פינחס

פִּינְחָס הוא דמות מקראית, בנו של אלעזר ונכדו של אהרן הכהן. בחטא בעל פעור פעל כקנאי והרג את זמרי בן סלוא וכזבי בת צור, וקבל על כך שכר מה'. פינחס מוזכר פעם אחת גם בספר יהושע כמי שעשה שלום בין השבטים ומנע מלחמה בין שבטי ארץ ישראל המערבית לשבטי עבר הירדן, וכן בספר שופטים, כמצביא שהנהיג את בני ישראל לתקוף את שבט בנימין בפרשת פילגש בגבעה ובספר תהילים המתאר את מעשה פנחס כצדקה.

מקור השם
יש המשערים שהשם פינחס מקורו בכינוי המצרי פא-נחסי שמשמעו "השחור". פא-נחסי היה שמו של הכהן הגדול המצרי בתקופת פרעה אחנתון שהגיע מנוביה (סודאן) וצבע עורו היה שחור. אפשרות נוספת - שמו במצרית פא-נ-חאסי pa-n-ḥas.j שפירושו: זה שהוא מועדף, מהולל, בעל התשבחות, בהתאם להתייחסות אליו בתנ"ך.

בתנ"ך
פינחס היה בנם של אלעזר הכהן ושל אישה מבנות פוטיאל.

פינחס התפרסם בעקבות מעשה הקנאות שלו לה', כשהרג את זמרי בן סלוא, מנשיאי משפחות שבט שמעון, ואת כזבי בת צור, בת נשיא מדין. בכך עצר את המגפה שהשתוללה בעם כעונש על חטא בעל פעור בשיטים. עד אז, לא קודש פנחס ככהן, כיוון שנולד לפני משיחת אהרן ובניו לכהונה. בעקבות המעשה, הוכרז פנחס ככהן וכן קיבל הבטחה שהכהונה תימשך לו ולזרעו: . לאחר מכן, פיקד פינחס על 12,000 הלוחמים שנלחמו במדין כנקמה על החטא בשיטים.

אביו היה ראש משמרת הקודש במשכן עד מות אהרן (אביו של אלעזר), ולאחריו – החליפו בתפקיד הכהן הגדול. בעקבות שינוי התפקידים הזה, התמנה פנחס לראש משמרת הקודש. מינוי זה אמנם אינו מופיע בתורה, אך בדברי הימים מתואר פינחס כראש השומרים הלויים באוהל מועד. תפקיד זה מסביר מדוע דווקא פינחס היה זה שהרג את זוג החוטאים, שבאותה עת באו אל פתח המשכן.

לאחר מות אביו אלעזר, ייתכן שירש את תפקיד הכוהן הגדול, ואכן בספר שופטים הוא מוצג ככוהן העומד לפני ארון ברית האלוהים.

בנו של פינחס היה אבישוע, ושושלתו מילאה תפקידי כהונה רמים בימי בית המקדש הראשון ובעת שיבת ציון.

פרשה בתורה נקראת על שמו - פרשת פינחס שבספר במדבר.

בספרי הנביאים, נזכר פינחס בשני אירועים שונים:

בני ראובן, גד, וחצי שבט המנשה, תושבי עבר הירדן המזרחי, בנו מזבח ליד הירדן, ונחשדו עקב כך במעל בה'. פינחס היה העומד בראש המשלחת שבאה להוכיח אותם על המעל ולברר את הדברים. כאשר שמע מתושבי עבר הירדן על כוונותיהם הטהורות, הורה לעם שאיתו שלא להילחם נגדם, ובכך מנע מלחמה פנימית בעם ישראל.

לאחר מעשה פילגש בגבעה, נלחמו בני ישראל נגד שבט בנימין. בתקופה זו, שימש פנחס ככהן בבית אל, המקום בו שהה ארון הברית באותם ימים. בני ישראל פנו אליו כדי שישאל את ה' האם לצאת למלחמה נגד בנימין, או לחדול ממנה.

פינחס במדרש
 דמותו בסיפורים נוספים 
לפי המדרש הוא היה אחד משני המרגלים שנשלחו על ידי יהושע בן נון לרגל ביריחו לפני כיבוש העיר. נחלתו הייתה בהר אפרים בגבעת פינחס שנקראה על שמו, ושם הוא קבר את אביו.

