דרום תימן

דרום תימן הייתה רפובליקה עממית ששכנה בדרום חצי האי ערב, בין ים סוף והסולטנות של מסקט ועומאן. היא התקיימה משנת 1967 ועד 1990, כשאז התאחדה עם צפון תימן והוקמה הרפובליקה של תימן. בין השנים 1967–1970 היא נקראה רפובליקת תימן העממית ובין 1970–1990 – רפובליקת תימן הדמוקרטית העממית.

שטחה של דרום תימן היה 332,970 קמ"ר, והיא גבלה בצפון תימן, בסעודיה ובסולטנות של מסקט ועמאן. הגבול המסומן היחיד היה עם צפון תימן. בסוף קיומה מנתה אוכלוסייתה כ-1,300,000 איש, העיר העיקרית בה הייתה עדן, ועיר הבירה הייתה מדינת אל שעב ("עיר העם"), הסמוכה לעדן. את רוב הכנסותיה קיבלה דרום תימן מנמל עדן ומבתי הזיקוק.

דרום תימן הורכבה מהמושבה לשעבר עדן, ושטחי החסות הבריטיים, המערבי והמזרחי של עדן, דהיינו "פרוטקטורט עדן"  (כולל אלה שלא הצטרפו ב-1962 לפדרציה של דרום ערב ), וגם האיים פרים, קאמראן וסוקוטרה, השוכנים מול חופיה של עדן. שטח החסות המזרחי של עדן היה רובו מדבריות והרים צחיחים.

היסטוריה
עדן וסביבתה
בשנת 1799 השתלטה בריטניה לזמן קצר על האי פרים שבמצר באב אל מנדב, על מנת למנוע מנפוליאון לעבור דרך המצרים. עדן עברה לידי נשיאות בומביי עד לשנת 1932. בשנת 1932 עברה השליטה על עדן לידי המושל הכללי של הודו. תחת חוק ממשלת הודו, 1935 פוצלו מהודו השטחים הלא־הודיים ועדן הפכה ב־1937 למושבת כתר בריטית, ושטח העורף של עדן קיבל את השם "שטחי החסות המערבי והמזרחי של עדן", מהם הורכבה דרום תימן.

בראשית שנות ה-50 הציע משרד המושבות לכונן בשטח החסות המערבי של עדן פדרציה, שתהיה לאחר מכן חברה בחבר העמים הבריטי. ההצעה נתקלה בהתנגדות מצד המנהיגים השבטיים, שהתייחסו באי רצון להתערבותה של בריטניה. לאחר מלחמת סיני (1956–1957) הציעו הבריטים שוב לכונן פדרציה, שתיהפך לאחר מכן למדינה ערבית עצמאית שתהיה קשורה עם בריטניה רק על ידי חוזה. הסולטאנים קיבלו את הצעת בריטניה. בשנת 1959 כוננו 6 סולטאנויות את "הפדרציה של האמירויות הערביות של הדרום", ומספר סולטנויות ואמירויות נוספות הצטרפו אליה. בשנת 1963 שונה שמה ל"פדרציה של דרום ערב" (Federation of South Arabia).

ארבע ישויות מדיניות נוספות סירבו להצטרף לפדרציה זו וכוננו את "מדינת החסות של דרום ערב" (Protectorate of South Arabia) שהייתה מורכבת מסולטנות כווייטי של שיהר ומוכאלה, הסולטנות כתירי של סיון (בחצרמוות), הסולטנות מהרי בקישן וסוקוטרה עם וסולטנות ואחידי ביר עלי. לפדרציה של דרום ערב מונה "נציב עליון" במקום מושל.

 משבר עדן 
הלאומנים דרשו התקדמות מהירה יותר לקראת עצמאות מוחלטת. ב-1951 החל לפעול ארגון המורדים הליגה הדרום ערבית (ASL), וב-1963 החלה מצרים לתמוך בארגון חדש ומיליטנטי יותר "החזית הלאומית לשחרור" (NLF). ב-14 באוקטובר החל המאבק המזוין שהפך ל"משבר עדן". פעולות המורדים התעצמו בין 1964 ל-1967, על אף שכבר בשנת 1964 הבטיחה בריטניה להעניק לשטח החסות עצמאות, לפנות את דרום ערב ולמסור את השלטון לפדרציה. בשנת 1965 קראה העצרת הכללית של האו"ם לעריכת בחירות עצמאיות ופינוי של הבסיסים הבריטיים מעדן, והחלטה דומה התקבלה בשנת 1966. בריטניה הודיעה כי היא מקבלת את החלטות האו"ם והצהירה כי תפנה את כוחותיה עד 1968. הפינוי הבריטי אירע לבסוף מוקדם מהמתוכנן, לאחר שב-5 בספטמבר 1967 נאלצה בריטניה להודות בהתמוטטות המשטר הפדרלי והחלה לנהל משא ומתן עם הלאומנים. השיחות התנהלו מול ה-NLP בז'נבה, והוחלט כיהעצמאות תוענק לדרום ערב ב-29 בנובמבר 1967 בחצות. המדינה החדשה נקראה "הרפובליקה העממית של דרום תימן", וקחטאן אל שעבי היה לנשיאה, מפקד הצבא שלה וראש הממשלה הראשון שלה.

