שילוח הקן

ביהדות, שילוח הקן היא מצווה מהתורה, הנוגעת לדרך בה יש לנהוג כאשר נתקלים בקן ציפורים, ורוצים לקחת את הביצים והגוזלים. על פי המצווה, על מנת לקחת את הגוזלים או הביצים שבקן יש לגרש תחילה את האם, ורק לאחר מכן ניתן לקחתם. 

שכרו של מקיים מצווה זו מפורש בתורה: "ייטב לך והארכת ימים".

 מקור המצווה 
פרטי המצווה מפורשים בפסוקי התורה בקצרה:שאר פרטי המצווה מבוארים במשנה ובתלמוד בפרק האחרון של מסכת חולין.

פרטי המצווה
המצווה נוהגת רק בציפורים כשרות, ורק כאשר הנקבה דוגרת על הביצים. מצווה זו מתקיימת בכל זמן, אך ישנן דעות בקבלה שאין לקיימה בימי ספירת העומר ובשנת שמיטה.

פוסקי ההלכה נחלקו האם ישנה חובה לקיים את המצווה, גם במקרה שהאדם אינו מעוניין בביצים או בגוזלים:

 יש מהפוסקים שסבורים שיש מצווה לשלח את האם גם אם לא רוצים את הגוזלים. הם מסתמכים, בין היתר, על דברי ספר הזוהר, שרואה במצווה זו פעולה שמטרתה להעלות זיכרון ישראל לפני הקדוש ברוך הוא.  לפי דעה זו, מעשה השילוח הוא מצווה בפני עצמה, ללא קשר לתועלת שנובעת ממנה. 
 פוסקים אחרים טוענים שהמצווה חלה רק כשאדם רוצה את הביצים. ויש מהם שכתבו, שאדם שמשלח את האם ללא צורך, עובר על איסור צער בעלי חיים.

יש שכתוב להלכה שקיום המצווה כשאין צורך בביצים, הוא רשות"ואחר שילוח האם, יגביה אותם על מנת לזכות בהם, ואחר כך אם ירצה יחזירם למקומם".. 

לשיטת הרמב"ם מצוות שילוח הקן עניינה רק לתקן את הלאו כדין לאו הניתק לעשה. כלומר, חל איסור לקחת את האם מעל הבנים, ואם עבר על הלאו של לקיחת האם, חלה עליו מצווה לשלח את האם כדי לתקן את הלאו. לשיטתו, הפוגע בקן ציפור ומשלח את האם, אינו מקיים מצוות עשה, אלא רק שומר את עצמו שלא לעבור על מצוות לא תעשה.

המצווה נוהגת רק בציפורי בר שאינן שייכות לאף אחד, ולכן יש מי שכתב שקן הנמצא בשטח פרטי, נקנה מיד לבעל הבית, ושוב לא ניתן לקיים בו את המצווה. אולם יש הסבורים שהיות ורוב האנשים אינם מעוניינים שיונים יקננו ברשותם, ממילא אין החצר זוכה בביצים אם לא כיוון מפורש שהוא מעוניין בהם. 

למעשה נוהגים שבעל הבית מכווין שגם אם ייעשה קן ברשותו איננו רוצה לזכות בביצים, ובכך הביצים נשארים הפקר ויכול לקיים את המצווה לכל הדעות. 

לדעת הרמב"ם יש לשלח את האם על ידי אחיזה בכנפיה,. אך להלכה, די להבריחה על ידי הקשה עם מקל. דעת רוב הפוסקים שאין לברך על שילוח הקן.

טעמי המצווה
250px|ממוזער|זכוכית צבעונין של שילוח הקן בהיכל שלמה, המזכירה גם כיבוד אב ואם

המשנה במסכת ברכות, לפי פירושו בגמרא, שוללת נתינת טעם במצוות שילוח הקן: "האומר על קן צפור יגיעו רחמיך... משתקין אותו". ומסבירה הגמרא: "מפני שעושה מידותיו של הקב"ה רחמים, ואינם אלא גזרות", כלומר שאנחנו לא מבינים את הטעם האמיתי של המצוות, ולכן איננו יכולים לקבוע כי הוא נובע מאמפתיה לבעלי חיים. 

מנגד, בתלמוד הירושלמי המתפלל נחשב "כקורא תיגר על מדותיו של הקדוש ברוך הוא: על קן ציפור הגיעו רחמיך, ועל אותו האיש לא הגיעו רחמיך?". כלומר שהמתפלל מניח בצורה עזה ולא ראויה שמגיע לו מענה לתפילתו.

