רות

שמאל|ממוזער|250px|דמותה של רות בכנסיית הדורמיציון בירושלים
250px|ממוזער|שמאל|רות נשבעת אמונים לנעמי, ציור מעשה ידי יאן ויקטורס, משנת 1653. שמן על בד.
רוּת הַמּוֹאֲבִיָּה היא דמות מקראית, הגיבורה העיקרית של מגילת רות, וסבתא רבתא של דוד המלך.

מגילת רות

מגילת רות מספרת את סיפורה של משפחת אלימלך המיוחסת משבט יהודה, שעקב הבצורת והרעב עוזבת את מולדתה והולכת לשדה מואב, אחד מאויבי ישראל באותה תקופה. לאחר זמן מת אבי המשפחה, אלימלך. בניה של אותה משפחה, מחלון וכיליון, מתחתנים עם שתי מואביות, רות וערפה, שעל פי חז"ל היו בנותיו או נכדותיו של עגלון מלך מואב. לאחר כעשר שנים מתים גם שני הבנים, ונותרות רק נעמי, אם המשפחה, ושתי כלותיה. לאחר שלא נותר לה דבר, ולאחר שהיא שומעת כי הבצורת בארץ ישראל פסקה, מחליטה נעמי לחזור למולדתה אבלה, חפויה וענייה, ומפצירה בכלותיה שלא יבואו עימה, כי אין לה דבר לתת להן. לעומת עורפה שנשמעת לה וחוזרת למשפחתה, רות מתעקשת ודבקה בחמותה, ואומרת "עמך עמי ואלוהיך אלוהי", ומצהירה שרק המוות יפריד ביניהן (). מדרש רות רבה מוסר כי נעמי ניסתה להניא את רות מלהתגייר בהסבר: "בתי, אין דרכן של בנות ישראל לילך לבתי תיאטראות ולבתי קרקסיאות". למרות זאת מחליטה רות ללכת בעקבות נעמי.

לאחר שהן חוזרות לבית לחם הולכת רות ביוזמתה ובברכתה של חמותה לשדות, ללקט שיבולים אחר הקוצרים כפי שנהגו עניי ישראל באותם ימים (מתנות עניים). ביום הליכתה אל השדה מושכת רות את תשומת לבו של בעל השדה, בעז. בעז מברר אצל הנערים הקוצרים אודותיה, ומתוודע לעובדה שהיא קרובתו, כלת דודו אלימלך, ולפיכך מבקש ממנה שלא תלך לשדה אחר, אלא תלקט רק בשדהו, ומן הנערים הקוצרים מבקש הוא להעניק לה יחס מיוחד ולא להטריד אותה, ולאפשר לה לסעוד עימם ולחלוק איתה את מֵימיהם. הוא אף מזמין אותה להצטרף לארוחתם בשדה, ומפגין כלפיה יחס חם, אשר מפתיע ומרגש את רות. לאחר תקופה, יועצת נעמי לרות ללכת בלילה אל הגורן שם שוהה בעז בעת זמן זריית השעורים, ולשכב למרגלותיו במטרה לגרום לו לשאת אותה לאישה (). אין זו מצוות ייבום במובן הפשוט של המילה, כיוון שמצוות ייבום נוהגת אך ורק בנשיאת אשת האח המת שלא השאיר יורשים, אך זה קשור למנהג הייבום – נישואים בין אשת המת לקרוב משפחתה.

