דוד רובינגר

שמאל|ממוזער|250px|יוני 1967: הצנחנים בכותל המערבי
דוִד רוּבִּינגֶר (29 ביוני 1924 – 2 במרץ 2017) היה צלם עיתונות ישראלי, חתן פרס ישראל לתקשורת לשנת תשנ"ז.

ביוגרפיה
נולד בשנת 1924 בשם דיטריך רובינגר (Rubinger) כבן יחיד בווינה בירת אוסטריה.
הוריו עברו לשם מגליציה בתחילת המאה-20. אביו, קרול-קלמן, סחר במתכות ישנות. אמו, אנה, הייתה עקרת בית.

לאחר האנשלוס ב-1938 סולק מבית הספר התיכון בשל יהדותו. אביו נכלא בבוכנוואלד, אולם שוחרר בינואר 1939 בזכות אחותו, שגרה בלונדון וסידרה לו אשרה לבריטניה.
רק האב יכל להגר והוא עבר עם אמו להתגורר ברובע היהודי.

בנובמבר 1939 הצליח לעלות לארץ ישראל כחבר תנועת "השומר הצעיר" בסיוע עליית הנוער והתגורר בקיבוץ בית זרע. בהמשך עבר לקיבוץ תל עמל.
אמו, אנה, נשלחה באביב 1942 למחנה מאלי טרוסטינץ הסמוכה למינסק ונרצחה שם.
עם הגיעו לגיל 18, בשנת 1942, התגייס לצבא הבריטי. תחילה שירת ביחידת תובלה נשלח לצפון אפריקה, משם למלטה, ובהמשך נחת עם הכוחות הבריטיים בברלטה עם פלישת בעלות הברית לאיטליה. לקראת סוף המלחמה הגיע לגרמניה ומשם עבר יחד עם מפקדת הבריגדה היהודית לבלגיה. באוגוסט 1945 קיבל חופשה מהצבא ונסע עם חבר לפריז. שם הכיר נערה צרפתייה בשם קלודט בבר קטן והתאהב בה. לאחר חודשיים שבהם נפגש עמה מתי שיכל הוא קיבל חופשה ונסע לארץ ישראל. קלודט נתנה לו במתנה את מצלמתו הראשונה ('ארגוס',מצלמה אמריקאית).

בחופשתו בארץ עשה את צילומיו הראשונים וכששב לגרמניה רכש מצלמת "מצלמת לייקה" תמורת מאתיים סיגריות וקילוגרם קפה.
. עם הלייקה עשה את צילומיו המקצועיים הראשונים.
לפני ששב לארץ ב-1946 יצא לצפון גרמניה ושם בעיר הרפורד (Herford) הוא נישא לאנני, בת למשפחה יהודית ששרדה את השואה, מתוך כוונה לאפשר לה בכך לעלות לארץ..
במלחמת השחרור שירת כחייל ואחר-כך כקצין.

בתום מלחמת השחרור, כחייל משוחרר, קיבל חנות קטנה ברחוב המלך דוד בירושלים. החנות זכתה לשם "פוטו תמר", כשמה של בתו. הוא החל לעבוד כצלם. כעבור שנים אחדות, בהן התפרנס בדוחק ובסיוע רעייתו, "גילה" אותו אורי אבנרי והפכו לצלם מערכת השבועון "העולם הזה" ושל ידיעות אחרונות, שלימים רכשו את הארכיון שלו. משימות אקראיות לעיתוני TIME/LIFE בשנות ה-50, התפתחו לקשר קבוע ובשנת 1970 הפך לחבר מערכת TIME. בשנת 2010, בגיל 86, הסתיים החוזה של רובינגר עם המגזין ולא הוארך.

רובינגר צילם בחייו כחצי מיליון תמונות ואלכס ליבק כתב עליו ש"הוא נעשה ל"צלם של המדינה"". במובן מסוים הוא היה "צלם הבית" של דוד בן-גוריון. רובינגר חזר פעמים רבות על המשפט, שכאשר הוא היה בראשית דרכו כצלם - הוא חלם להיות צלם גדול כמו פאול גולדמן, ממנו שאב השראה.

לאחר מות רעייתו אנני ב-2000, היה רובינגר חברה לחיים של ציונה ספיבק, עובדת סוציאלית לשעבר, אשר נרצחה ב-2004 על ידי גבר פלסטיני שעבד אצלה כגנן.
רובינגר היה אב לשני ילדים מנישואיו לאנני, סופר הילדים והמאייר אמנון (אמי), ותמר הר זהב, שנמנית עם מייסדי היישוב כדיתה. התגורר ברחוב בוסתנאי בשכונת קטמון בירושלים.