רוב הפרשנים במשך הדורות סברו כי יש טעם למצוות שילוח הקן כמו לשאר המצוות, למרות דברי משנה זו:

 דעת הרמב"ם 
הרמב"ם בספרו מורה נבוכים כותב כי בניגוד למה שנכתב בגמרא יש טעם למצווה זו, ומסביר כי ישנה מחלוקת האם דרשינן טעמא דקרא. לפי הרמב"ם, המשנה בברכות היא כדברי הדעה השנייה שאין למצוות טעם כלל. אמנם, קובע הרמב"ם כי הדעה הראשונה שכן יש טעמים הגיוניים במצוות היא הנכונה והיא דעת "כולנו, ההמון והסגולות", ואכן סובר הרמב"ם כי טעם מצוות שילוח הקן היא רחמים על האם "שלא תצטער בראות לקיחת הבנים". כדברי הרמב"ם יש במדרש: "כשם שרחמיו של הקב"ה על האדם, כך רחמיו על הבהמה... וכשם שנתן הקב"ה רחמים על הבהמה, כך נתמלא רחמים על העופות... שנאמר, כי יקרא קן צפור לפניך".

עוד מוסיף הרמב״ם וזה לשונו ״ועל הרוב יהיה סיבה להניח הכל כי מה שהיה לוקח ברוב הפעמים אינו ראוי לאכילה״.

 ספר החינוך 
לפי ספר החינוך, מטרת המצווה היא אכן רחמים על בעלי החיים, ואין המשנה המוזכרת מתכוונת לשלול זאת. לפי החינוך, כוונת הגמרא "שעושה מידותיו של הקב"ה רחמים, ואינן אלא גזרות" היא, שלא נחשוב ונשווה בין הרחמנות הטבעית שיש לבני אדם לבין חמלה שיש לאלוהים, אותה אנו לא מסוגלים להבין. בנוסף, כותב החינוך שהמצווה באה להזכיר לאדם שהבורא משגיח על העולם ועל בעלי החיים שבו, וכך ידע האדם שאלוהים משגיח אף על דרכיו שלו.

הרמב"ם מוסיף טעם נוסף למצווה והיא הדאגה לבעלי החיים, כי אם האדם לא יוכל לקחת את האם, לעיתים יעזוב אף את הבנים ש"על הרוב אינם ראויים לאכילה", וכך יינצל הקן כולו, ובכך יצטמצם אכילת בעלי חיים. הרלב"ג מסביר, שאסור לפגוע בקן הציפורים לפני שישלים הקן את מטרתו בטבע, שהיא גידול האם את בניה.

 דעת הרמב"ן 
לפי הרמב"ן, בניסיון ליישב את דברי הגמרא עם הטעם המקובל בשליח הקן, הגורס כי המצווה מכשירה את האדם לחמול על יצורים חיים, הוא מסביר כי תועלת המצווה היא להרגיל את האדם במידת הרחמנות, וכוונת הגמרא בזה שאין לייחס את המצווה לחמלת האלוהים היא, כי אין פירוש הדבר שהאלוהים ריחם על הציפור (כדעת הרמב"ם), כי אם אלוהים מרחם על בעלי החיים הוא היה אוסר את השחיטה, אלא ודאי מטרת המצווה היא לחנך את "האדם עצמו" שלא יתאכזר "וללמד אותנו המדות הטובות", כי כאשר האדם יתנהג ברחמים לבעלי החיים, הוא ינהג כך גם בחייו האישיים..

עוד טעם כותב הרמב"ן, כי על אף ההיתר לאכול בעלי חיים, אסרה התורה להכחיד לגמרי מין ממיני החיות, ולהכחיד בבת אחת שני דורות של ציפורים, זו הדרך להשמיד את המין כולו, ולכן אסרה זאת התורה.

 טעמים נוספים 
האבן עזרא, החזקוני והרשב"ם, מדגישים בטעם המצווה את "האכזריות והרעבתנות לקחת ולשחוט ולבשל ולאכול אם ובנים יחד".

הספורנו כותב כי טעם המצווה הוא גמילות חסדים עם העניים, שמתפרנסים מעופות השדה שהם הפקר, ולכך בא הציווי, כדי שיהיה גם להם מאין לאכול.

