קוראסאו

קוראסאו (בהולנדית: Curaçao) היא קבוצת איים בדרום הים הקריבי, לחופי ונצואלה, הכוללת את האי הראשי קוראסאו ואת קליין קוראסאו, אי קטן ובלתי מיושב. האי הראשי הוא הרחב והמאוכלס ביותר מבין האיים הדרומיים ("איי ABC": ארובה, בונייר וקוראסאו) שהשתייכו ל עד 2010, עת זכו למעמד "אזור אוטונומי" מממלכת ארצות השפלה. עיר הבירה של קוראסאו, וילמסטאד, נקראת על שמו של וילם מאורנג', מייסד בית המלוכה ההולנדי.

מקור השם 
מקור שמו של האי אינו ברור. לפי אחת הסברות מקור שם האי במילה הפורטוגזית "לב". לפי סברה אחרת (מחקרים של ג'ובארט ובארט משנת 1994) זהו שמם המקורי של תושבי האי. על שם האי נקרא הליקר קורסאו, שמיוצר מפירות חושחש מסוג לרהא, שגדלים באי.

גאוגרפיה
ממוזער|250px|שמאל|מפת קוראסאו

אקלימה של קוראסאו יבש למחצה, מהיותה מחוץ לחגורת ההוריקנים של הים הקריבי. לפיכך, הצמחייה באי אינה טרופית אלא דומה יותר לסוואנה. באי צומחים קקטוסים, וכן שרכים רבים.

הנקודה הגבוהה באי היא הר כריסטופלברג, שגובהה 372 מטרים, והיא נמצאת בצפון-מערב האי, באזור המוכרז כשמורת טבע. באי מצויים מספר אגמי מלח ("סליניאס" - Saliñas), המהווים אתר קינון לציפורי פלמינגו.

כ-24 ק"מ דרומית-מזרחית לאי מצוי האי הבלתי מיושב קליין קוראסאו (Klein Curaçao - קוראסאו הקטן).

קוראסאו ידועה באתרי צלילה פופולריים בשוניות האלמוגים שסביב האי.

היסטוריה
ממוזער|ארכיטקטורה הולנדית בנמל וילמסטאד.|שמאל|250px

התושבים המקוריים של קוראסאו הם אינדיאנים משבט אראוואק. האירופאים הראשונים שגילו את האי היו אנשי משלחתו של אלונסו דה אוחדה הספרדי בשנת 1499. דה אוחדה הכריז על האי כשטח ספרדי, והרג את מרבית תושבי האי המקוריים.

האי נכבש על ידי הולנד בשנת 1634 וחברת הודו המערבית ההולנדית הקימה את העיר וילמסטאד על חוף חצי אי שנקרא "סְכוֹטֶחָאט". קוראסאו לא היוותה אתר התיישבות פופולרי בהיעדר מחצבים באי (בעיקר זהב) אולם הנמל הטבעי באזור וילמסטאד הפך את האי לבעל עניין לחברות הסחר ההולנדיות, והמסחר - ובעיקר סחר העבדים הפך לבסיס כלכלת המתיישבים באי, והעיר אף הפכה למרכז סחר העבדים בים הקריבי. בניינים רבים באי בנויים בסגנון ההולנדי האופייני לתקופה. אזור זה של העיר, שנשתמר עד ימינו, הפך לאתר מורשת עולמית בהתאם להכרזת ארגון אונסק"ו.

במאות ה-18 וה-19 כבשו האנגלים והצרפתים את האי לתקופות קצרות. בשנת 1863 ביטלה הולנד את הסחר בעבדים, שהיה הבסיס לכלכלת האי, וההחלטה הביאה לשפל כלכלי ולהגירה של רבים מתושבי האי לאיים אחרים, ובעיקר לקובה. בשנת 1914 התגלה נפט בקרבת העיר מנה גרנדה בוונצואלה, ובאי הוקמו בתי זיקוק על ידי חברת 'של' המלכותית ההולנדית שהפכו למוקד הכלכלי של האי.

ב-1 בינואר 1954 הוענקה לאי אוטונומיה כטריטוריה של האנטילים ההולנדיים. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו חיכוכים בין הקבוצות האתניות השונות באי, חיכוכים שהגיעו לשיאם ב-30 במאי 1969.

במשאל עם שנערך ב-8 באפריל 2005 באי קוראסאו ובאי סן מרטן הצביעו התושבים בעד היפרדות מהאנטילים ההולנדיים והפיכה ליחידה עצמאית כחלק מממלכת ארצות השפלה, בדומה לאי ארובה, ונגד עצמאות מלאה או הפיכה לחלק מהולנד. שינוי זה נכנס לתוקף ב-10 באוקטובר 2010. בשנת 2021 נערכו בחירות בהן המפלגה השלטת חיזקה את מעמדה.

