מגרש קטמון

אצטדיון הפועל ע"ש איש שלום הידוע כמגרש קטמון היה מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל הפועל ירושלים מאז שנות החמישים ועד תחילת שנות השמונים. המגרש עמד ברחוב רחל אמנו 16 בשכונת קטמון הישנה.

היסטוריה
מועדון ספורט בריטי
לאחר מלחמת העולם הראשונה, פקידי הממשל הצבאי הבריטי, ולאחריו אנשי הממשל האזרחי, החלו לאכלס את ירושלים. רבים מהם השתכנו במושבה הגרמנית באזור עמק רפאים, משם פונו התושבים הטמפלרים אשר הוגלו מארץ ישראל בשנת 1918 כנתיני אויב. חלק מהטמפלרים חזרו ארצה בשנת 1922 אבל רק מעטים מהם הגיעו לירושלים. כך המשיכו הבריטים לגור במושבה הגרמנית והאזור הפך למרכז התרבות הבריטית בארץ בראשית תקופת המנדט. הבריטים ייסדו מועדון ספורט על גבול המושבה הגרמנית ושכונת קטמון (ברחוב הצפירה) במקום הוקמו מגרשי טניס ומגרש כדורגל. הבריטים עודדו וארגנו משחקי כדורגל, ואף תמכו בהקמת קבוצות מקומיות שנגדן התחרו.

בשנת 1925 ניצחה במגרש זה הכח וינה קבוצה בריטית מקומית, במסגרת מסע משחקים עולמי.
כמגרש הפועל
לאחר הקמת המדינה עבר השטח לרשות מדינת ישראל כיורשת של שלטון המנדט. באותן שנים שימש המגרש את כל קבוצות העיר לאימונים ומשחקים, אך לא היו בו יציעים לצופים. אחר כך הוחכר המגרש לאגודת הפועל, שהקימה בו יציעים. האצטדיון נחנך כמגרשה הביתי של הפועל ירושלים במאי 1955, בטקס בנוכחות ראש הממשלה משה שרת, והוא נקרא אצטדיון הפועל ע"ש איש שלום (שהיה מנהל חברת סולל בונה בירושלים).

בשנת 1961 קבוצת בית"ר ירושלים ביקשה לשחק במגרש, לאחר שהנהלת ימק"א לא חידשה את החוזה עם הקבוצה לשימוש באצטדיון ימק"א.

התוכנית להקמת אצטדיון חדש במגרש
בראשית שנות ה-70, יזם ראש העירייה טדי קולק, תוכנית להקמת קריית ספורט לאומית שבמרכזה אצטדיון כדורגל על "רכס שועפאט" בצפון ירושלים. תכנון הפרויקט השאפתני החל בשנת 1971. בשלב א', בנובמבר 1971, אושרה הקמתו של אצטדיון כדורגל בו 23,000 מקומות ישיבה, עם אפשרות הרחבה ל-50,000 מקומות. לאחר השלמת התכנון וקבלת האישורים הכריז קולק, בשנת 1977, על תחילת עבודות ההקמה, כשבמקביל החל מאבק של הקהילה החרדית בירושלים נגד התוכנית. עבודות התשתית באזור החלו בשנת 1979, וגררו אחריהן הפגנות של חרדים כנגד בניית האצטדיון. סיעת אגודת ישראל בעיריית ירושלים החלה להפעיל לחץ להפסקת העבודות, ואיימה לפרוש מהקואליציה העירונית. נערי 'נטורי קרתא' מארגון קש"ת גם חיבלו בכלים ההנדסיים שעבדו במקום. החרדים התנגדו לבנייתו של מרכז הספורט בטענה שכדורגל הוא "עבודה זרה". לאחר שהעבודות נמשכו פרשה סיעת אגודת ישראל מהקואליציה העירונית, ובנוסף פנתה לראש הממשלה מנחם בגין שיתערב במשבר. בגין הסכים להפסיק את המימון הממשלתי לפרויקט והוא בוטל. במקום זאת הציעה קולק תוכנית חליפית, להרוס את מגרש קטמון ולבנותו מחדש כאצטדיון מודרני שיכיל 14,000 מקומות, באמצעות התקציב שנועד לאצטדיון שועפאט. האצטדיון החדש ישמש כאצטדיון עירוני לכל קבוצות העיר ומנחם בגין וקבוצת בית"ר ירושלים הסכימו לפשרה.
הריסת המגרש
מגרש קטמון נפסל בתחילת עונת המשחקים 80–1979, מאחר שהיציעים היו במצב רעוע, באותה עונה גם ירדה הפועל לליגה הארצית ומצבה הכספי לא אפשר להשקיע בשיפוץ המגרש. הפתרון שהוצע היה להעביר את המגרש לרשות עיריית ירושלים והיא זו שתקים את האצטדיון החדש. העירייה החלה בהריסת המגרש ומיד החל שוב מאבק נגד הקמת האצטדיון, לא רק על ידי הקהילה החרדית בירושלים, אלא גם של דיירי השכונה שהתנגדו להקמתו בטענה שאלפי הצופים יפגעו בשלוות התושבים. הקמת האצטדיון נדחתה לאחר שהוגשו אלפי התנגדויות לוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, ולבסוף בוטלה על ידי המועצה הארצית לתכנון ולבנייה ביוני 1983. באוקטובר 1983 הודיעה העירייה רשמית על ביטול התוכנית, אך קבוצת הפועל נותרה ללא מגרש. ניסן הרפז, מזכיר ההסתדרות בירושלים, דרש שהמגרש ישוב לרשות קבוצת הפועל ירושלים, כך שמכירת הקרקע תכסה את חובות הקבוצה. ביולי 1984 נמסר המגרש חזרה לרשותה של הקבוצה.