רובינגר נפטר ב-1 במרץ 2017 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

מצילומיו המפורסמים
שמאל|ממוזער|250px|ספטמבר 1955: נפט פורץ בשדה חלץ
250px|ממוזער|יפה ירקוני עם האלוף אברהם אדן
רובינגר תיעד רגעים מכוננים בהיסטוריה של מדינת ישראל, אולם לא היה "צלם מטעם". כשצילם אישים הוא בחר לצלם אותם בזויות כאילו אישיות שנתנו תחושה של הכרות ואינטימיות בין הצלם למצולמים והסביר ש"אין פוליטיקאי שלא אוהב להצטלם".
צילום אנשים על שריונית למחרת קבלת החלטת האו"ם על חלוקת הארץ ב-30 בנובמבר 1947. כעבור חמישים שנה שיחזר רובינגר את הצילום עם מרבית האנשים שהופיעו בו.
צילומי מעברות בשנות החמישים. אחת התמונות המפורסמות: עולים שהגיעו זה עתה ארצה, פוסעים ברגל למעברת פרוד ב-1954.
פריצת באר הנפט בשדה הנפט חלץ ב-1955. בצילום נראים עובדים עומדים שמחים ליד מקור פריצת הנפט.
תצלום הצנחנים בכותל המערבי עם שחרור העיר העתיקה בירושלים במלחמת ששת הימים ב-7 ביוני 1967. הצילום המפורסם ביותר של רובינגר, שהצטרף לכוח הצנחנים שכבש את הכותל. רובינגר צילם ברצף כמה תמונות מאותו אירוע שבו הצנחנים נפעמים ונרגשים ואחת מהן זכתה לכינוי "הצנחנים הבוכים".
הרב שלמה גורן תוקע בשופר ליד הכותל עם כיבושו.
קבלת הפנים למשחררי המטוס שנחטף לאנטבה במבצע יונתן ב-1976. בתמונה נראים אזרחים צוהלים המניפים מעלה את אחד הטייסים שהשתתף במבצע.
מנחם בגין מנשק את ידי רעייתו עליזה לאחר המהפך הפוליטי בבחירות 1977.
גוויית מחבל בלבנון עם רימון יד בידו שלא הספיק לשחררו במבצע ליטני ב-1978.
מנחם בגין ישן במטוס באחת מטיסותיו לארצות הברית (התפרסם לאחר הפרסום על "המיטה המעופפת" של הזוג נתניהו).
 טקס הצגת הגובלנים בטרקלין שאגאל במשכן הכנסת.

הערכה
 טדי קולק, ראש עיריית ירושלים לשעבר, אמר על רובינגר:

ארנולד מ' דרפקין, עורך תצלומים של שבועון טיים, אמר עליו:

 ספריו 
 עד לתקופה (הקדמה: יורם קניוק), תל אביב: נהר וידיעות אחרונות, תשמ"ח 1988.
 כנסת נכבדה (כתיבה: לימור גריזים; עריכה ועיצוב: יוסי ג’יברי), תל אביב: משכל, 1998. (צילומים "מאולם המליאה וממזנון הכנסת, מהדקות ההיסטוריות בחיי האומה ומהרגעים הקטנים של מנהיגים וח"כים")
 דוד רובינגר, רות קורמן, ישראל מבעד לעדשה: 60 שנה כצלם עיתונות (מאנגלית: כרמית גיא), ירושלים: כתר, 2008. ("סיפורו של איש אחד עם מצלמה ובה בעת תיעוד ויזואלי של לידתה והתפתחותה של מדינה".)

לקריאה נוספת
 "Rubinger, David (Dietrich)", in Handbuch österreichischer Autorinnen und Autoren jüdischer Herkunft 18. bis 20. Jahrhundert / herausgegeben von der Österreichischen Nationalbibliothek ; Redaktion, Susanne Blumesberger, Michael Doppelhofer, Gabriele Mauthe, München: K.G. Saur, 2002., Bd. 2, p. 1160. 

 קישורים חיצוניים 

 סרט תיעודי מ-2008 על דוד רובינגר "עד ראייה" לצפייה ישירה ללא תשלום באתר ארכיון הסרטים הישראלי

Story of a Nation by David Rubinger - The Digital Journalist אוסף צילומים ומידע נוסף מאת דוד רובינגר 
 ריקי רט, ראשונים אל מול הכותל סיפורה של התמונה המפורסמת של הצנחנים בכותל המערבי





 דוד רובינגר באתר הספרייה הלאומית



בעקבות מותו:





 הערות שוליים 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:צלמי עיתונות ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לתקשורת
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לצילום
קטגוריה:זוכי פרס אנריקה קבלין
קטגוריה:קטמון: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017