 אוכלוסייה 
נכון לשנת 2023, מתגוררים באי 148,925 תושבים.

בשל ההיסטוריה של האי, מתגוררת בו אוכלוסייה רבגונית מבחינה אתנית. מרבית תושבי האי הם ממוצא אפריקני-קריבי (בני תערובת של אינדיאנים מקומיים ועבדים שהובאו מאפריקה). על אלה נוספים מיעוטים הולנדיים, מזרח אסיתיים, פורטוגזיים, ולבנטיניים (תושבי הים התיכון). 

במאה ה-17 התיישבו באי יהודים ספרדים רבים שהגיעו מהולנד. כמו כן, במהלך המאה ה-20 היגרו לאי מהרפובליקה הדומיניקנית, האיטי ואיים נוספים בקריביים.

שפה
השפות העיקריות המדוברות באי הן פפיאמנטו, הולנדית, ספרדית ואנגלית. דוברי פפיאמנטו מהווים רוב באוכלוסייה, אולם תושבים רבים באי מדברים בשפות האחרות ברמת שפת אם. לשפה הספרדית, שהייתה שפה רשמית במהלך השלטון הספרדי באי, יותר דוברים מאשר לשפה ההולנדית - שפה שהפכה רשמית בשנות ה-20 של המאה ה-20. החל משנות ה-20 התקיימו הלימודים בבתי הספר בשפה ההולנדית (במקום בספרדית ופפיאמנטו). בשנות ה-80 שבו ללמד בבתי הספר בפפיאמנטו, אולם יש מחלוקת בקרב תושבי האי האם שפה זו תהיה שפת הלימוד היחידה באי.

דת
על פי סקר שנערך באי בשנת 2001, 85% מתושבי האי הם נוצרים קתוליים. היתרה פרוטסטנטים, אדוונטיסטים של היום השביעי, ומתודיסטים. כמו כן, לצד הדת הנוצרית, חלק מתושבי האי מאמינים בוודו וסנטריאה.
באי קהילות מוסלמיות, והינדיות קטנות, וכן קהילה יהודית קטנה שהשפיעה רבות על פיתוח האי.

יהדות קוראסאו היא הקהילה היהודית הוותיקה ביותר באמריקה. הקהילה נוסדה בשנת 1651 ובית הכנסת מקוה ישראל-עמנואל בשנת 1703. בית העלמין "בית חיים" משמש את בני הקהילה למן היווסדה.

כלכלה
בשנות ה-70 וה-80 הפכה התיירות למרכיב מרכזי בכלכלת האי.
עיקר כלכלת האי מתבססת על זיקוק נפט, תיירות ובנקאות. הנמל העיקרי באי מצוי בעיר וילמסטאד.

תרבות
ממוזער|250px|שמאל|ריקוד בולאוואיה

בשל המגוון התרבותי ומספר השפות הרב שבאי, נוצרה בעיר תרבות ספרותית ייחודית ברבגוניותה. ייחודה של הספרות באי היא בשימוש בנרטיב של ריאליזם על-טבעי. בין הסופרים העיקריים של האי נמנים: , ,  , ,  ו.

השכלה
באי קוראסאו ארבע אוניברסיטאות:
אוניברסיטת האנטילים ההולנדיים - (UNA - The University of the Netherlands Antilles)
אוניברסיטת סנט מרטינוס (St. Martinus University)
אוניברסיטת הקריביים ההולנדיים (UDC - The University of the Dutch Caribbean)
האוניברסיטה הבינלאומית הקריבית (CIU - Caribbean International University)

אנשים מפורסמים
, אחד השרירנים הגדולים והמפורסמים ביותר בעולם, נולד באי, ואף מייצג אותו בתחרות מר אולימפיה.
ממוזער|וילמסטאד|מרכז|700px

 קישורים חיצוניים 



איגוד התיירנים של קוראסאו - מידע על תיירות באי
אתר בית הכנסת מקוה ישראל-עמנואל - בית הכנסת הוותיק ביותר ביבשת אמריקה.
ארכיטקטורה בקוראסאו
תמונות של קוראסאו



הערות שוליים

*
קטגוריה:איים בים הקריבי
קטגוריה:האנטילים ההולנדיים
קטגוריה:חברות מיוחדות באיחוד האירופי
קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות הולנדית
קטגוריה:הולנד: איים