קריית היובל

270x270px|ממוזער|הנוף משכונת קריית יובל מזרחה
קריית היובל (בית מזמיל לשעבר) היא שכונה בת כ-24,500 נפש בדרום־מערב ירושלים. הקמת השכונה החלה בשנת 1950, באזור לא מיושב בשם "בית מזמיל". בסוף 1952 ניתן לה שמה, לכבוד שנת יובל הקרן הקיימת לישראל (1951).

מיקום השכונה
קריית היובל שוכנת בדרום־מערב העיר ופרושה על מרומי רכס שכיוונו צפון-דרום וגובהו כ-810 מ' מעל פני הים, והיא נחשבת לאחת השכונות הגבוהות בירושלים. רכס קריית היובל יושב בין הר הרצל ושכונת עין כרם ממערבו. בדרום משתפל הרכס לעבר נחל רפאים וממזרח גובל בנחל מנחת. בשל המיקום הגאוגרפי שלה צופה השכונה לנוף מרשים. קריית יובל משמשת כאזור מעבר לחלקים שונים של העיר והיא נחצית על ידי מערכת כבישים המובילה נפח תנועה גדול במרבית שעות היממה. מבחינת שכונות העיר השכונה ממוקמת ממזרח לשכונת עין כרם וקריית הדסה עין כרם, מצפון מזרח לקריית מנחם וממערב לעיר גנים ושכונות בית וגן, רמת דניה, רמת שרת ומנחת (מלחה) ומצפון לגן החיות התנ"כי ולעיר גנים א'.

היסטוריה

 מקור השם 
השכונה נבנתה סמוך לחורבה בשם הערבי "ח'רבת בית מזמיל" ("בית הסתתים") ובתחילה נקראה על שמה. יש הסוברים בטעות כי מקור השם הוא בכפר ערבי בשם זה שעמד במקום וניטש במלחמת העצמאות, אולם סקרים מימי המנדט הבריטי ומפות בנות התקופה ואף לפניה, מלמדים כי לא היה באזור כל כפר בשם זה. מקור השם הוא במחצבות אבן שהיו בראש הגבעה ושימשו את תושבי עין כרם, השטח בחלקו היה חקלאי והיו בו מטעי זיתים.

 קרבות מלחמת השחרור 
באפריל 1948 התרחשו קרבות בין כוח ההגנה שישב בסמוך לח'רבת חמאמה (שלוחה של הר הרצל) ובין כוחות מתנדבים ערביים שישבו באל-ג'ורה (כיום אורה). ב-19 ביולי 1948, לאחר שכוחות צה"ל השתלטו על ח'רבת בית מזמיל וח'רבת אל-חמאמה, והפגיזו את עין כרם, היא נפלה כמעט בלי ירייה. במהלך הקרבות נכבש גם אזור ח'רבת בית מזמיל אשר נמסר בהמשך לקרן הקיימת.

 הקמת השכונה ושנותיה הראשונות 
בשנת 1950 הוקצו 1,700 דונם להקמת השכונה אשר על פי התוכנית יועדה לכלול 2,000 יחידות דיור עבור עולים חדשים, ועוד כ-1,000 יחידות דיור לארגונים המזוהים עם מפלגות שונות. כן הוקצה שטח בשכונה לאזור תעשייה. 30 משפחות ראשונות התגוררו בשכונה במאי 1951. בחודשים הראשונים לא הגיע לשכונה אוטובוס ולא היו בה חשמל וטלפון. הבתים נבנו באיכות גרועה ולאחר שנה נדרשו לשיפוץ יסודי. ביוני 1953 החל אכלוס של 100 דירות עמידר בשכונה, שנבנו בבניינים דו קומתיים, שכללו כל אחד 4 דירות.

