תחבורה בקוריאה הצפונית

חופש התנועה בקוריאה הצפונית הוא מוגבל. אזרחים אינם יכולים לנוע בחופשיות מחוץ למדינה ובתוכה. המגבלות מקורן באילוצים כלכליים וכן בהגבלות ממשלתיות.

 תחבורה בינלאומית 
ניתן להגיע אל קוריאה הצפונית ולצאת ממנה בטיסה או ברכבת דרך בייג'ינג, שבסין. נסיעה ישירה מקוריאה הצפונית אל קוריאה הדרומית ובחזרה התאפשרה בצורה מוגבלת בין השנים 2003–2008 לאוטובוסים תיירותיים אך לא לרכבים פרטיים. ב-14 באוקטובר 2018, צפון ודרום קוריאה הסכימו להשיב את התחבורה הבין-קוריאנית ביניהם באמצעות רכבות וכבישים. באוקטובר 2024 הורה המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג און להפציץ את הכבישים המחברים בין המדינות כחלק מניסיון ליצור ניתוק מוחלט בין המדינות.

כבישים
ממוזער|כבישים ראשיים בקוריאה הצפונית (נכון ל-2009)
אילוצי דלק והיעדר מכוניות פרטיות הפכו את מערכת הכבישים במדינה למשנית לעומת מערכת הרכבות.

בקוריאה הצפונית ישנם שלושה כבישים מהירים מרכזיים המגיעים לעיר הבירה.
 הכביש המהיר פיונגיאנג-וונסאן, כביש מהיר באורך 200 ק"מ (120 מייל) המחבר בין פיונגיאנג לוונסאן בחוף המזרחי.
 הכביש המהיר פיונגיאנג-נמפו, כביש מהיר באורך 43 ק"מ (27 מייל) המחבר את פיונגיאנג לעיר הנמל שלה, נמפו.
 הכביש המהיר פיונגיאנג-קאסונג, כביש מהיר באורך 100 קילומטרים (62 מייל), בן ארבעה נתיבים המחבר בין פיונגיאנג לקייסונג.

הכבישים משמשים בעיקר לכלי רכב של הצבא, לאוטובוסים כפריים המחברים בין הכפרים, ומשאיות שמובילות מוצרי תעשייה וחקלאות. בכל הערים הגדולות ישנם שירותי אוטובוס ורכבת חשמלית.

התניידות ברכב פרטי מוגבלת מאוד במדינה. לדברי אזרחים צפון קוריאניים שברחו מהמדינה, הנסיעה ברכב פרטי מותרת רק לאחר קבלת היתר מיוחד, ואסור לנסוע בו לבד (הנהג חייב להסיע נוסעים נוספים). היתרים אזרחיים נוספים לנהיגה ברכב פרטי הם למטרת הסעת חיילים בזמן מלחמה, נסיעה להנפקת תעודת הכשרה לנהיגה (לחידוש מדי שנה) וכדומה.

אופניים חשמליים הופכים לפופולריים בפיונגיאנג, כ-5% מהאופניים הם חשמליים.

 סימוני רכב 
כלי רכב בצפון קוריאה נושאים כוכבי מרחק. אלו סימני צבע המציגים את המרחק שעבר הרכב ללא תקריות מיוחדות. כל כוכב מייצג 50,000 קילומטרים ללא תאונה.

ללוחיות הרישוי במדינה מספר צבעים, אשר כל אחד מהם מציין את סוג הרכב:
 כחול - רכב שהונפק על ידי הממשלה
 שחור - רכב צבאי
 צהוב - רכב פרטי לאנשים מורשים שתרמו רבות למדינה
 ירוק - רכב דיפלומטי
 אדום - ארגונים לא ממשלתיים (NGO)

רכבות

רשת הרכבות בקוריאה הצפונית מנוהלת על ידי רכבת קוריאה (בקוריאנית: 조선 민주주의 인민 공화국 철도성), הסוכנות הממשלתית המחזיקה בהיתר בלעדי להפעלת רכבות בקוריאה הצפונית, כמקובל במדינה הדוגלת בכלכלה מתוכננת.

נכון לשנת 2018, בקוריאה הצפונית פרוסה רשת מסילות ברזל באורך של למעלה מ-6,000 ק״מ, כאשר רובה המכריע היא מסילה ברוחב סטנדרטי. עם זאת, כ-400 ק״מ מרשת המסילות מורכבת ממסילה צרה (762 מילימטר), הפרוסה במקומות שונים ברחבי המדינה.

הרכבת היא אמצעי התחבורה החשוב ביותר בקוריאה הצפונית. 80% מתנועת האנשים ו-86% מתנועת התוצרת התעשייתית במדינה מתבצעות באמצעות מערכת הרכבות במדינה. בנוסף, החל משנת 1973 פועלת בבירה פיונגיאנג רכבת תחתית קטנה, שלה שני קווים שעוברים במספר רחובות. כמו כן פועלת בבירה רכבת חשמלית.

תחבורה אווירית
נכון לשנת 2013, ה־CIA מעריך כי לצפון קוריאה יש 82 נמלי תעופה שמישים, מהם 39 בעלי מסלולי המראה קבועים. שדות התעופה מופעלים על ידי חברת התעופה הלאומית (בבעלות ממשלתית מלאה), אייר קוריו. ישנם נמלי תעופה הנשלטים על ידי צבא קוריאה הצפונית. עם סיום מלחמת קוריאה שוקמו ונבנו שדות תעופה רבים. צי המטוסים מורכב ממטוסים תוצרת רוסיה. נמל התעופה הראשי במדינה הוא נמל התעופה הבין-לאומי סונאן שבפיונגיאנג.

קשרי האוויר הבינלאומיים של צפון קוריאה מוגבלים בתדירותן. נכון לשנת 2011, טיסות סדירות פועלות רק מנמל התעופה הבין-לאומי סונאן, משם יוצאות טיסות לבייג'ינג, שניאנג, מקאו ולולדיווסטוק. לפני 1995 הופעלו קווים רבים למזרח אירופה.

תחבורה ימית
נמלים
הנמלים בקוריאה הצפונית משמשים בעיקר לסחר חוץ ולדיג. הנמלים העיקריים הם- בחוף המזרחי: צ'ונגג'ין, המהונג (הונגנאם), קימצ'אק, רג'ין, סונבונג (אונג'י לשעבר) קוסונג וונסן. בחוף המערבי: נאמפו והאג'ו. בצי הסוחר כ-200 ספינות מסוגים שונים עם נפח כולל של כמיליון טון.

במדינה ישנה גם המעבורת מאן גיונג בונג 92, המחברת בין רג'ין לוולדיווסטוק שברוסיה.

 ראו גם 
 תיירות בקוריאה הצפונית
 תכנון ערים במדינות קומוניסטיות

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

*
קטגוריה:תחבורה לפי מדינה