יואב שורק

יואב שורק (שלזינגר) (נולד בט' באדר א' ה'תש"ל, 15 בפברואר 1970) הוא הוגה, פובליציסט ויו"ר תנועת תורה ישראלית לכתחילה. היה עורך של כתב העת "השילוח" עד לאפריל 2024, דוקטור להיסטוריה.

ייסד וערך מספר כתבי-עת, בהם "אור חוזר", מוסף שבת (מקור ראשון), "סגולה" ו"השילוח", וניהל את "היוזמה הישראלית".

 קורות חיים 
נולד ברחובות. למד בישיבות מרכז הרב, בית אל ובית אורות. במהלך לימודיו יזם וערך ביטאון של תלמידי ישיבות גבוהות וישיבות הסדר, בשם "אור חוזר". במהלך לימודיו בבית אורות הוציא לאור את "פרקים לתשעה באב", שלוקטו מתוך כתבי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ואת "חיים הם למוצאיהם", על לימוד התורה בבית המדרש של חז"ל ועל אופייה החי של התורה שבעל פה.

שורק הוא בוגר האוניברסיטה הפתוחה במדעי הרוח ובעל תואר דוקטור בהיסטוריה יהודית. עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית אמנון רז-קרקוצקין וגיא מירון, נעשתה במחלקה להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בנושא "הרב משה שמואל גלזנר: המורד מבפנים באורתודוקסיה ההונגרית", והושלמה בשלהי 2020פוסט של יואב שורק ברשת החברתית פייסבוק. [הדיסרטציה ניתנת להורדה מספריית האוניברסיטה בבן-גוריון, 14 בפברואר 2021.. בשנת 2024 ראה אור בהוצאת מרכז שז"ר ספר המבוסס על מחקר זה תחת הכותרת "מפרשבורג לירושלים: הרב גלאזנר, האורתודוקסיה ההונגרית והציונות".

 תחילת דרכו כעיתונאי ועורך 
כשלמד בישיבת בית אל התמנה לחבר מערכת "נקודה", שם פרסם שורת מאמרים סביב הצורך בהתחדשות דתית וכן מדור קבוע על עולם הישיבות והיצירה התורנית החדשה ('חצר בית המדרש'). כאברך ותיק יחסית, בשנת תשנ"ו, התבקש לעזוב את ישיבת בית אל, בשל מורת הרוח של ראשי הישיבה מדעותיו. זאת, בעקבות פרסום הקונטרס "חַזְרוּ וְיִסְדוּם" שקרא תיגר על החינוך הישיבתי.

במשך שנה היה עמית מחקר במרכז שלם בירושלים. אחר כך עבד שלוש שנים כמתכנת בחברת מטריקס, כשבמהלך תקופה זו ייסד וערך בהתנדבות כתב עת קצר ימים בשם "ארץ ישראל", שעסק באיכות הסביבה מזווית יהודית. לאחר מכן היה שותף לצוות המייסד של ערוץ התכלת.

 בעיתון מקור ראשון, סגולה, השילוח ועוד 
בפרק האחרון של סדרת הטלוויזיה תקומה, שעסק בתהליך המדיני מהסכמי אוסלו ועד לרצח רבין, ייצג שורק את עמדת הציבור הדתי-לאומי. במהלך כהונתו השנייה של ח"כ בני אלון כשר התיירות (2004) שימש שורק כעוזרו והשתתף בניסוח היוזמה הישראלית (המתווה האזורי לשלום).

עם רכישת העיתון מקור ראשון על ידי שלמה בן צבי, נעשה שורק שותף לפיתוח הקונספט החדש של העיתון. כחלק מקונספט זה פותח מוסף שבת, המשלב תוכני הגות, ספרות ומאמרים תורניים, ושורק נעשה עורכו, משנת הקמתו של המוסף (2004) ועד לראשית 2012, עת הוחלף על ידי סגנו עד אז, אלחנן ניר. באפריל 2010 החל לצאת לאור המגזין "סגולה" שאותו ערך עד הגיליון החמישי. בשנת הלימודים התשע"ג היה עמית בתוכנית של קרן תקווה. במרץ 2015 יצא לאור ספרו הראשון "הברית הישראלית" ובו סיכום תאולוגי של תפיסתו כפי שפרסם במאמרים לאורך השנים.