חז"ל זיהו את פינחס עם מספר נביאים אנונימיים הנזכרים בספר שופטים. כך למשל, "מלאך ה'" המוכיח את ישראל בבוכים בתחילת תקופת השופטים מזוהה כפינחס, וגם "איש נביא" ששלח ה' לישראל להוכיחם כאשר זעקו מפני מדין מזוהה עמו. לדעת הרלב"ג הוא גם היה ה"מלאך" שהתגלה אחר כך לגדעון וציווהו לצאת למלחמה במדין.

לפי חז"ל הוא שימש כהן גדול בזמנו של השופט יפתח הגלעדי ובשל חילוקי דעות ביניהם לא הותר הנדר שנדר יפתח להקריב את בתו, דבר שגרר ביקורת חריפה הן על פינחס והן על יפתח היות שכל אחד מן הצדדים ראה בעצמו נעלה יותר מהשני, כך שראוי שהשני יגיע אליו ולא להפך.

 פינחס הוא אליהו 
על-פי המדרש והזוהר "פינחס הוא אליהו". על זיהוי זה נוסדו מספר פיוטים, כגון הפיוט "לכבוד חמדת לבבי" אותו נהגו חלק מעדות ישראל לשיר במעמד קיום מצות ברית מילה, והפיוט "אליהו הנביא" למוצאי שבת.

הרד"ק בפירושו מייסד עניין זה על הכתוב בספר שופטים :

בתוך פירושו, מציג הרד"ק מחלוקת בחז"ל: חלק אומרים ש"פינחס זה אליהו", וחלק המסתמכים על פרשנות מסוימת לפסוק בספר דברי הימים, הטוענת שאליהו היה משבט בנימין, ולכן לא יכול להיות ש"פינחס זה אליהו", שכן פינחס היה מהכוהנים משבט לוי. שיטה זו, ששוללת את הזיהוי של פינחס עם אליהו, נרמזה בברייתא שמובאת בתלמוד, והובאה גם בתשובת גאון בשם סדר אליהו רבה.

אמנם יש הסוברים שהמאמר "פינחס הוא אליהו" אינו כפשוטו, אלא זהו ביטוי לאופי המשותף לשתי דמויות אלו, שהיא מחד הקנאות לה', כפי שנאמר על פינחס: "בקנאו את קנאתי" ואליהו אמר: "קנא קנאתי לה'" - ומאידך מגמת השלום, כפי שנאמר על פינחס: "הנני נותן לו את בריתי שלום" וכן ש"לא נתכהן פינחס עד שעשה שלום בין השבטים", ובאליהו נאמר: "הנה אנכי שולח לכם את אליה הנביא...והשיב לב אבות על בנים ולב בנים על אבותם", ועל פי זה נאמר במשנה כי "אין אליהו בא אלא לעשות שלום בעולם".
כך, ישנם המסבירים שאליהו הוא משורש נשמתו של פינחס או גלגול נשמתו של פינחס.

 פנחס במחקר 
יעקב מילגרום מסביר שמעשהו של פנחס נעשה משום שהיה בתפקיד הממונה על העבודה במשכן (ראו ) ועמד בכניסה למשכן בעת מעשהו של זמרי בן סלוא.

המחקר משווה בין מעשהו של פנחס ובין מעשיהם של שבט לוי לאחר חטא העגל (שמות לב כו-כט). בשני המעשים אדם או קבוצת אנשים הורגים אנשים שעושים מעשים שנתפסים על ידיהם כמעשים שמנוגדים לחוק האלוהי. השוואה זו היא גם ביחס לשכרם - שבט לוי מקבלים להיות עובדי האל במשכן ואילו פנחס מקבל את הבטחתו של האל לכהונה לדורותיו.

השפעתו של סיפור פינחס בתרבות האנושית
מעשהו של פינחס, כשאר סיפורי המקרא, השפיע רבות על התרבויות היהודית והנוצרית היונקות מן התנ"ך, כמו גם נושא לדיונים סוערים בנושאים כמו קנאות ופעילות אלימה, איסור על יחסים בין גזעים, ושאלת ההנהגה האידיאלית. אצל חז"ל הוא בא לידי ביטוי בדין "הבועל ארמית קנאים פוגעים בו".