 סוגי השיכונים בשכונה 
בתחילת שנותיה נבנו בשכונה בתים דו-קומתיים כשבכל בית יש ארבע יחידות דיור על שטח של פחות מחצי דונם. הבתים היו מצופי אבן "דבש" פראית ובשל כך הוענק להם הכינוי: "בתי אבן", יחידות הדיור הללו היו קטנות (כ-33 מטר רבוע). יותר מאוחר הצטרפו אל בתי האבן צריפים עשויים עץ ואזבסט שכונו "אזבסטונים" והיו בפועל ולפי חלק מהמחקרים - מעברות. נבנו שתי שכונות כאלו: האחת מסביב לערוץ הנחל שמערב דרום-מערב לקריית היובל, בינה לשכונת עיר גנים (אזבסטונים א'). והשנייה ממערב לבתי השכונה בכיוון עין כרם (אזבסטונים ב'). בהמשך, נבנו שיכונים עבור האנשים שישבו באזבסטונים. בכלל נבנו בשכונה שיכונים רבים: שיכון ותיקי ההסתדרות שכונה "שיכון ותיקים", שיכון עובדי המדינה שכונה "שיכון עובדים", שיכון עובדי משרד העבודה, שיכון אזרחי של חברי הציונים הכלליים, "שיכון מומחים" ועוד שיכונים שרבים מהם נבנו על ידי חברת שיכון עובדים. בהמשך נבנו שיכוני הסטודנטים ברחוב גואטמלה. בשנת 1958 דווח שיש בשכונה כבר 15,000 תושבים. בחלק מהשכונה נבנו החל משנת 1953 וילות מפוארות במונחי הימים ההם. אחד מהם, של אליעזר ליבנה, היה למוקד דיון ציבורי כאשר המוסד לביקורת של מפא"י הורה לליבנה שלא להתגורר בבית, הוראה שליבנה סירב למלא.

בשנת 1965 הונחה אבן הפינה לבית חולים אלי"ן, בית חולים שיקומי לילדים ולנוער שהוקם כבר ב-1932 ונדד ממקום למקום עד שנמצא לו בית קבע בשולי שכונת קריית היובל.

 קולנוע ירושלים 
"קולנוע ירושלים" נפתח בחודש מרץ 1960 ושימש במשך כשני עשורים מקום בילוי מרכזי בשכונה. הוא אחד ממספר בתי הקולנוע בירושלים שהיו מרכזיים בעבר ונסגרו. הוא שכן במרכז המסחרי של קריית היובל במבנה שתקופה מסוימת היה בבעלות משפחת אלה. בקולנוע שכונתי זה בילו בעיקר בני הנוער של שכונת קריית היובל והסביבה. בחודשי הקיץ הוקרנו בו סרטים מעשר בבוקר ועד הלילה ברצף, ואחר הצהרים הוקרנו שני סרטים בכרטיס אחד. בתחתית בית הקולנוע הייתה חנות קטנה בשם "רהיטי קריית יובל". לאחר שנסגר בית הקולנוע, שכרו בעלי החנות את המבנה והוציאו את כל כיסאות העץ על מנת ליצור שטח תצוגה ענקי. כאשר החנות עברה לאזור התעשייה תלפיות נסגרו דלתות המבנה באופן סופי והוא עמד נטוש ושומם עד לשנת 1989 בה נהרס המבנה, והשטח שימש לבניית בניין מגורים רב קומות ובסמוך נבנה בית האבות הוד ירושלים. 

 אחרי מלחמת ששת הימים 
לשכונת קריית היובל היו יתרונות: היותה שכונה מרכזית בדרום-מערב העיר, קרבתה לבית החולים הדסה עין כרם וליציאה לתל אביב וכביש ישיר ורחב המוביל ממנה למרכז העיר (שדרות הרצל). בשל יתרונות אלו אימצו רבים את השכונה ובהם סטודנטים ב"הדסה" ובאוניברסיטה העברית. גם המרכז המסחרי של השכונה היה הצלחה והמתנ"סים הראשונים שנבנו בה בסיועה של ההסתדרות סייעו להצלחה המקומית, השכונה הייתה למרכז תרבות והדבר הביא אנשים רבים מהמעמד הבינוני לעבור לגור בה. 

ב-1970 הוקמה ממזרח לקריית היובל שכונת היוקרה רמת דניה, שנקראת על שם החברה שבנתה אותה, לשכונה עברו גם תושבים מקריית היובל. 

הקמת שכונות הלוויין של ירושלים לאחר מלחמת ששת הימים והחל מראשית שנות ה-70 הביאה תושבים מקריית היובל, כמו גם משכונות אחרות, לעזוב את השכונה ולעבור לשכונות החדשות (נווה יעקב, גילה, הגבעה הצרפתית ורמת אשכול) בהן אפשר היה להשיג דירות רחבות ידיים בתנאים נוחים. 

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 פונו אחרוני התושבים מ"אזבסטונים" - מעברת קריית יובל. שני צריפים שרדו עד שנת 2012, בשטח שבין קריית יובל לעין כרם שנקרא "עמק האסבסטונים". במקום נבנו כ-1,000 יחידות דיור ב-12 מבנים.

