יוזף יואכים

יוזף יואכים (בהונגרית: Joachim József, בגרמנית: Joseph Joachim; קיטזה, 28 ביוני 1831 – ברלין, 15 באוגוסט 1907) היה כנר, מנצח, מלחין ומורה הונגרי-יהודי. הוא נחשב לאחד הכנרים המשפיעים והגדולים ביותר בכל הזמנים.

ביוגרפיה
יואכים נולד בכפר קִיטְזֵה (בשמו הגרמני Kittsee), במשולש הגבולות הונגריה-סלובקיה-אוסטריה, בעת הולדתו הכפר היה בשטח הונגריה, כיום הכפר נמצא באוסטריה. בתקופה ההיא, היה קיטזה חלק מנחלת הנסיך אסטרהאזי בהונגריה, ויואכים נחשב להונגרי.

בשנת 1833, בהיותו בן שנתיים, עברה משפחתו אל פשט, שם למד כינור אצל סטינסלאוס סרוואצ'ינסקי, הכנר הראשון של האופרה בפשט. (בהמשך עבר סרוואצ'ינסקי ללובלין, פולין, שם היה מורו של הנריק וייניאבסקי). משנת 1839 המשיך יואכים את לימודיו בווינה. היו לו שם מורים אחדים, שהחשוב ביניהם הוא יוזף בהם. דודניתו, פאני ויטגנשטיין, לקחה אותו ללייפציג, שם היה לבן חסותו של פליקס מנדלסון. ביצוע הקונצ'רטו לכינור של בטהובן בלונדון על ידי יואכים בן השתים עשרה, בשנת 1844, נחל הצלחה גדולה ותרם לביסוס יצירה זו ברפרטואר של יואכים. חיבה רבה נודעה לו בלונדון מאז ועד אחרית ימיו, והוא ראה בלונדון את ביתו השני. לאחר מות מנדלסון נשאר יואכים עוד זמן קצר בלייפציג, לימד בקונסרבטוריון וניגן בקבוצת הכינור הראשון של תזמורת הגוונדהאוס שהוביל פרדיננד דוויד. בשנת 1848 בא פרנץ ליסט לויימאר, בהחלטה נחושה לחדש את ימיה כאתונה של גרמניה. הוא קיבץ סביבו חוג תלמידים מתקדמים בדעותיהם, שהביעו ברמה את התנגדותם לשמרנות של לייפציג. יואכים היה בין הראשונים בקבוצה זו. הוא שירת את ליסט ככנר ראשון ובמשך שנים אחדות אימץ לו בהתלהבות את "המוזיקה הפסיכולוגית", כפי שכינה אותה. בשנת 1852 עבר להאנובר והתנתק מן האידיאלים המוזיקליים של האסכולה הגרמנית החדשה (ליסט, וגנר, ברליוז וחסידיהם, על פי הגדרתו של העיתונאי פרנץ ברנדל). תחת זאת הצטרף לרוברט וקלרה שומאן ויוהנס ברהמס. הניתוק שלו מליסט התקבע סופית באוגוסט של שנת 1857. יואכים כתב למורו לשעבר: "איבדתי כליל כל אהדה למוזיקה שלך; היא נוגדת כל מה שנפשי קיבלה מראשית נעורי מרוחם של רבי האמנים הדגולים."

התקופה שיואכים עשה בהנובר הייתה הפוריה ביותר ביצירתו. הוא הרבה לנגן עם קלארה שומאן ועם ברהמס, הן לעצמם והן לפני קהל. בשנת 1860 כתבו ברהמס ויואכים בצוותא גילוי דעת נגד המוזיקה "המתקדמת" של האסכולה הגרמנית החדשה, בתגובה על ההתפלמסות ב־Neue Zeitschrift für Musik של ברנדל. רוב הציבור ראה בגילוי הדעת משגה, שהתקבל בלעג ועוינות.

ב־10 במאי 1863, נשא יואכים לאישה את הזמרת אמלי וייס (שנוייס). בשנת 1866 עבר לברלין והיה המייסד־המנהל של האקדמיה המלכותית למוזיקה. הוא ייסד תזמורת, ובשנת 1869 הקים את רביעיית יואכים, ששמה יצא כמעולה ביותר באירופה.

