculus quadratus lumborum) והגב הרחיב.

בגבול הקדמי ובאחורי מספר קוצים (spines) המכונים על פי מיקומם: קוץ הכסל הקדמי העליון, קוץ הכסל הקדמי התחתון, קוץ הכסל האחורי העליון וקוץ הכסל האחורי התחתון. לעיתים קרובות מכונים הקוצים לפי ראשי תיבות של שמם באנגלית, לדוגמה, קוץ הכסל הקדמי העליון (anterior superior iliac spine) יקרא ASIS. גם הקוצים והאזורים ביניהם משמשים לחיבור שרירי גב וירך וכן לרצועות שונות. מתחת לגבול האחורי חריץ מעוגל (Incisura ischiadica major) המרכיב את נקב השת הגדול.

שת
עצם השת (Os ischii) היא התחתונה והאחורית מעצמות האגן. העצם מחולקת לגוף ולענף. חלקו החיצוני של גוף עצם השת, מרכיב כשתי חמישיות מהמרחשת. חלקו הפנימי הוא חלק מקיר האגן הקטן ונקודת חיבור לשריר הסותם הפנימי.

לאורך גבולו האחורי של גוף השת, שני חריצים וביניהם קוץ בשם קוץ השת. בחלקו הפנימי של קוץ השת נאחזים חלק משרירי תחתית האגן. החריץ העליון הוא הגדול משני החריצים, ביחד עם רצועה הסוגרת את היקפו, נוצר פתח מעוגל בשם נקב השת הגדול (Incisura ischiadica major). דרך נקב השת הגדול, יוצאים מתוך האגן, השריר האגסי, עצב השת (Sciatic Nerve), הוא גיד הנשה, ועוד מספר עצבים וכלי דם. בצורה דומה מרכיב החריץ התחתון את נקב השת הקטן (Incisura ischiadica minor), שדרכו עוברים גיד השריר הסותם הפנימי ומספר עצבים וכלי דם נוספים.

מגוף השת נמשך לכיוון תיכוני ומטה, ענף עצם השת (Ramus ossis ischii). ענף השת מתחבר לענף החיק התחתון ומשלים בכך את מבנה הנקב הסתום. המבנה הבולט ביותר על ענף השת היא גבששת השת (Tuber ischiadicum) המכונה לפעמים "עצם הישיבה". בענף השת ובגבששת נאחזים שרירים שונים של הירך והברך, בהם יצוינו כופפי הברך שרירי מיתר הברך (Hamstrings) הנאחזים בגבששת, השריר הארבע ראשי והשריר המתוויך הגדול.

חֵיק
עצם החיק (Os pubis), היא התחתונה והקדמית מעצמות האגן. העצם מורכבת מגוף ושני ענפים (עליון ותחתון) המקנים לה צורה המזכירה ר'.

גוף עצם החיק מופרק דרך מאחה עצמות החיק (Symphysis pubica) עם גוף עצם החיק הנגדי לו. חלקו העליון של הגוף מעובה ומכונה רכס החיק (Crista pubica). בגוף וברכס נאחזים בין היתר שרירי הפירמידה (Musculus pyramidalis) והבטן הישר. בחלקו התחתון של הגוף נאחזים חלק מהשרירים המקרבים של הירך.

ענף עצם החיק העליון (Ramus superior ossis pubis) נמתח מגוף העצם לכיוון צידי-עליון עד המרחשת, שם הוא מרכיב כחמישית מהמרחשת ומתאחה עם הכסל והשת. הענף העליון ממסגר את רום הנקב הסתום. חלקו הקדמי של הענף העליון מציג שתי בליטות גרמיות: גבשושית החיק (Tuberculum pubicum) הקרובה לגוף העצם ובליטת הכסל והמסרק (Eminentia iliopubica) בסמוך למַרְחֶשֶׁת. בגבשושית החיק נאחזת רצועת המפשעה (Ligamentum inguinale). לאורך הענף העליון נאחזים בין היתר שרירים מקרבים של הירך, הסותם החיצון ומרים פי הטבעת (Musculus levator ani).

ענף עצם החיק התחתון (Ramus inferior ossis pubis) נמשך מגוף העצם לכיוון צידי-תחתון עד לחיבור עם ענף השת. חלקו התיכון של הענף התחתון מהווה מחצית מקשת החיק (Arcus pubicus). לאורכו נאחזים חלק משרירי תחתית האגן והקרום הסותם (Membrana obturatoria).