בקיץ 1975 אירעה מפולת אבנים ברחוב ברזיל ונהרגו כמה בני אדם, ביניהם שני ילדים.

 רצח ופיגוע בשנות התשעים ובאינתיפאדה 
ב-10 במרץ 1991 נרצחו 4 נשים בפיגוע דקירה בזמן שהמתינו לאוטובוס. בשנת 1992 - רצח מטופל ביריות ארבע מעובדות התחנה לבריאות הנפש ברחוב יאנוש קורצ'אק בשכונה, אירוע שפורסם כ-הרצח בתחנה לבריאות הנפש בירושלים. 

בעיצומה של האינתיפאדה השנייה, ב-29 במרץ 2002, פוצצה עצמה מחבלת המתאבדת איאת אל-אח'רס בכניסה לסופרמרקט במרכז המסחרי של השכונה, ורצחה נערה ואת המאבטח חיים סמדר אשר מנע בגופו את כניסתה של המחבלת.

אופי השכונה

 אוכלוסייה 
השכונה הכילה במשך שנים רבות אוכלוסייה מגוונת מהגלויות השונות, אשכנזים ומזרחיים, אוכלוסייה חילונית, שומרי מסורת, דתיים לאומיים, חרדים ואחרים. קריית היובל היא מבין השכונות הוותיקות בירושלים ואוכלוסייתה מבוגרת יחסית לממוצע העירוני. בשכונה אזורים יוקרתיים ומבוססים, לצד אזורי רווחה השוכנים זה לצד זה. אופי השכונה תואר על ידי תושב השכונה הרב חיים סבתו בספרו "בואי הרוח" ובספרים נוספים שלו. עם הזמן השכונה התפתחה וגדלה ועם בוא העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים, התווספו עולים רבים מעליה זו לתושביה. בשכונה תושבים ממעמדות סוציו-אקונומיים שונים, ולא ניתן לסווגה בשייכות למעמד חברתי מסוים. 

 התחרדות 
כבר ב-1962 הפגינו פעילים חילוניים בשכונה בעד תחבורה ציבורית בשבת. עם זאת חלה בה הגירה פנימית של תושבים חרדים משכונות סמוכותוהוקמה ישיבה גדולה חרדית "היכל יצחק". בשנות ה-80 פעלה במתחם תחנת הדלק בצפון השכונה מסעדה סינית לא-כשרה בשם צ'ונג-חווא, שזכתה לפופולריות רבה בקרב תושבי העיר. המסעדה הוצתה ולא חזרה לפעול. בשנת 2003 הוקמה בשכונה ישיבה, ו"ישיבת הר המור" פעלה בה בין השנים 2008–2017. הקהילה החרדית מונה כ-700 משפחות ומרוכזת ברחובות זנגוויל, ברזיל ושטרן. לצד זאת, פועל בשכונה "ועד קריית יובל החופשית" לשמירה על צביונה הפלורליסטי. בין השאר מקיים קבלות שבת במתחם ורבורג ולאחר מכן מקרין שם סרטים. למרות ניסיונות אלה, השכונה נותרה עם נוכחות חרדית משמעותית.

אתרים בשכונה
שמאל|ממוזער|270px|גן המפלצת הידוע בקריית היובל
שמאל|ממוזער|270px|המרכז המסחרי
שמאל|ממוזער|270px|קריית היובל

 מרכזים קהילתיים 
בשכונה קיימים מספר מרכזים קהילתיים, המאוגדים תחת המנהל הקהילתי "יובלים": מתנ"ס גדול על שם פיליפ לאון ובו שירותי חברה ותרבות רבים וכן מנהל השכונה; "בית טיילור" הוותיק השוכן ברחוב זנגוויל כולל מרכז ספורט גדול וגני ילדים מטעם המנהל הקהילתי. בשנות השישים של המאה העשרים פעלה בו הרקדנית רינה ניקובה שלימדה את ילדות השכונה בלט. מרכז "הסנפלד" ברחוב שטרן כולל גנים, מרחבי פעילות וספורט, מרכז תעסוקה, מועדון גמלאים ומרחב קהילתי; מתנ״ס ״בית רחל״ ברחוב אולסוונגר הכולל מרכז פעילות לגיל הזהב, פעילויות למשפחות, חוגים ומגרש דשא סינתטי לקטרגל.

