אוסקר קוקושקה

אוסקר קוקושקה CBE (Oskar Kokoschka; 1 במרץ 1886, פשלארן שבאוסטריה – 22 בפברואר 1980, וילנב, שווייץ) היה צייר וסופר אוסטרי ממוצא צ'כי מן הזרם האקספרסיוניסטי, חבר הזצסיון הווינאי.

 חייו 
בשנים 1903–1909 למד קוקושקה בבית הספר לאמנות (Kunstgewerbeschule) בווינה. בין מוריו היה הצייר גוסטב קלימט. קוקושקה דחה את סגנון היוגנדסטיל השליט, וכתוצאה מכך זכו עבודותיו המוקדמות, שהביעו רגש עז, להערכה מועטה. מסיבה זו עבר בשנת 1910 לברלין, אך שב לווינה כעבור שנה.

החל משנת 1912 היה בן זוגה לחיים של אלמה מאהלר, אשת החברה הווינאית רבת המאהבים והמחזרים, שבה התאהב בצורה פתאומית ונואשת. הרומן ביניהם, שנמשך שלוש שנים, לווה בקנאה עזה וחולנית של קוקושקה לאהובתו, שהייתה גם המקור ליצירתו באותה התקופה, וכן לכארבע מאות מכתבי אהבה שכתב לה. סגנון ציורו השתנה במהלך התקופה הזו. בשנת 1914 התקבל ל"זצסיון החופשי" בברלין. בשנת 1915 נפצע קשה במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1917 עבר לדרזדן, שם הרצה באקדמיה בשנים 1919–1924. לאחר עזיבתו הפתאומית את האקדמיה יצא למסעות ארוכים, שבהם יצר ציורים רבים של נוף עירוני וכפרי. החל בשנת 1933 התגורר בווינה. לאחר מות אמו נמלט מסיבות פוליטיות לפראג, שם פגש גם את מי שהייתה לאשתו, אולדה פלקובסקה.

 אגודת אוסקר קוקושקה 
שמאל|ממוזער|200px|הבית בו קוקושקה נולד בפשלארן שבאוסטריה
בשנת 1937 הוקמה בפראג אגודת אוסקר קוקושקה, במטרה לאזן, ולו במעט, את טעמם של הנאצים באמנות. בין ראשיה היו תיאו בלדן, היינץ ורנר וקורט לאדה. האגודה נפגשה מדי שבועיים וארגנה תערוכות וירידים. הדגש היה על הצגת מה שהנאצים כינו "אמנות מנוונת", וכן תערוכות משותפות של אמנים צ'כים מחבל הסודטים, גרמנים במוצאם, שוב כתשובה לאידאולוגיה הנאצית. בקיץ 1938 ארגנה האגודה בפריז תערוכה של "אמנות גרמנית חופשית" בשיתוף "עמותת האמנים הגרמנים" של אמנים גרמנים שגלו בפריז.

תחת לחץ גובר והולך, הודיעה צ'כוסלובקיה בשנת 1938 על גיוס כללי, בהסתמך על ידיעות על מתקפה גרמנית קרובה. קוקושקה נמלט לבריטניה, משום שעבודותיו סווגו על ידי הנאצים כאמנות מנוונת. בשנת 1941 נישא לאולדה פלקובסקה במקלט תת-קרקעי בלונדון.

 לאחר המלחמה 
בשנת 1953 הקים את אקדמיית-הקיץ הבינלאומית לאמנות חזותית בזלצבורג, ביחד עם פרידריך ולץ. באותה שנה עבר להתגורר בעיר וילנב (Villeneuve) בשווייץ.

לאחר מותו, בשנת 1980, הוכרז על פרס על שם אוסקר קוקושקה להישגים בתחום האמנות החזותית.

ב-1988 הקימה אלמנתו את המוסד לזכר אוסקר קוקוקושקה (Fondation à la mémoire de Oskar Kokoschka), בעיירה ווה, שהיא קרובה לעיירה שבה היא גרה. היא העבירה לשם את כל היצירות שלו שהיו ברשותה, ובמשך השנים הרחיבה את האוסף. היא עמדה בראש המוסד עד מותה. הודות לה נמצא במקום האוסף הגדול ביותר של יצירות קוקושקה.

 מבחר מיצירותיו 
 ציורים 
 "האופרה הממלכתית של וינה", שנה לא ידועה
 "דיוקן הרוואת ולדן", 1910, הגלריה של שטוטגרט
 כלת הרוח, 1913, מוזיאון האמנות של בזל
 "דיוקן עצמי", 1918
 "כוחה של המוזיקה", 1918, איינדהובן
 "דרזדן-נוישטט", 1922, המבורג
 "פראג: גשר קרל", 1934, הגלריה הלאומית של פראג, פראג
 "דיוקן פרופ' ד"ר תיאודור הויס", 1950, מוזיאון העיר קלן
 "נמל המבורג", המוזיאון לאמנות מודרנית, 1951, ניו יורק
 "האחיות פיילשנפלד", 1952, בבעלות פרטית
 "תרמופיליי", טריפטיכון, 1954, המבורג
 עיצוב הבמה והתלבושות של חליל הקסם, 1955, לפסטיבל זלצבורג
 "נוף העיר קלן ממגדל התערוכות", 1956, קלן
 "דיוקן קונראד אדנאואר", 1966

 כתביו 
קוקושקה כתב מסות ושירים, וכן את האוטוביוגרפיה "חיי" (1971). מכתביו ראו אור בשנת 1984. המחזות שכתב זכו לתחייה מחודשת בשנות התשעים.
 "הסנה הבוער", מחזה, 1911
 "רוצחים, תקוותן של הנשים", מחזה, 1916
 "איוב", מחזה, 1917
 "אורפאוס ואוורידיקה", מחזה, 1919

עליו ועל יצירתו בעברית
קוקושקה, מאת לודוויג גולדשיידר, עורך: חיים גמזו, מגרמנית: י. בולסלבסקי, רביבים, תל אביב, 1976.

 קישורים חיצוניים 

 רשימת תאריכים בחייו של קוקושקה במוזיאון ההיסטורי הגרמני (גרמנית)





הערות שוליים

קטגוריה:חברי הזצסיון הווינאי
קטגוריה:ציירים אוסטרים
קטגוריה:סופרים אוסטרים
קטגוריה:אמנים אקספרסיוניסטים
קטגוריה:וינה: אישים
קטגוריה:זוכי פרס ארסמוס
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אוסטרו-הונגרים שנשבו במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1886
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1980
קטגוריה:חברים במסדר האימפריה הבריטית