קלינינגרד (מחוז)

מחוז קלינינגרד (ברוסית: Калининградская область) הוא אחד מ-83 הסובייקטים המרכיבים את הפדרציה הרוסית. קלינינגרד הוא המחוז המערבי ביותר ברוסיה והוא מובלעת, כלומר אין לו קישור יבשתי לשאר שטחה של רוסיה. מחוז קלינינגרד נמצא בין פולין וליטא על חוף הים הבלטי, היה חלק מפרוסיה המזרחית והשתייך לגרמניה עד שנת 1945. מחוז קלינינגרד נקרא על שם מיכאיל קלינין, נשיא ברית המועצות לשעבר. המחוז הוקם בשנת 1946. שטח המחוז גובל עם ליטא ופולין.

נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 1,033,914 תושבים.

היסטוריה
החל מהמאה ה-5 באזור התגוררו עמים פרוסים שהיו דומים לליטאים. בתחילת המאה ה-13 השטח נכבש על ידי המסדר הטבטוני ולאזור החלו להגיע גרמנים. האזור היה חלק של האימפריה הרומית הקדושה ובהמשך של האימפריה הגרמנית.

בהתאם לסיכומים של ועידת פוטסדם כשליש של פרוסיה המזרחית סופח לברית המועצות והיתר עבר לפולין.

בשנת 1946 הוקם מחוז קלינינגרד. האוכלוסייה הגרמנית גורשה מהאזור וכל היישובים קיבלו שם רוסי. לאזור הובאו מתיישבים חדשים מאזורי ברית המועצות השונים.

בשטח המחוז ממוקמים בסיסי צבא רבים לרבות מטה של הצי הבלטי והבסיס הראשי שלו.

גאוגרפיה
שטח המחוז הוא 15,100 קמ"ר. בקרבת חופו של הים הבלטי נמצאים שני אגמי מים מתוקים: אגם קורוניאן, הנחלק בין מחוז קלינינגרד וליטא, ואגם ויסלה, הנחלק בין מחוז קלינינגרד ופולין. האגמים מופרדים מהים הבלטי על ידי רצועות אדמה צרות. אגם קורוניאן מופרד מהים הבלטי על ידי רצועת חוף צרה של דיונה חולית באורך 98 קילומטר וברוחב של בין 400 מטר ל-3,800 מטר אשר 46 ק"מ ממנה נמצאים בתחומי מחוז קלינינגרד ומוכרזים כגן לאומי.

המחוז נמצא באזור הזמן המזרח-אירופאי, ביחד עם ליטא, בלארוס ורומניה (זהו גם אזור הזמן של ישראל).

ממשל
הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז קליניגרד" שכוללת 40 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2024 לתפקיד נבחר אלכסיי בספרוזבניך.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-13 ראיונים, 8 ערים בעלי חשיבות מחוזית ויישוב בעל חשיבות מחוזית.

דמוגרפיה
בהתאם לנתונים לשנת 2021 גרו במחוז קלינינגרד כ-1,018,624 בני אדם, מהם 76.5% בערים. המחוז הוא בין הבודדים ברוסיה עם גידול מתמיד של אוכלוסייה. מחוז קלינינגרד הוא מהצפופים ברוסיה עם צפיפות של 62.5 נפש לקמ"ר. בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית האוכלוסייה מורכבת מ-78.6% רוסים, 1.1% בלארוסים, 1.2% אוקראינים. למרות הגירוש באזור מתגוררים כ-4,000 גרמנים (בשנת 1959 היו רק כ-800 גרמנים לבד).

רוב מוחלט של האוכלוסייה הגרמנית והליטאית שהתגוררה באזור לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה גורש על ידי הרוסים בתום המלחמה. כתוצאה מכך התרוקן האזור מתושביו במהלך 1946–1947 כאשר גורשו מהאזור מעל ל-100 אלף תושבים גרמנים. בחמש השנים הבאות הייתה הגירה מסיבית של אוכלוסייה סלאבית וכל שנה היו מגיעים למחוז מעל 100 אלף מתיישבים. באותה תקופה שונו גם שמות כל היישובים במחוז משמות גרמניים לשמות רוסיים חדשים. ההגירה ההמונית פסקה בשנות ה-60.

בתחילת שנות ה-90 הגיעו לאזור גרמנים שלאחר מלחמת העולם השנייה גורשו על ידי הסובייטים לקזחסטן ולסיביר. תוך מספר שנים רובם היגרו לגרמניה ורק אלפים בודדים מתגוררים במחוז עד היום. בתחילת המאה ה-21 החלה הגירה של אוכלוסייה ממוצא רוסי מהמדינות הבלטיות.

החל משנות ה-90 של המאה ה-20 במחוז פעלה המפלגה הרפובליקנית הבלטית שמטרתה הייתה מתן אוטונומיה מוגברת לאזור.

כלכלה
באזור הוקמו מספר מפעלים. בין המפעלים הגדולים תשלובת למוצרי ענבר. תושבים רבים עוסקים בתמיכה לפעילות בסיסי צבא רבים באזור.

מערכת החשמל של המחוז מופעלת כאי חשמלי (לאחר התפרקות ברית המועצות). גז טבעי להפעלת תחנות הכוח בעבר היה מובא בצינור מינסק-וילנה-קלינינגרד. בשנת 2019 הופעל מתקן לקבלת גז מהים ומתקן לקליטת גז נוזלי. כמו כן נבנה מאגר תת-קרקעי לגז.

תחבורה
במחוז פעולת רשת מסילות ברזל מפותחת. בעבר היו רכבות לכיוון פולין וליטא.

מספר כבישים מאשרים מעבר של סחורות ונוסעים לליטא ופולין.

על שפת הים הבלטי פועלים נמלים ודרכם למחוז מגיע רוב הסחורות.

נמל התעופה חרברובו בקרבת קלינינגרד הוא פעול כנמל תעופה בין-לאומי. בשנת 2022 עברו דרכו מעל ל-3 מיליון נוסעים.
קישורים חיצוניים




הערות שוליים

*
קטגוריה:רוסיה: מחוזות
קטגוריה:ברית המועצות: הגירה בכפייה
קטגוריה:אירופה: מובלעות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1946