 "הדסה הקטנה" 
אלפי תושביה של קריית היובל, ותיקים כעולים חדשים, היו זקוקים למרכז רפואי שייתן מענה בעת הצורך ברפואה דחופה, לטיפת חלב ולשירותים רפואיים נוספים. בשנות החמישים התגייסו נשות הדסה והקימו בשולי השכונה את קופת החולים שקיבלה את שמה הלא רשמי 'הדסה הקטנה', כנראה משום השייכות להדסה עין כרם, שפעלה בסמוך. 'הדסה הקטנה' הייתה גם מעין מרכז קהילתי של תושבי השכונה. האולם התחתון של המבנה שימש כספריה, בית כנסת, והתקיימו בו גם הקרנות סרטים, אירועי תרבות, חגיגות בר־מצווה ושמחות אחרות, שבהן נפגשו בני השכונה לחגוג יחדיו. בשנות האלפיים משמש המבנה עדיין כמרכז רפואי.
בספטמבר 2025 שינה המתחם את אופיו ואת ייעודו והוא משמש את "פריזמה", מרכז חדשנות חינוכי המיועד לרווחת תושבי השכונה והעיר ובייחוד את בני ובנות הנוער. פתיחת המרכז בשכונה נעשתה מתוך יוזמה של התושבין וצוות המנהל הקהילתי ובעידוד עיריית ירושלים.

 בתי ספר 
בשכונה קיימים מספר בתי ספר: בית הספר היסודי השכונתי הוותיק על שם גרשון אגרון הוא בית ספר ממלכתי. בית ספר תל"י בית וגן השוכן ברחוב וולטה עילית (במבנה בו שכן בית הספר הממלכתי ע"ש דוד סטון) ובית הספר הניסויי ארגנטינה. בית הספר הניסויי ארגנטינה כולל 4 גני ילדים מגיל 3 ועד חובה. לבית הספר אישור להתרחב לתיכון וחטיבת ביניים משנת 2019. סמוך לשכונה נבנו בתי ספר הנחשבים למצוינים ובהם בית הספר התיכון על שם מיי בויאר הנמצא בין שכונת קריית היובל לבין שכונת בית וגן, ובית הספר התיכון למדעים ולאמנויות. 

 ישיבות 
בשנת 2006 הוקמה בשכונה ישיבה לתורה מנהיגה בראשות הרב שמעון אור. בין השנים תשס"ח (2008) לתשע"ז (2017) שכנה בשכונה ישיבת הר המור. בשנת 2017 עברה לשכונה ישיבה חרדית "היכל יצחק" בראשות הרב ישראל לנדא. בשכונה נמצאת הישיבה התיכונית שפע - מקור חיים.

 ארגונים חברתיים 
בשכונה פועלים כמה ארגונים חברתיים כגון "מהפך" "בקהילה" ו"יובלים". ארגונים אלו פועלים בשיתוף עם המנהל הקהילתי לרווחת תושבים הנמצאים בסיכון רווחתי. בשכונה פועל גם בית חב"ד שמפעיל בית תמחוי, חלוקת מצרכי מזון, שיעורי תורה ופעילויות שונות. קבוצת "מצילות מזון" פעילה בשכונה ומפעילה שוק ירקות מוצלים אחת לשבוע בבית טיילור. בבית טיילור הוקמה, ביוזמה מקומית, חנות בגדים יד-שנייה הנקראת "טיילור מייד".

 תנועות נוער 
מספר תנועות נוער פועלות בשכונה: קן פעיל של תנועת הנוער "השומר הצעיר", שבט ותיק של תנועת הנוער הצופים העבריים, שבט היובל, וסניף פעיל של תנועת הנוער "בני עקיבא", שהוקם ב-1972; ב-2022 הוקם כפר סטודנטים של תנועת הבוגרים של בני עקיבא בשכונה. בשכונה גם שוכן קן קריית היובל של הנוער העובד והלומד.

 מכינה קדם צבאית 
בשנת 2010 הקימו קהילות הצעירים בשיתוף עם עמותת רוח חדשה מכינה קדם צבאית בקריית היובל, המכינה הירושלמית. חלק ממטרות המכינה הן להביא לתרומה משמעותית של חניכי המכינה לקהילה ולשכונה.