בשנת 1884 נפרד יואכים מאשתו משום שסבר שהיא מנהלת רומן עם המו"ל של ברהמס, פריץ זימרוק. ברהמס היה בטוח שלחשדות אלה אין בסיס, וכתב מכתב אוהד לאמלי (המכתב הוצג לאחר מכן כראיה בהליכי הגירושין של יואכים נגדה). השתלשלות עניינים זו הביאה להצטננות היחסים בין ברהמס ליואכים. שנים אחדות אחר כך חיבר ברהמס את הקונצ'רטו הכפול בלה מינור לכינור וצ'לו, אופוס 102, כמנחת פיוס לידידו הוותיק.

יואכים נשאר בברלין עד מותו, בשנת 1907, מפטרת קרנית (אקטינומיקוזיס).

מורשתו
בין הישגיו החשובים ביותר של יואכים ניתן למנות את השבתן לחיים של יצירות כמו הסונאטות והפרטיטות לכינור סולו, מס' 1001–1006 ברשימת יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך, והקונצ'רטו לכינור ברה מז'ור, אופוס 61 של לודוויג ואן בטהובן. יואכים היה בין הראשונים שניגנו את הקונצ'רטו לכינור של פליקס מנדלסון, שאותו למד מהמלחין. ליואכים היה תפקיד מרכזי בקריירה של יוהנס ברהמס, והוא התמיד בתמיכה בלתי מסויגת ביצירותיו של ברהמס בכל העליות והמורדות של ידידותם. הוא ניצח על ביצוע הבכורה באנגליה של הסימפוניה הראשונה בדו מינור של ברהמס.

כמה מעמיתיו של יואכים, כגון שומאן, ברהמס, מקס ברוך ואנטונין דבוז'אק, חיברו קונצ'רטי לכינור מתוך מחשבה על יואכים, ויצירות אלה נכנסו לרפרטואר הסטנדרטי. עם זאת, רפרטואר הסולו של יואכים נשאר מצומצם יחסית. על אף קרבתו אל ברהמס, יואכים ביצע את הקונצ'רטו לכינור (אופוס 77 ברה מז'ור) לא יותר משש פעמים במהלך הקריירה שלו. הוא לא ביצע מעולם את הקונצ'רטו לכינור של שומאן (ברה מינור) שכתב במיוחד עבורו, או את זה של דבוז'אק (אופוס 53 בלה מינור). היצירה יוצאת הדופן ביותר שנכתבה עבורו הייתה  שחוברה בשיתוף פעולה בין שומאן, ברהמס ואלברט דיטריך והתבססה על ראשי התיבות של המוטו של יואכים, Frei aber einsam (חופשי אך בודד). רק לעיתים רחוקות מבוצעת הסונאטה בשלמותה, אך הפרק השלישי – סקרצו בדו מינור – שחיבר ברהמס עדיין מנוגן כיום. וריאציה אחרת על אותו המוטו, Frei aber stets froh (חופשי אך מאושר תמיד) היא הבסיס לסימפוניה השלישית של בראהמס (F-As-F, או פה-לה במול-פה).

יצירותיו של יואכים מוכרות פחות, אף שיצא לו שם כמי שחיבר רשימת יצירות קצרה אך מרשימה. בין יצירותיו חיבורים שונים לכינור (ביניהם שלושה קונצ'רטי) ופתיחות ל"המלט" ו"הנרי הרביעי" של שקספיר. הוא חיבר גם קדנצות לקונצ'רטי של כמה מלחינים אחרים (ביניהם בטהובן וברהמס). היצירה הנחשבת ביותר שלו היא הקונצ'רטו ההונגרי מס' 2 ברה מינור, אופוס 11.