 רצפת האגן 
לרצפת האגן שני תפקידים סותרים מטבעם: האחד הוא לסגור את חללי האגן והבטן ולשאת בעומס האיברים הפנימיים. השני הוא לשלוט בפתחי פי הטבעת ואיברי השתן החודרים לרצפת האגן ומחלישים אותה. כדי להשיג את שתי המשימות הללו, רצפת האגן מורכבת מכמה שכבות חופפות של שרירים ורקמות חיבור.Thieme Atlas of Anatomy (2006), p. 137

סרעפת האגן עשויה משריר מֵרִים פִּי הַטַּבַּעַת (Levator Ani) ומשריר העצה (coccygeus). התחל שלהם הוא בין הסימפיזה לקוץ השת ונאחזים אל עצם הזנב והרצועה האנו-קוקציגאלית המשתרעת בין קצה עצם הזנב לבין הפתח האנאלי. חריץ זה משאיר חריץ לפתחים האנאליים והאורגניטליים. בגלל רוחב פתח איברי המין, שהוא רחב יותר אצל נשים, נדרש מנגנון סגירה שני. הסרעפת האורוגניטלית מורכבת בעיקר מהפרינאום הרוחבי העמוק, היוצא מהרמי הסכיאלי והערווה התחתון ומשתרעת עד לפתח האורגניטלי. הסרעפת האורוגניטלית מחוזקת מאחור על ידי הפרינאום הרוחבי השטחי .Platzer (2004), p. 106

הסוגרים החיצוניים של פי הטבעת והשופכה גורמים לסגירה שלהם. הראשון מוקף בשריר הבולבוספוגיוס, המצר את פתח הנרתיק אצל נשים ומקיף את הגוף הספוגי (corpus spongiosum) אצל גברים. המבנה האנטומי של הדגדגן, מקביל לזה של הפין. הוא מורכב משני קורפוס קברנוזה וחלק מרכזי קטן יותר-קורפוס ספונגיוזום, שגם יוצר את קצה הדגדגן. שריר האיסכיוקברנוסוס (Ischiocavernosus) לוחץ דם לתוך ה-corpora cavernosa בפין ובדגדגן.Thieme Atlas of Anatomy (2006), p. 136 הסרעפת האגנית מורכבת משריר מרים פי הטבעת (levator ani) ומשריר העוקץ (coccygeus). שרירים אלה מתחילים בין מאחה עצמות החיק (symphysis) וקוץ השת (ischial spine), ומתכנסים אל עצם העוקץ (coccyx) ואל הרצועה העוקצית-פי טבעתית (anococcygeal ligament) המתוחה בין קצה עצם העוקץ לפתח פי הטבעת. מבנה זה מותיר חריץ עבור פתחי פי הטבעת ודרכי השתן והמין. בגלל רוחב פתח איברי המין הרחב יותר אצל נשים, נדרש מנגנון סגירה שני, הסרעפת האורוגניטלית מורכבת בעיקר משריר העצה הרוחבי העמוק (deep transverse perineal) שמתחיל מענפי השת והחיק התחתונים (inferior ischial and pubic rami) ונמשך עד לפתח דרכי השתן והמין (urogenital hiatus). הסרעפת האורוגניטלית מחוזקת מאחור על ידי שריר העצה הרוחבי השטחי (superficial transverse perineal).

 שונות בין אנשים 
בני האדם המודרניים מאופיינים במידה רבה בתנועה דו-רגלית ובמוח גדול. מכיוון שהאגן חיוני הן לתנועה והן ללידה, הברירה הטבעית התמודדה עם שתי דרישות סותרות: תעלת לידה רחבה ויעילות תנועה, קונפליקט המכונה " הדילמה המיילדותית ". אגן הנשים, או אגן גינקואידי, התפתח לרוחבו המרבי ללידה - אגן רחב יותר יגרום לנשים אנושיות לא להיות מסוגלות ללכת. לעומת זאת, אגני גברים אנושיים אינם מוגבלים על ידי הצורך ללדת ולכן אופטימליים יותר לתנועה דו-רגלית. 