שורק ערך שניים מספריו של הרב פרופ' דניאל שפרבר – "דרכה של הלכה" ו"נתיבות פסיקה". בשנת 2010 החליט שורק להוריד את הכיפה והגדיר את עצמו כחילוני מאמין ושומר מצוות. דעותיו הפוליטיות מזוהות עם הימין הפוליטי והכלכלי.

בשנת 2016 מונה להקים ולערוך את "השילוח", כתב עת ישראלי להגות ומדיניות, היוצא לאור על ידי קרן תקווה (ובהמשך: המרכז לחירות ישראלית). לאחר שמונה שנים, עם הורדת גיליון 36 לדפוס, סיים שורק את תפקידו כעורך.

בשנת 2024 החל שורק לפעול להקמת תנועה רעיונית תחת הכותרת "תורה ישראלית - לכתחילה". תנועה זו מבקשת ליישם את הרעיונות שהוצגו ב'ברית הישראלית', ושעיקרם חתירה לבנייה קומה חדשה של יהדות, כהמשך לקודמות - קומה שתפנים חלק מהאינטואיציות החילוניות שהובילו את המהפכה הציונית.

עיקרי תפיסתו
הצבת חזון ישראלי-יהודי חדש
בספרו "הברית הישראלית" ובמספר רב של מאמרים שפרסם, קורא שורק להורדת "הייעוד האוניברסלי" של עם ישראל מחזון דתי אוטופי אל קרקע המציאות וחתירה למימושו בכלים פרגמטיים. לשם כך קורא שורק להכיר באופן מלא בשתי המהפכות הגדולות שחווה עם ישראל – העידן המודרני ("המהווה קו פרשת מים כמו זו של חורבן בית המקדש... סופו של עידן יהודי אחד, המפנה מקום לצמיחת צורה חדשה של יהדות") והציונות ("המהפכה המצליחה היחידה של המאה העשרים... שהתיכה מחדש עם לארצו ובנתה טיפוס חדש של יהודי") – הכרה שתיתן מקום לעולם שאינו העולם האידיאלי של "אחרית הימים", אלא עולמנו-אנו, השואף לאידיאל מתוך המציאות הקיימת.

ביקורת העולם הדתי
במאמריו מנתח שורק בביקורתיות הן את עולם ההלכה היהודי הנוכחי והן את החברה הציונית-דתית לגווניה. לדבריו, עולם ההלכה הנוכחי מבוסס כמעט במלואו על מציאות גלותית, תוך התאמות "טכניות" לעולם המודרני. כך למשל, ההלכה בנויה למציאות של קהילות מפוזרות, אך לא למצב של חיים יהודיים עצמאיים. כמו כן, בניגוד מוחלט לעיקרון של התאמת ההלכה למציאות שנהג בכל הדורות, חל מצב של קיפאון הלכתי בהכרת השינויים התודעתיים המפליגים במציאות הנוכחית – דבר הגורם לאדם הדתי לחוות חיים של סתירה פנימית.

לדעת שורק הציונות הדתית נכשלה בבניית החוליה החדשה של הקיום היהודי, מכיוון שבפועל אורחות חייה הדתיים מבוססים על אותם מקורות "גלותיים" שעליהם מבוסס העולם החרדי ("משנה ברורה" כדוגמה). האנרגיה המהפכנית, והמסקנות הנגזרות מתחיית האומה – הועברו כולם למפעל ההתנחלות, כשבשאר התחומים אומצו העמדות השמרניות ביותר. לדבריו, במקום לייצר תורה של עם, היא הסתפקה ביצירת תורה של מגזר, והעדיפה להסתגר בקהילותיה-שלה, במקום להשפיע באמת בעולם המעשה ה"חילוני" (קרי, זה הרואה בחול ערך כשלעצמו). ההשפעה היחידה שמנסה הציונות-הדתית להוביל היא הפיכת ה"חילוניים" לציונים-דתיים, כלומר – הכנסתם לסקטור סוציולוגי שאין להם כל רצון להיות חברים בו.

