תיקון סופרים

תיקון סופרים (או כינה הכתוב) הוא מונח מספרות חז"ל המצביע על שינוי במילים בתנ"ך מפאת כבוד האלוהים וכדומה. חז"ל מנו "תיקוני סופרים" בכמה מקומות בספרותם, ואלו מגיעים לכדי 18 תיקונים.

 מקור 
הראשון להשתמש בביטוי "תיקון סופרים" היה רבי סימון (שהיה אמורא); קודם לכן, התנאים השתמשו בביטוי "כינה הכתוב" ביחס לאותם פסוקים.

מדרש תנחומא מנה 16 תיקוני סופרים שערכו אנשי כנסת הגדולה במקרא, 3 מהם בתורה עצמה. לטענת המדרש, תיקונים אלו נעשו על ידי אנשי כנסת הגדולה:

בדומה לתנחומא, בקרב הפרשנים המסורתיים ישנם עוד הסוברים שמדובר בתיקונים מאוחרים, אך רוב הפרשנים המסורתיים מייחסים את תיקון הסופרים לכותב המקורי.

לעומתם, רוב החוקרים המודרניים מייחסים אותו לעריכה מאוחרת של הקורפוס המקראי. ישנם גם חוקרים הסבורים שחז"ל לא מנו את כל תיקוני הסופרים, ומנסים לזהות נוספים.

המהר"ל מתייחס לביטוי חזל"י זה בספרו תפארת ישראל בפרק ס"ו.

 אטימיולגיה 
בחלק מספרות חז"ל מכונה המונח בלשון 'תיקון סופרים', או 'תיקוני סופרים', אך יש מקומות בהם הוא מכונה 'כינה הכתוב', לדעת רש"י הוא מלשון שם כינוי, וכך הם דבריו בפירוש דברי המשנה "המכנה בעריות": 

 זהות המתקנים 
הפרשנים מתקשים בלשונות המדרשים השונים, מהם עולה כי התיקון נעשה בזמן מאוחר על ידי סופרים שונים, זאת בעקבות דברי התלמוד מהם עולה כי אנו מצווים להאמין שכל התורה הנמצאת בידינו היא זו שניתנה למשה רבינו בסיני ולא נעשה בה שום שינוי כלל, וכך הם דברי התלמוד:

לדעת המנחת שי לאחר שמביא את כלל השינויים של 'תיקוני סופרים, הוא מעיר:

פירוש זה אף עולה מדברי הרא"ם:

לדעת רבי יוסף אלבו תיקונים אלו מתייחסים למשה רבינו, ששינה כך על פי ציווי ה':

לדעת שד"ל לא היו כלל תיקוני סופרים, וכך הוא כותב לחברו יש"ר: 

שד"ל בצעירותו העלה השערה שהייתה מסורת קדומה על תוספת של חז"ל של תשע עשרה מילים למגילת קהלת כדי להוציא מידי כפירה. עם הזמן המסורת המדויקת נשכחה ורק זכרו שהיו תשעה עשר תיקונים ואז התאמצו למצוא בכל רחבי המקרא מקומות שייתכן שחז"ל שינו (על אף שאין הכרח לקרוא את הפסוקים בצורה שונה, לטענתו). שד"ל טען שמכיוון שמצאו שני תיקונים בפסוק אחד - "אַל נָא תְהִי כַּמֵּת אֲשֶׁר בְּצֵאתוֹ מֵרֶחֶם אִמּוֹ וַיֵּאָכֵל חֲצִי בְשָׂרוֹ" אז השתנתה המסורת מתשעה עשר תיקונים לשמונה עשר.

בזקנתו חזר בו שד"ל מטענתו שנוספו על ידי חז"ל מילים למגילת קהלת המקורית . עם זאת, ככל הנראה לא חזר בו מהשקפתו השוללת את תיקוני המקראות.

 רשימת התיקונים 
במדרשים שונים מופיעים תיקונים שונים שנעשו, ומספר התיקונים אינו אחיד. במדרש תנחומא מופיעה הרשימה הארוכה ביותר, והיא כוללת 18 תיקונים סופרים, ביניהם:

 תיקוני סופרים בתורה 
שלושה תיקונים בתורה מנויים במדרש תנחומא בשמות:
 "וְאַבְרָהָם עוֹדֶנּוּ עֹמֵד לִפְנֵי ה'" (בראשית יח, כב), וכפי שמבאר רש"י במקום: .
 "וְאִם כָּכָה אַתְּ עֹשֶׂה לִי הָרְגֵנִי נָא הָרֹג אִם מָצָאתִי חֵן בְּעֵינֶיךָ וְאַל אֶרְאֶה בְּרָעָתִי" (במדבר יא, טו), רש"י -.
 "אַל נָא תְהִי כַּמֵּת אֲשֶׁר בְּצֵאתוֹ מֵרֶחֶם אִמּוֹ וַיֵּאָכֵל חֲצִי בְשָׂרוֹ" (במדבר יב, יב), רש"י - .