 גן המפלצת והפאב 
בתחומי קריית היובל, בפינת הרחובות טהון והנרייטה סולד, בסמיכות ל"הדסה הקטנה", נמצא גן רבינוביץ (המכונה: "גן המפלצת") ובו פסל המפלצת (ששמה האמיתי "גולם"), מתנת הפסלת ניקי דה סיינט־פאל לילדי ירושלים. האתר הוא אייקון ירושלמי אהוב במיוחד על ילדי ירושלים ובאים אליו מכל רחבי העיר. בסמוך לגן המפלצת נפתח בשנת 2016 פאב המפלצת - פאב קואופרטיבי שכונתי. הפאב ייחודי בכך שהוא מתנהל כקואופרטיב (אגודה שיתופית) ומופעל כולו על ידי חברי הקואופרטיב ומתנדבים מן הקהילה. זהו עסק ללא מטרת רווח המשמש כמקום מפגש לתושבי השכונה, וכן במה להופעות, הרצאות, פעילות לילדים וסרטים.

 דיור מוגן לקשישים 
בשנת 1984 החל לפעול מגדל נופים - דיור מוגן - ברח' הנרייטה סולד.

בשנת 1990 נבנה ברח' גואטמלה 3 מגדל דיור מוגן בן 10 קומות "הוד ירושלים". המודל הכלכלי ייחודי בכך שהדיירים הנם בעלי הדירות בטאבו (בניגוד למודל הפיקדון הנשחק או הליסינג המאפיינים את שוק הדיור המוגן) והם מנהלים את החיים באופן דמוקרטי. ועד הדיירים מחליט על אופי החיים וסוג השירותים שיקבלו כלל הדיירים. בין דייריו הראשונים היה גם טדי קולק, ראש עיריית ירושלים, אשר המשיך בתפקידו מהסוויטה. בשנת 2020 החלה בנייה של "הוד דניה" מול פארק דניה במודל דומה.

במאה ה-21
בעשור השני של המאה ה-21 החלה עיריית ירושלים לקדם בשכונה מספר תוכניות של פינוי בינוי, התוכנית המשמעותית מביניהם היא פרויקט "שדרות היובל", פרויקט פינוי-בינוי ברחוב טהון, שרוב המבנים בו יהרסו לטובת מגדלי מגורים וחזית מסחרית. רחוב טהון יורחב כך שיוכל לשמש בעתיד למעבר שלוחה של הרכבת הקלה בירושלים. לפי התוכניות, אוכלוסיית התושבים בקרית יובל, שמנתה ב-2018 כ–23 אלף איש, כמעט תוכפל ותגיע בתוך שני עשורים ל–45 אלף איש ויותר. הצפיפות המתוכננת תגיע ל–30 אלף איש לקמ"ר. התוכניות עתידות להוסיף לשכונה 3,100 דירות בפינוי־בינוי של שיכונים, חלקן בפינוי־בינוי ותמ"א 38 וחלקן בבנייה חדשה; ובנוסף מתוכננות 4,000 יחידות דיור לעשור השלישי של המאה ה-21 ועד 2040.

 התארגנות אקטיביסטית של תושבי השכונה 
בשנת 2021 התארגנה קבוצת תושבים בשכונה, במסגרת עמותת "יובלים 2041". יו"ר העמותה היא פרופסור עדי עמית תושבת השכונה וחברת סגל באוניברסיטה הפתוחה. מטרת ההתארגנות היא לעודד ולקדם תשתיות קהילתיות, פיזיות ותחבורתיות בשכונה. העמותה פעילה בין היתר, בתחומי ההתחדשות העירונית, היא שואפת לשמור על האינטרסים של התושבים בשכונה מול יזמי הנדל"ן, מול עיריית ירושלים ומול רשויות התכנון, ודואגת שיחד עם תוכניות הפינוי-בינוי המוסיפות מספר רב של דירות, ייבנו גם מבני הציבור ושאר התשתיות הנדרשות, כדי להבטיח התחדשות עירונית מקיפה ואיכותית.

