צנון

הצנון (או צנון הגינה; שם מדעי: Raphanus sativus) הוא ירק ממשפחת המצליבים.

 מאפיינים 
החלק האכיל הפופולרי ביותר של הצנון הוא האשרוש שהוא החלק דמוי הלפת הגדל מתחת לאדמה, אך כל הצמח אכיל וחלקו העליון יכול לשמש כירק עלה. הצנון המוכר ביותר הוא עגול ובעל קליפה אדומה. בשר הצנון לבן. ישנן סוגים אחרים של צנון בעלי קליפה בצבעים שונים: ורוד, ורוד-סגלגל, לבן ואפור-שחור. קיים גם מין גדול וצהוב בעל טעם לימוני מעודן.
הצנון המזרח אסיאתי הלבן הענק מכונה צנון סיני או דאיקון (daikon). זהו תבלין חלש המכונה בדרך כלל צנון דאיקון (daikon radish). המין הנפוץ ביותר של הצנון הוא הצנון דמוי הגזר, אורכו 20 עד 35 סנטימטרים וקוטרו 5 עד 10 סנטימטרים.

את פקעת הצנון אוכלים בדרך כלל לא מבושלת, אך מינים קשים מבשלים. לבשרו של הצנון הטרי מרקם פריך וטעם חריף ומפולפל. "עוקצו" של הטעם נעלם כאשר מקלפים את הקליפה האדומה.

גודלם של מיני הצנון שונה. חלק מהם מגיעים למשקל של מעל קילוגרם. הצנון הוא ירק פופולרי לגינות ירק ביתיות, היות שהוא קל למדי לגידול, ומגיע לבשלות מהר. מיני צנון רבים בשלים 30 יום בלבד לאחר שנזרעו.

הצנון גדל באופן הטוב ביותר באדמה חומצית עד רגילה, וזקוק לשמש וללחות. עונת השתילה הטובה ביותר היא מתחילת האביב ועד סופו, ועונת ה"קציר" הטובה ביותר היא מסוף הקיץ ועד תחילת הסתיו. את הזרעים צריכים לשתול בעומק של סנטימטר אחד. אמוניום גופרתי הוא דשן יעיל לצנון. צריך לבדוק את רמת החומציות באדמה לפני שתילת הצנון מכיוון שהוא רגיש לרמות חומציות שונות.

הירק קרוי על שום טעמו הֶחריף: בערבית, "צֻנַאן" (صنان) פירושה סירחון.

בהלכה, צנון מהווה דוגמה לדבר חריף. - "חריף כמו צנון".

זנים
בדרך כלל, צנונים יכולים להסתווג לשני זנים ראשיים: קיץ וסתיו. הצנונים מגיעים בצורות, בצבעים ובגדלים רבים ושונים, כגן צנון שחור, צנון צבעוני וצנון ארוך, היכול להגיע לאורך גדול מאורכו של גזר לבן.

ראו גם
 צנון מצוי
 דאיקון
 צנונית

קישורים חיצוניים
 תחרות יצירות מצנונים



הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ירקות שורש
קטגוריה:מצליבים