דרום תימן לאחר הקמתה

עם הקמתה של דרום תימן, היא התקבלה כחברה באו"ם (בעקבות החלטה 243 של מועצת הביטחון של האו"ם) ובליגה הערבית.

המצב בדרום תימן התערער במשך השנה הראשונה לעצמאותה. היו לה מעט משאבים כלכליים משלה. הסיוע הבריטי שהובטח להם היה דל, והופסק לאחר זמן קצר בשל סכסוכים בלתי פוסקים. הנכס הכלכלי היחיד שלה, נמל עדן, הועמד בסכנה על ידי סגירת תעלת סואץ על ידי מצרים בעקבות מלחמת ששת הימים. באותו הזמן נאבקו בינם לבין עצמם סיעות מתונות ושמאלניות-קיצוניות בתוך הנל"פ על השלטון, דבר שגרם לאי יציבות ולשתי מרידות-נפל במהלך 1968. ביוני, 1969 הדיחה הפיכה את הנשיא קחטאן אל-שעבי וממשלתו, והחליפה אותם במועצת נשיאות וממשלה שמאלנית קיצונית יותר בראשות מוחמד עלי חיית'ם וסאלם רביע.

במשך השנים הראשונות הללו נעשה ניסיון לחסל את המערכת השבטית המסורתית על ידי ביטול הסולטאנויות הקודמות וחלוקה מחדש של דרום תימן ל-6 מחוזות חדשים. הסולטאנים ומנהיגי סא"ל ו"פלוסי" נרצחו, נכלאו או נדונו למוות ורכושם הוחרם. נוסף על חטאי העבר שלהם, הם הואשמו במזימות קשר ובניסיון של מרד נגד המדינה, בעצה אחת עם ערב הסעודית ו"האימפריאליסטים".

היחסים בין דרום תימן לצפון תימן היו מתוחים. היחסים של דרום תימן עם ערב הסעודית היו עוינים, וערב הסעודית לא הכירה בדרום תימן, ומהר מאוד החל סכסוך גבולות. היחסים עם מצרים היו קורקטיים אך באופן מסויג. כשדרום תימן ביקשה סיוע, נתנה לה מצרים עזרה מועטה בלבד. אך סיוע כלכלי ובעיקר צבאי ניתן על ידי ברית המועצות, אליה הלכה והתקרבה דרום תימן. כמו כן, התפתחה מערכת יחסים הדוקה בין דרום תימן לסין, שגם היא העניקה סיוע לדרום תימן. ב־1969 הכריזה דרום תימן על ניתוק היחסים בינה לבין ארצות הברית. דרום תימן, בממשלה השמאלנית, הכירה בגרמניה המזרחית, כדי לבטא את נטיותיה השמאלניות.

דרום תימן נקטה ביחס אנטי-ישראלי מובהק ואיימה לסגור את מצרי באב אל-מנדב לכלי שיט ישראליים.

בשנת 1990, לאחר סיום המלחמה הקרה, התבצע איחוד בין שתי המדינות ("דרום תימן" ו"תימן") למדינה אחת הנקראת "הרפובליקה של תימן". ב־1994 פרץ עימות בין הדרום לצפון כאשר תנועה בדלנית לעצמאות הדרום התמרדה אך דוכאה במהירות בידי הצפון.

בשנת 2007, הוקמה התנועה הדרומית, הידועה גם בשם אל-חיראכ אל-ג'נובי. התנועה הדרומית הוקמה בשנת 2007, בתקופת כהונתו של הנשיא לשעבר עלי עבדאללה סאלח, והיא קראה ופעלה לפיצול של דרום תימן מצפון תימן. פלג של התנועה הדרומית, הקים את מועצת המעבר הדרומית בשנת 2017, במהלך מלחמת האזרחים בתימן והשתלט על שטחים נרחבים בדרום המדינה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדינות לשעבר במזרח התיכון
קטגוריה:תימן: היסטוריה
קטגוריה:מדינות לשעבר החברות באומות המאוחדות
קטגוריה:רפובליקות סוציאליסטיות לשעבר
קטגוריה:מדינות הגוש המזרחי
קטגוריה:מדינות שהוקמו ב-1967
קטגוריה:מדינות לשעבר בתקופת המלחמה הקרה
קטגוריה:מדינות שהתפרקו ב-1990
קטגוריה:מדינות ערב לשעבר