קריית היובל בתרבות הישראלית

 השכונה בספר "בואי הרוח" 
בשנת 2007 הוציא הסופר הרב חיים סבתו, שבילדותו גר עם משפחתו בשכונה, את ספרו "בואי הרוח" המספר את סיפורו של נער צעיר, עולה חדש ממצרים, בשיכון עולים בית מזמיל ואת סיפורו של משה פרקש, ניצול שואה מהונגריה והמפגש ביניהם. עלילת הספר מתרחשת על רקע סיפורה של שכונת קריית היובל בעשורים הראשונים של מדינת ישראל, ומתארת גם את היחסים בין יוצאי ארצות אשכנז ויוצאי ארצות המזרח. גם בספרים נוספים של הרב סבתו השכונה תופסת מקום מרכזי. בספר תיאור מהימן של אתרים בשכונה, תיאור התושבים וההווי. כבר בעמוד הראשון מוצג "שיכון עולים בית מזמיל ליד המעברה של אזבסטונים". מתואר הווי השכונה: מפגשי שכנים ובעיקר שכנות, חבורות הילדים משחקות סטנגה, מעיפים טייארות (עפיפונים), קוטפים סברס ותאנים בוואדי של שכונת עין כרם הסמוכה. מתואר קיבוץ הגלויות בשכונה הכולל - רומנים, הונגרים, מצרים, מרוקאים. ישנו תיאור של חגיגות פורים ברחובות בית מזמיל : כל הילדים מחופשים לקאובוי או אינדיאני, והבנות למלכת אסתר או מלכת הלילה. מתוארת חווית הנסיעה באוטובוס קו 18 – תחנות עמוסות ואוטובוסים מלאים שאם בכלל מגיעים, לא עוצרים. 

בספר מתוארים אתרים שהיו במציאות וחלקם נותרו על כנם: בית ספר "ישורון", הרחובות יאנוש קורצ'אק, ניסן, אורוגוואי. תיאור של הדסה הקטנה "מבנה גדול ומרווח הבנוי שורות שורות של לבנים אדומות ולפניו מגרש גדול למכוניות". מסופר על מועדון "תקוותנו" ומתוארים הקיוסק של קדוש, המכולת של סגל והצרכנייה (ברחוב קליינמן) שעדיין קיימת. הדסה הקטנה מתוארת כמה פעמים בספר ובקומה התחתונה - הספרייה הגדולה לילדים עם "ספרנית חמורת סבר וממושקפת". הכוונה היא ללוקר שרלוטה שהייתה הספרנית שנים ארוכות. כן מוזכרים בתי כנסת, בניהם "זיכרון קדושים" ו"דוד משען". בית הכנסת "הדסה" שעבר ממבנה הדסה הקטנה לבניין אחר קיבל בהחלטת הגבאי משה פרקש את השם "יד אבי" על שם חלל צה"ל אבי בלום. אבי גדל בשכונה ברחוב בורוכוב, ונפל בסיני ביום האחרון של מלחמת יום הכיפורים. סבתו מתאר תושבים שאכן גרו בשנים המתוארות בשכונה, ביניהם פועלים קשי יום, עולים ממקנס, פז ומגדור במרוקו, ועולים מרומניה, והונגריה, ניצולי שואה. כל אוכלוסייה מתאפיינת במלבושיה השונים על פי מוצאה - המרוקאים במין מעיל לבן עם כובע, ההונגרים במעיל שחור וכיפה שחורה, ואוכלוסייה אחרת - פקידי קופת חולים - במכנסי חאקי וחולצה כחולה. יש המוזכרים בשמם: הרב שפיצר, הרב גוטהולד, הרשקוביץ מוכר הסודה, האחות גברת אולמי מהדסה הקטנה, רפאל וגרציה בן חיים ממקנס, הרב קופטייל, ראובן גבאי. רק על הרב גוטהולד ש"התהלך כמו אציל אנגלי" כותב סבתו שלא ברור איך הגיע לקריית היובל. 

 "בית מזמיל" ו"מיס אנטבה" 
בשנת 2023 הוציא ד"ר נמרוד לירם, שגדל בשכונה מגיל הגן ועד בית ספר תיכון, את הספר "בית מזמיל" ובו הוא מעלה את זכרונותיו מהחיים בשכונה. תקופת הזמן שאליה מתייחס לירם בספרו זהה פחות או יותר לתקופת הזמן המתוארת בספרו של סבתו.

חלקים מהסרט "מיס אנטבה" צולמו בבנייני המגורים ברחוב זנגוויל.

קישורים חיצוניים

 אתר ספסל- דרום מערב ירושלים 
 אתר יובלים



 שלומית פלינט, נורית אלפסי ויצחק בננסון, פעולה קבוצתית במרחב העירוני: התחרדותה של שכונת קריית היובל בירושלים כביטוי למפגש בין קולקטיביזם לאינדיבידואליזם. מגמות, מט(4), 2014






 שכונת קריית יובל באתר עיריית ירושלים

 הערות שוליים 

קטגוריה:ירושלים: שכונות
*
קטגוריה:בתי ספר יסודיים בישראל
קטגוריה:שכונות
קטגוריה:ירושלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:קריית היובל: אישים