הצגת אלטרנטיבות מעשיות
שורק מציע יצירה מחודשת של ההלכה, מתוך נאמנות לכל רבדיה ההיסטוריים, אך תחת הנחות יסוד חדשות – הלכה המכירה בכך שהאדם עובד ורואה ערך בעבודתו, לנשים יש מעמד חברתי שווה לגברים, מטרת האדם אינה בהכרח "איסוף מצוות", ומעל לכל – הלכה הרואה בעם ישראל חברה לאומית, הבאה לממש ייעודים היסטוריים והנתונה בדיאלוג עם תרבויות אחרות. יישומים מעשיים של שינויים אלו יהיו שוויון מוחלט לנשים בעולם ההלכה (תפקידי דיינות ורבנות, עדות וכו'), שינוי משמעותי במנגנון הגיור (גיור לאומי ולא דתי), שינוי הפרמטרים בעולם הכשרות (מתן משקל לבעיות מוסריות של צער בעלי חיים וכו'), שינוי נוסח התפילות והתאמתו לימינו, הענקת משמעות לשנת השמיטה (עצירת מרוץ הרווחיות של החברות הכלכליות) ועוד. לפי שורק, אין המדובר ב"רפורמיות" (שהוא מתנגד לה), אלא בחידוש השיח ההלכתי שהיה קיים בעבר ואיפשר שינויים כאלו.

בתחום החברתי, מציע שורק לציונות הדתית לצאת מעולמה הסגור אל העולם החילוני, תוך הכרה בחברה החילונית כשוות-זכויות בכינון הזהות היהודית-ישראלית החדשה. זאת על ידי ביטול הדתיות (מתן לגיטימציה הלכתית וחברתית מלאה לקיום אורח חיים 'חוֹלִי' לכתחילה), הקמת בתי מדרש אמיתיים (כאלו שיוצרים את ההלכה ולא רק משננים אותה) והורדת הכיפה דווקא על ידי רבנים ותלמידי חכמים כהמחשה של ביטול הסקטוריאליות. רעיון זה יישם שורק בחייו האישיים.

ביקורת
קריאותיו אלו הניבו גל של ביקורת-נגד מצד רבים בציבור הדתי-לאומי – מהם שטענו כנגד הנחות היסוד, השגויות לדעתם, של שורק בנושאי מהות ההלכה והצורך בשינויה, מהם שטענו כי הוא הולך בדרכם של אלו שסטו מהיהדות לאורך כל הדורות, ומהם שטענו כי רעיונותיו אוטופיים ואינם ניתנים למימוש במצב החברה הישראלית כיום. שורק תואר על ידי הרב ישראל רוזן כ"קונסרבטיבי".

 חיים אישיים 
שורק מתגורר בעפרה. נשוי לרחל, בתו של הרב בנימין הרלינג. שורק ערך לזכרו את ספר הזיכרון "איש ימינך". 

לזוג שבעה ילדים. 

באוגוסט 2019 נרצח בנו  בפיגוע טרור סמוך לישיבת מחנים שבה למד. המשפחה יזמה את כתיבת הספר "דביר: תשע עשרה שנים של אור" לזכרו, בידי עפרה לקס.

בתו נועה נשואה לנדב הלפרין.

 לקריאה נוספת 
 יואב שורק, הברית הישראלית: על האפשרות וההכרח לכונן יהדות ישראלית כחוליה עכשווית של המסורת והברית, ירושלים: הוצאת ידיעות ספרים, 2015

קישורים חיצוניים




לזכר בנו, דביר


ממאמריו:
 ריכוז של חלק ממאמריו, באתר "כתבים"
 מאמריו של שורק, בכתב עת "השילוח"





מאמרים עליו



הערות שוליים

קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:סגל מקור ראשון
קטגוריה:עורכים ישראלים
קטגוריה:הוגי דעות ישראלים
קטגוריה:מסאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת נוה שמואל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הפתוחה
קטגוריה:בוגרי טורו קולג'
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:עפרה: אישים
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:קרן תקווה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970