הכלים של יואכים
כילד, ניגן יואכים בגוארנרי דל ג'זו, שאותו נתן לפליקס שומאן אחרי שרכש את הסטרדיוואריוס הראשון שלו.
בשנותיו בהאנובר, ניגן יואכים בכינור גואדיניני, שנבנה בשנת 1767.
[1] בהמשך קנה סטרדיוואריוס משנת 1714, שבו ניגן עד 1885.
[2] את הכינור הזה החליף בסטרדיוואריוס משנת 1713, שמאוחר יותר רכש אותו רוברט פון מנדלסון והשאיל לכל החיים לתלמידו של יואכים, קארל קלינגלר.
[3] סטרדיוואריוס של יואכים משנת 1698 נמצא כיום ברשות האקדמיה המלכותית למוזיקה.
[4] כינור סטרדיוואריוס משנת 1715, שהיה לפנים של יואכים, נמצא כיום בעיר קרמונה Collezione Civica del Comune di Cremona.) הוא ניתן ליואכים בחגיגת היובל שלו בשנת 1889.
[5] עוד סטרדיוואריוס משנת 1715, כינור יואכים-אראניי.
[6] עוד סטרדיוואריוס משנת 1715, שעבר אחר כך לידי ג'ורג' איסטמן.
[7] סטרדיוואריוס משנת 1722, שהשתייך אחר כך לווילי בורמסטר, מישה אלמן ויוזף סוק.
[8] עוד סטרדיוואריוס משנת 1722, שהיה גם בבעלות משפחת מנדלסון.
[9] סטרדיוואריוס משנת 1723.
[10] סטרדיוואריוס משנת 1725, שעבר אחר כך לרשות נורברט בריינין, וכיום מנגן בו ריינר קישל.
[11] ויולה יוזף וילאנד של גאספרו דה סאלו, ברשה, ממועד שלפני שנת 1609, נמצאת ב"מקדש למוזיקה" מס' 3368.
[12] לפי אטלס הנלי של בוני כינורות, יואכים ניגן, בתקופת שהותו בצרפת, בכינור שבנה הצרפתי קולין-מזין.
[13] כינור של פרנצ'סקו רוג'קי, הנושא את התווית ניקולאוס אמאטי.
[14] יואכים ניגן גם בגוארנרי דל ג'זו שהשאילה לו משפחת ויטגנשטיין, אולי גוארנרי דל ג'זו 1737?
[15] גואדניני מ-1767.
[16] גואדאניני מ-1775
[17] כינור קארלו טסטורה

תלמידי יואכים
ליאופולד אאואר (1845 - 1930), כנר ומורה, למד אצל יואכים בהאנובר
וילי בורמסטר
וויל מריון קוק
קרל קובואזיה (1846 - 1908), מחבר "טכניקות לנגינה בכינור לפי שיטת יואכים", לונדון: ספריית סטראד, מס' 1, 1894.
סאם פרנקו
יאקוב גרין
קרל האליר (מבוטא האלירש, 1859–1909) כנר גרמני, חבר ברביעיית יואכים.
וילי הס
ינה הובאי, כנר ומלחין.
ברוניסלב הוברמן (1882 - 1947)
קרל קלינגלר, כנר ברביעיית קלינגלר ומחליפו של יואכים בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. קלינגלר היה המורה של שיניצ'י סוזוקי.
יוסיף קוטק, כנר רוסי (1855 - 1885)
פייטרו מלאני
ו. י. מאייר (1853 - 1940)
אנדריאס מוזר (1859 - 1925) כנר ועוזרו של יואכים. מוזר כתב את הביוגרפיה הראשונה של יואכים. הוא עזר לו בגילוי פרטיטורות מקוריות של הסונאטות והפרטיטות לכינור סולו של באך ועבד עם יואכים על מהדורות רבות מספור.
טיבאדאר נאצ'ז (בודפשט 1859–לוזאן 1930)
אנריקו פולו (1868–1953)
מוד פאוול (1867–1920), כנרת אמריקאית
קאמילו ריטר, מורו של ויליאם פרימרוז
אוסיפ שנירלין ( ?–1937)
תיאודור שפירינג (1871–1925), כנר אמריקאי. נולד בסנט לואיס, חי בשיקגו. היה כנר ראשון (1909 - 1911) בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק
פראנץ פון וצ'י (בודפשט, 1893–1935) למד אצל הובאי ואחר אצל יואכים. ז'אן סיבליוס הקדיש לו את הקונצ'רטו לכינור שלו.
אלפרד ויטנברג.

קישורים חיצוניים





קטגוריה:מלחינים יהודים הונגרים
קטגוריה:מנצחים הונגרים
קטגוריה:כנרים יהודים הונגרים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מנצחים יהודים הונגרים
קטגוריה:מורים למוזיקה בהונגריה
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1831
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1907