במסורת היהודית נתפס פינחס כקנאי אשר כיפר על בני ישראל והצילם בקנאתו מסכנה רוחנית של התבוללות ועבודה זרה וקיומית (שכן במעשהו עצר את המגפה שפשטה בישראל עקב חטא בעל פעור), אך בו בזמן גם כתופעה חריגה ושולית, שלא נכנסת אל גבולות ההלכה וההנהגה הנורמטיביים. דיונים בשאלת גבולות הלגיטימיות של פעולות מסוג זה ומרכזיותן, ממשיכים עד היום. ביטוי לכך ניתן לראות בדיונים הלכתיים רבים בנושא שעלו במשך הדורות אצל חכמי ישראל, וכן בעלוני פרשת השבוע כאשר מגיעים לפרשת פינחס, כאשר המאמרים הנכתבים בנושא משקפים את ההבדל בהשקפות הפוליטיות והדתיות-מוסריות שבין העלונים השונים.

מדי פעם משתמשים פעילי ימין רדיקלי בישראל בדמותו של פינחס כדי להצדיק פעילויות קנאות אלימה; כך לדוגמה לפני מצעד הגאווה שאמור היה להתקיים בירושלים ב-2006, התבטא פרופסור הלל ויס כי "כל אמצעי כשר לטאטוא מצעד התועבה מירושלים, כולל מעשה פינחס". לאחר מכן טען ויס כי אמירותיו נועדו לצורכי הרתעה, כדי למנוע את המצעד. כמו כן, בשנת 2015 הופצו ברחבי ירושלים פשקווילים בהם הושווה הרצח במצעד הגאווה בירושלים למעשה פינחס.

בקבלה קיבל סיפור פינחס ממד רוחני-מיסטי, כאשר חלק מן ההוגים לקחו אותו כמשל למלחמת היצר ולדרך לעבוד בה.

דמותו של פינחס משמשת ארגונים גזעניים כגון הקו-קלוקס-קלן ובמיוחד ארגון ספציפי בשם "כוהני פינחס" אשר מפעיל אלימות ורצח נגד אנשים המקיימים יחסי מין בין גזעיים וכן נגד הומוסקסואלים ומרפאות המבצעות הפלות מלאכותיות, ואשר רואים בסיפור פינחס הוכחה כי מי שמבצע פעולות קנאות אלימות על דעת עצמו יזכה בסופו של דבר לברכת אלוהים ולאישור החברה למעשיו.

קברו של פינחס
שמאל|ממוזער|250px|קברי אלעזר ופינחס מתחילת המאה ה-20
בספר יהושע מובאים פרטים על נחלתו של פינחס, שבה קבר את אביו: .

לפי מסורות יהודיות, שומרוניות וערביות, נמצאת גבעת פינחס בכפר עוורתא שמדרום-מזרח לשכם. עדות כתובה על הימצאות קברו שם נמצאת בספר "כפתור ופרח" של רבי אשתורי הפרחי, חכם יהודי מתקופת הראשונים, חוקר ארץ ישראל והלכותיה. הוא כותב בספר כי הגיע ל"עוורתא, אשר שם אלעזר ואיתמר ופינחס ושבעים הזקנים".

הנוסע היהודי אברהם משה לונץ בספרו "מורה דרך בארץ ישראל וסוריה" כותב בשנת 1891 "הכפר עוורתא היא גבעת פינחס ובו יראו ניום קברי אלעזר הכהן ופינחס בנו." כאן יש הערה כי "על ההר ממולו קבר איתמר".

ראו גם
 עושה מעשה זמרי ומבקש שכר כפינחס
 פרשת פינחס
 כוהני פינחס

קישורים חיצוניים



 פנחס לייזר, מעשה פינחס ושבירת הלוחות, על מעשהו של פנחס בראי ההלכה - קריאה ביקורתית המזהירה מפני הרג בשם הדת, באתר "נתיבות שלום"
 אריה קרן, פרשנות לפרשת פנחס, באתר "אמא אדמה"
 שי עקיבא ווזנר, מורכבות החשיבה ההלכתית - "קנאים פוגעים בו", באתר "דעת"

הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כהנים גדולים בתנ"ך
קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר: אישים
קטגוריה:אישים בספר במדבר
קטגוריה:אישים בספר יהושע
קטגוריה:פרשת בלק
קטגוריה:פרשת פינחס
קטגוריה:אישים בתנ"ך שהגיעו לגיל 110
קטגוריה:נביאים בתנ"ך