בדצמבר 1984, זמן קצר לאחר שהמגרש חזר לרשותה, הודיעה הקבוצה כי שיעבדה אותו לטובת הלוואה מבנק אגוד לישראל ועל קבלת תמיכה כספית מהקבלנים מתי ליפשיץ ומרדכי יונה ומאיש העסקים עזרא בליליוס. הכספים שהתקבלו ממכירת השטח אפשרו לקבוצה לכסות את חובותיה, ולהמשיך לפעול. לצורך ניהול הקבוצה הוקם תאגיד חדש. במקביל נחשף שהתמיכה מהקבלן מרדכי יונה משולמת בדירות ושהשכר של יושב ראש הקבוצה, חגי אפרת, משולם על ידי חברת הבנייה שלו "חפציבה". בהמשך נחשף רשמית ההסכם עם מרדכי יונה, לפיו תמיכתו בקבוצה אינה תרומה אלא מהווה תשולם עבור שטח המגרש.

על שטח המגרש, ברחוב רחל אמנו פינת רחוב חזקיהו, קידמה "חפציבה" את הקמתו של פרויקט "גני קטמון" של בתי דירות יוקרתיים, ופארק עירוני במרכזו. הקמת הפרויקט החלה בשנת 1989, בשיתוף חברת שיכון עובדים. לאחר תשלום אחרון של 9 מיליון שקלים להפועל ירושלים ומועצת פועלי ירושלים. 

מהמגרש נותר עד שריד אחד, החומה הצפונית של היציע הצפוני. החומה כולה סביב המגרש עמדה במקומה עוד כעשר שנים לאחר הריסת המגרש ועד שהחלה הבנייה במקום.

בשנים שלאחר מכן עברה קבוצת הפועל לשחק באצטדיון ימק"א, ולאחר מכן באצטדיון טדי שנבנה כתחליף לאצטדיוני קטמון וימק"א.

שם המגרש הונצח בשמה של קבוצת הפועל קטמון ירושלים, שהתאחדה בקיץ 2020 עם הפועל ירושלים.

משחקים מפורסמים שנערכו במגרש
 ניצחון של הפועל ירושלים על מכבי תל אביב בתוצאה 1–2, בינואר 1966 לעיני 7,000 צופים.
 משחק ידידות בין הפועל וביתר ירושלים, בפתיחת עונת המשחקים 70–1969, כמשחק הכנה לקראת העונה החדשה. המשחק נערך לעיני 5,000 צופים, ואת בעיטת הפתיחה בעט ראש העירייה טדי קולק. השער היחיד במשחק הובקע שלוש דקות לפני סיום המשחק על ידי אלי בן רימוז' מהפועל ירושלים.
 משחק גביע בין בית"ר תל אביב להפועל ירושלים בנובמבר 1975, בו הובילה הפועל 0–2 עד דקות האחרונות של המשחק, השופט האריך את המשחק מסיבה לא ברורה וביתר תל אביב לבסוף ניצחה בתוצאה 3-2.
 ניצחון של ביתר בדרבי של ירושלים לעיני 8,000 צופים באוקטובר 1974. את השער היחיד במשחק הבקיע שלום אביטן.
 משחק ליגה בשנת 1959 בו החליטה הפועל עפולה לארח את ביתר ירושלים במגרש, כדי להגדיל את ההכנסות שלה ממכירת כרטיסים. במשחק ניצחה ביתר בתוצאה 4–5 לעיני 5,000 צופים.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטמון
קטגוריה:קטמון
קטגוריה:הפועל ירושלים
קטגוריה:ירושלים: מבנים שנהרסו
קטגוריה:ישראל: אצטדיוני כדורגל שנהרסו