רות נשמעת לה, מתרחצת, מתבשמת ולובשת את שמלותיה, ויורדת בלילה אל הגורן ושוכבת למרגלות בעז. כשבעז מתעורר מבקשת ממנו רות לשאתה "וּפָרַשְׂתָּ כְנָפֶךָ עַל-אֲמָתְךָ, כִּי גֹאֵל אָתָּה". בעז נעתר, אולם מעלה בעיה חוקית: יש מישהו קרוב יותר ממנו ולפיכך שמורה לו זכות ראשונים אם יחפוץ להתחתן עם רות. אולם הוא מבטיח כי אם לא יחפוץ הקרוב השני לשאתה, יישאה הוא. למחרת בטרם עולה השחר הוא משלחה חזרה לביתה. עוד באותו יום הוא עולה לשער העיר ופוגש שם את הקרוב השני המכונה "פלוני אלמוני", ששמו האמיתי כנראה על פי המדרשים היה 'טוב'. בפני עשרה אנשים מזקני העיר אומר הקרוב השני כי אינו רוצה לממש את זכותו, בשל החשש להשחית את נחלתו ואת זרעו בנישואים אלו (), וכך למעשה עוברת הזכות אל בעז. לאחר מכן מתחתנים בעז ורות. מזיווג זה נולד בן אשר מנחם את נעמי, וממנו מלכות דוד, כפי שמספרת המגילה:

וְאֵלֶּה תּוֹלְדוֹת פָּרֶץ, פֶּרֶץ הוֹלִיד אֶת-חֶצְרוֹן. וְחֶצְרוֹן הוֹלִיד אֶת-רָם, וְרָם הוֹלִיד אֶת-עַמִּינָדָב. וְעַמִּינָדָב הוֹלִיד אֶת-נַחְשׁוֹן, וְנַחְשׁוֹן הוֹלִיד אֶת-שַׂלְמָה. וְשַׂלְמוֹן הוֹלִיד אֶת-בֹּעַז, וּבֹעַז הוֹלִיד אֶת-עוֹבֵד. וְעֹבֵד הוֹלִיד אֶת-יִשָׁי, וְיִשַׁי הוֹלִיד אֶת-דָּוִד.

250px|ממוזער|שמאל|רות ובועז, ציור מעשה ידי לואי ארסאן משנת 1819
תכונותיה של רות
ממגילת רות ניתן ללמוד על תכונות ייחודיות של רות, כגון:
חריצות – כאשר רות מגיעה אל בית לחם, היא מיד יוצאת ללקט שיבולים, בלי לחכות שנעמי תאמר לה. והיא מלקטת כל היום, ללא מנוחה כמעט (). ובסוף היום רות חוזרת אל נעמי עם כמות גדולה של שעורים, אשר מספיקה להן למספר ימים.
צניעות – צניעותה של רות עוברת כחוט השני לכל אורך העלילה. למשל, בתשובתה של רות לבועז לאחר שזה מביע כלפיה הערכה על שהיא עוזרת לנעמי, רות עונה בצניעות רבה ומתעלמת מן הדברים הטובים שבעז אמר עליה. רות קוראת לו "אדוני", ומציגה את עצמה כשפחה שלו. בכך היא מדגישה שהוא האדון והיא מקבלת את מקומה כאישה ענייה הזקוקה לעזרתו.
יכולת הכרת תודה – לאחר שבעז מראה כלפיה יחס מיוחד, רות יורדת על ברכיה ומשתחווה לו, ושואלת בהפתעה מדוע היא זכתה לקבל יחס כל כך מיוחד, היא הרי אישה זרה, לא מישראל והוא לא מכיר אותה.
בעלת חסד – בועז מכיר בהיותה בעלת חסד ואומר לה: הֵיטַבְתְּ חַסְדֵּךְ הָאַחֲרוֹן מִן-הָרִאשׁוֹן (מגילת רות פרק ג' פסוק י'). מהפסוק מובן שחסדה האחרון היה שבחרה בו כגואל ולא בבעל צעיר, אך באשר לחסדה הראשון ישנם כמה פירושים – על פי חלק מהמפרשים (למשל רש"י) היה חסדה עם חמותה נעמי, כשלא עזבה אותה באלמנותה ובדידותה, לפי מפרשים אחרים היה זה חסד עם בעלה, ויש מפרשים שהכוונה על רצונה להתגייר.
תפיסה תאולוגית – רות איננה מצפה לשכר או לגורל חיובי כתוצאה מדבקותה בחמותה. מדבריה "וּבַאֲשֶׁר תָּלִינִי אָלִין", משתמע כי רות אינה מצפה לבית משלה, אלא היא נכונה לחיי נדודים לצידה של נעמי. מדבריה עולה כי אזהרת נעמי דווקא נתקבלה ברוב-רושם, ורות מציגה את העתיד הצפוי לה בפסימיות רבה.וכדברי רבי יוסף קרא: "מוטב ללון עמך כאורח נטה ללון ולא להשקע במקומי בפלטים [=פלטין] חשובים".
מסירות ודבקות לאהוביה – רות מתוארת כמי שאוהבת את חמותה. זוהי ההופעה היחידה של השורש א-ה-ב במגילה, וזו אינה מתוארת כאהבת בשרים או אהבה רומנטית אלא אהבת נפש בינה ובין חמותה.יאיר זקוביץ, "מקרא לישראל פירוש מדעי למקרא רות", הוצאת עם עובד והוצאת מאגנס 1990, בעמ' 113–114 דבריה של רות "באשר תמותי אמות" מלמדת על הצהרה של דבקות עד קץ החיים, כאשר אפילו בקבורה תישאר רות עם חמותה.