 הבדלים בן האגן הנשי לאגן הגברי 
ממוזער|אגן נשי ואגן גברי
ההבדלים העיקריים בין אגן אמיתי ואגן מזויף לגברים ולנשים כוללים:
 אגן הירכיים הנשי גדול ורחב יותר מאגן הירכיים הגברי, שהוא גבוה, צר וקומפקטי יותר.Thieme Atlas of Anatomy, (2006), p. 113 אגן הירכיים הנשי קל ודק יותר מאגן הירכיים הגברי.
 פתח הכניסה הנקבי גדול יותר ובעל צורת אליפסה, בעוד שצומת הסקרל הגברי בולט רחוק יותר (כלומר, פתח הכניסה הזכרי בצורת לב יותר).
 צידי האגן הגברי מתכנסים מהכניסה ליציאה, בעוד שצידי האגן הנשי רחבים יותר זה מזה. 
 הזווית בין עצמות הערווה התחתונות היא חדה (70 מעלות) אצל זכרים, אך קהה (90–100 מעלות) אצל נקבות. בהתאם לכך, הזווית נקראת זווית תת-חיק אצל זכרים וקשת ערווה אצל נקבות. בנוסף, העצמות היוצרות את הזווית/קשת קעורות יותר אצל נקבות אך ישרות אצל זכרים. 
 המרחק בין עצמות האיצ'יה קטן אצל זכרים, מה שהופך את הפתח לצרה, אך גדול אצל נקבות, שלהן פתח פתח גדול יחסית. עצם האיצ'יה והפקעות כבדות יותר ובולטות עמוק יותר לתוך חלל האגן אצל זכרים. עצם הסיאטיקה הגדולה רחבה יותר אצל נקבות. 
 ציצי הכסל גבוהים ובולטים יותר אצל זכרים, מה שהופך את האגן המדומה של הזכר לעמוק וצר יותר מאשר אצל נקבות 
 עצם העצה הגברית ארוכה, צרה, ישרה יותר, ובעלת צוק סקראלי בולט. עצם העצה הנשית קצרה יותר, רחבה יותר, מעוקלת יותר לאחור, ובעלת צוק פחות בולט. 
 האצטבולה רחבה יותר זו מזו אצל נשים מאשר אצל גברים.  אצל גברים, האצטבולה פונה יותר לרוחב, בעוד שאצל נשים היא פונה יותר קדימה. כתוצאה מכך, כאשר גברים הולכים הרגל יכולה לנוע קדימה ואחורה במישור יחיד. אצל נשים, הרגל חייבת להתנדנד קדימה ופנימה, משם ראש עצם הירך המסתובב מזיז את הרגל אחורה במישור אחר. שינוי זה בזווית ראש עצם הירך מעניק להליכה הנשית את מאפיין ההליכה שלה (כלומר, תנועת הירכיים). 

 מצבים בריאותיים המשפיעים על האגן 
כמו כל העצמות והמפרקים בגוף האדם, גם באגן הם חשופים לאותן פציעות כמו אחרות בגוף, כולל שברים, נקעים ופציעות מאמץ חוזרני, דלקת פרקים במפרקי האגן שלך. הריון ולידה יכולים גם לגרום לכאבי מפרקים זמניים באגן. מצבים ספציפיים הקשורים לאגן כוללים:
 חוסר התאמה צפלו-אגנית (Cephalopelvic disproportion).
 קוקסידיניה (Coccydynia).
 שברי אגן (Pelvic fractures).
 סקרואילאיטיס (Sacroiliitis).
 ספונדילוארתריטיס (Spondyloarthritis).
 תסמונת סימפיזיס פוביס (Symphysis pubis dysfunction).

 מצבים הקשורים לרקמות חיבור באגן 
 בורסיטיס איסכיאלית (Ischial bursitis).
 תסמונת גודש האגן (Pelvic congestion syndrome).
 תסמונת פיריפורמיס (Piriformis syndrome).
 נוירלגיה פודנדלית (Pudendal neuralgia).
 אי שליטה על סוגרים(incontinence)
 כאב רצועה עגולה (Round ligament pain).

אגן כשריד אבולוציוני

הלווייתנים, הדולפינים ותחשים (פרות ים) הם יונקים ימייים מלאים (שלעולם אינם עולים לחוף) שאבותיהם הגיעו מהיבשה. ללווייתנים אין רגליים אחוריות אבל יש להם שרידים של אגן הירכיים ושל הרגליים האחוריות בצורת עצמות זעירות הטמונות עמוק במעמקי גופם, כך הדבר גם בתחשים שהם שונים מאוד מהלוויתנים והדולפינים (אוכלי עשב איטיים לעומת טורפים מהירים), בשני המקרים יש שפע של שרידים אבולוציוניים בגלל שהם חיים בסביבה שונה מאוד מזו שחיו בה אבותיהם היבשתיים.

 ראו גם 
 חיץ הנקביים
 שבר באגן
 כאבים ברצפת האגן
 אנטומיה - מונחים
 רצפת האגן

 לקריאה נוספת 


 קישורים חיצוניים 

 הערות שוליים 

קטגוריה:עצמות הגפיים התחתונות