הנצי"ב כתב בטעם המצווה היא, כי זהו "שילום גמול הרחמים", הרי האם יכלה לברוח מהצייד, ונלכדה בגלל רחמיה על בניה וניסיונה להגן עליהם, וזו אכזריות גדולה אם נשתמש במידת הרחמים של הציפור נגדה. שד"ל מסכים לטעם זה ומוסיף שעל ידי שנמנע מלצוד את האם "יקבע בלבותינו כי לא ייצא מצדקה הפסד", לפי שד"ל, חוץ מהרחמים על האם, ישנה תועלת לאדם במצווה זו כשיראה את גדולת מידת החמלה בעיני הבורא.
ממוזער|ביצים בקן
טעם אחר למצווה מביא רבי יוסף אבן כספי, שאומר שבמצווה זו רצה הבורא ללמד את האדם ענווה. האדם על אף מעלותיו הוא "גשמי", ממש כמו החי, הצומח, והדומם, ולכן התורה רוצה "בעיקר הכוונה, שלא נאכל בשר כי יספיקו לנו הצמחים", ועל אף שלא אסר את אכילת בעלי החיים לגמרי, רצה הקב"ה להגביל הרבה פעמים את אכילתם כדי ש"יהיה בין עינינו תמיד, כי אנחנו כחמור וכפרד, ככרוב וכרימון, גם כאבן דומם".

הרש"ר הירש רואה במצווה זו דוגמה ליחס של כבוד לאימא המטפלת בילדיה, ובמיוחד לאמא יהודיה, המפורסמת במסירותה לצאצאיה. עוד טעמים על דרך הקבלה, מביאים הרמב"ן, יצחק אברבנאל ויצחק עראמה.

גישת הזוהר
על פי ספר הזוהר, שילוח האם הוא מעשה סמלי, שנועד לעורר רחמי שמיים על עם ישראל: בכך שהציפור מצטערת שנלקחו אפרוחיה, וקול בכיה מגיע לשמיים, כך גם ה' נזכר שבניו נלקחו לגלות.

 שכר המצווה 
שילוח הקן היא אחת משתי המצוות שמפורש בתורה השכר למקיימי המצווה. השכר המובטח הוא 

בתלמוד מסופר, כי אלישע בן אבויה הפך לאפיקורס לאחר שראה כי ילד, שקיים את רצון אביו, ועלה באמצעות סולם על עץ במטרה לקיים את מצוות שילוח הקן, נפל ומת. הסתירה בין השכר אותו הבטיחה התורה למקיימי מצוות שילוח הקן ומצוות כיבוד אב ואם ("והארכת ימים", "למען יאריכון ימיך") לבין מותו של הילד - מה שקרה בפועל, גרמה לאלישע בן אבויה לכפור בתורה. בהמשך, הגמרא מעירה שהוא טעה בפירוש המילים "והארכת ימים" - שלפי ר' יעקב מדברות על החיים בעולם הבא.

שילוח הקן בתרבות

 היוצר מיקי גבריאלוב מעיד שהזמר אריק איינשטיין שאב השראה מהמצווה הזאת כשהגה עמו את השיר עוף גוזל, העוסק אף הוא בשמחה המהולה בעצב של אב הנפרד מילדו כמו ציפור שנפרדת מגוזלה.
 הסרט חופשת קיץ בבימויו של דוד וולך מאזכר את מצוות שילוח הקן כאפיזודה בסרט וכמטאפורה המונחת ברקע העלילה.
 מקובל לפרש את שירו של חיים נחמן ביאליק "קן לציפור" כקריאת תיגר על המצווה, לפיה "קן ציפור" שייך לה, ואין להעיר אותה.

 לקריאה נוספת 
 הרב יהושע ון דייק, גדרה של מצוות שילוח הקן והאם נוהגת בשביעית, שו"ת 'מבשן אשיב' כרך ב', הוצאת מכון התורה והארץ, התש"פ, 2020, עמ' תנ"ו-תנ"ט

 קישורים חיצוניים 

 שילוח הקן - לקט מקורות
 מצוות שילוח הקן - טעמים שונים, מאת: אראל סגל
 קצת על מצוות שילוח הקן  באתר אור תורה 

 הרב יואל שוורץ, אם על בנים – מדריך לקיום מצוות שילוח קן ציפור. הלכות, טעמים וסגולות.

 איך מפנים קן יונים עם גוזלים - סטופ יונים
 תכלית מצוות שילוח הקן באתר פרשת יהדות
 פרחי ירושלים, קן ציפור באתר יוטיוב

הערות שוליים

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות עשה
קטגוריה:מצוות הנוהגות בזמן הזה
קטגוריה:בעלי חיים ביהדות
קטגוריה:פרשת כי תצא
קטגוריה:מסכת חולין