אילן היוחסין
אילן היוחסין (על פי מגילת רות, ספר שמואל, ודברי הימים) מראה את מרכזיותה של רות, ששדרת המנהיגות בממלכת יהודה משתלשלת ממנה.

ממוזער|250 פיקסלים|עדי נס, "ללא כותרת (רות ונעמי, מלקטות)", 2006, הדפסת צבע
ממוזער|שלט רחוב על שם רות המקראית בירושלים
ראו גם

 עץ משפחה של דמויות מקראיות – מתרח ועד שלמה
קבר רות וישי

לקריאה נוספת
 , עמ' 58–64.
 יוכי ברנדס, הפרק "רות", שבע אימהות הוצאת זמורה ביתן, 2010, עמ' 213–265
 זקוביץ, יאיר, מקרא לישראל – רות. תל אביב: עם עובד, 1990.
 ברנר, עתליה, אהבת רות - "אשר היא טובה לך משבעה בנים". תל אביב: אפיק, 1988
 מתיה קם, מחויבות חברתית דרך סיפור רות המואביה: בטקסטים יהודים ובאמנות, תחקיר: רון מרגולין, ייעוץ מדעי אביגדור שנאן, הוצאת מט"ח: המרכז לטכנולוגיה חינוכית, תל אביב, מרגולין רון פנחס, תשנ"ח, 1998.
 אילנה פרדס, הבריאה לפי חוה. ישראל: הקיבוץ המאוחד, 2006. עמ' 79–92.
ליאורה רביד, התנ"ך היה באמת. תל אביב: ידיעות ספרים, 2009. עמ' 185–208.
Pardes, I. Ruth: A Migrant's Tale, Yale University Press, Jewish Lives, 2022

קישורים חיצוניים









 א' ספרא חיפה, "יקרא דאורייתא" תמצית שבתמצית לכל מדרשי חז"ל המתארים את "מעמד הר סיני" כולל ביאור הגר"א למגילת רות ומתורת השל"ה והחיד"א, ירושלים אור לכ' באייר ה'תשס"ב 2 במאי 2002 הוצאה לאור אוצר הברכה ירושלים




 מאיר בר-אילן, הקול הנשי מקרוב ומרחוק, ש' יונה (עורך), אור למאיר: מחקרים במקרא, בלשונות השמיות, בספרות חז"ל ובתרבויות עתיקות, מוגשים למאיר גרובר במלאת לו שישים וחמש שנה, באר שבע תש"ע, עמ' 33–86.




ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:אישים בתנ"ך שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:גרים בתנ"ך
קטגוריה:דוד
קטגוריה:נשים בספרי הכתובים
קטגוריה:אישים במגילת רות
קטגוריה:אישים בתנ"ך שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:נשים שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:אישים שהונצחו על מדליות ישראל
קטגוריה:אישים ממואב