 תיקוני סופרים בנביאים ובכתובים 
 , כאשר נבות היזרעאלי מואשם בכך שקילל את אלוהים, אך בספר תוקנה המילה ל"לברך" (לשון סגי נהור) מכיוון שלא ראוי ששמו של אלוהים יופיע ליד המילה קלל: "ברך נבות אלוהים ומלך" (). תיקון זה התבצע בשיטתיות בספרות ההלכה ואיסור קללת ה' קרוי בה ברכת ה'.

 : וַתֹּאמֶר לוֹ אִשְׁתּוֹ עֹדְךָ מַחֲזִיק בְּתֻמָּתֶךָ בָּרֵךְ אֱלֹהִים וָמֻת. (). גם כאן מתכוונת אשת איוב למילה "קָלֵּל" ולא למילה "בָּרֵךְ".
 איוב פרק ז, פס' כ': "חָטָאתִי, מָה אֶפְעַל לָךְ נֹצֵר הָאָדָם: לָמָה שַׂמְתַּנִי לְמִפְגָּע לָךְ; וָאֶהְיֶה עָלַי לְמַשָּׂא". היה צריך להיות כתוב: "ואהיה עליך למשא" כשהכוונה היא לקב"ה.
 איוב, פרק לב' פס' ב: בדברי אליהוא בן ברכאל. איוב שואל שאלות נגד הקב"ה, ושלושת רעיו מגמגמים בתשובתם ואינם מוצאים תשובה לטענת איוב ובכך מרשיעים את הקב"ה: "וּבִשְׁלֹשֶׁת רֵעָיו, חָרָה אַפּוֹ: עַל אֲשֶׁר לֹא-מָצְאוּ מַעֲנֶה-וַיַּרְשִׁיעוּ, אֶת-אִיּוֹב". היה צריך להיות וירשיעו את ה' אך מפאת כבוד ה' הדבר תוקן ל"וירשיעו את איוב".
 (זכריה ב יב): כי הנוגע בכם נוגע בבבת עינו. "עיני" היה לו לומר? אלא שכנהו הכתוב. כלומר, כביכול כלפי מעלן, וכנהו הכתוב, שהוא תיקון סופרים אנשי כנסת הגדולה.
 (מלאכי א יג): ואמרתם הנה מתלאה והפחתם אותי, אלא שכנהו הכתוב. כיוצא בו (שמואל א ג יג): בעוון אשר ידע כי מקללים להם בניו ולא כהה בם, אלא שכנהו הכתוב.
 (איוב ז כ): למה שמתני למפגע לך ואהיה עליך למשא, אלא שכנהו הכתוב. כיוצא בו (חבקוק א יב): הלא אתה מקדם ה' אלהי קדושי לא ימות, אלא שכנהו הכתוב.
 כ (ירמיהו ב יא): ההמיר גוי אלוהים והמה לא אלוהים ועמי המיר כבודי בלא יועיל, אלא שכנהו הכתוב. כיוצא בו (תהלים קו כ): וימירו את כבודי בתבנית שור אוכל עשב, אלא שכנהו הכתוב.
 (הושע ד ז): כבודי בקלון אמיר, אלא שכנהו הכתוב, כיוצא בו (איוב לב ג): ובשלשת רעיו חרה אפו על אשר לא מצאו מענה וירשיעו את איוב, אלא שכנהו הכתוב.
 (מלכים א יב טז): מה לנו חלק בדוד ולא נחלה בבן ישי לאהליך ישראל עתה ראה ביתך דוד וילך ישראל לאהליו,
 ו (דברי הימים ב י טז) לאלהיו.
 זכור תזכור ותשוח עלי נפשי (איכה ג כ).
 אולי יראה ה' בעיניו (שמואל ב טז יב).
 (יחזקאל ח יז): והנם שולחים את הזמורה אל אפי, והם תקנו אל אפם.
 שמואל א פרק ג - כי מקללים להם בניו. מקללים לי היה לו לומר, אלא שכנה הכתוב

ראו גם
 תורה מן השמים
ביקורת נוסח המקרא
תרגום השבעים

 לקריאה נוספת 
 אהרון מונדשיין, "רש"י, רשב"ם וראב"ע שונים משנתם בסוגיית "תיקון סופרים", עיוני מקרא ופרשנות, ח, מנחות ידידות והוקרה לאלעזר טויטו, רמת-גן תשס"ח, עמ' 436
 משה צפור, "לידתה וגלגוליה של המסורת על י"ח תיקוני סופרים", בתוך על מסירה ומסורת: פרקים בתולדות הפרשנות הקדומה של המקרא, תרגומו ומסירתו, תל אביב תשס"א, עמ' 79‑165
 נספח א - עזרא, אנשי כנסת הגדולה ונוסח כתבי הקודש, עמ' 43. בתוך: פסוקים שלא כתבם משה

 קישורים חיצוניים 
 כבוד ה' ו"תיקוני סופרים" בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא, הוראה וחינוך

הערות שוליים

*
קטגוריה:הטקסט המקראי
קטגוריה:מסורה
קטגוריה:פרשנות המקרא