מרסדס סוסה

מֶרסֶדֶס סוֹסָה (בספרדית: Haydée Mercedes Sosa; 9 ביולי 1935, טוקומאן – 4 באוקטובר 2009, בואנוס איירס) הייתה זמרת ארגנטינאית, הנערצת ברחבי אמריקה הלטינית ובייחוד במולדתה, וכן מוכרת בעולם כולו.

שירתה נבעה משירי העם הארגנטינאים, והיא בלטה בקול הקונטרה אלט העמוק שלה. דעותיה השמאליות מתחילת דרכה, שירי המחאה שלה וגלותה הכפויה מארצה, הפכו אותה לאחד הסמלים המובהקים של המאבק נגד השלטון הצבאי בארגנטינה. היא זכתה לכינויים כמו "קולהּ של דרום אמריקה", "הקול של חסרי הקול" וגם "השחורה" ("לָה נֶגְרַה"), בשל שיערה השחור הארוך.

 ביוגרפיה 
מרסדס סוסה נולדה בשנת 1935 בסן מיגל דה טוקומאן שבצפון ארגנטינה למשפחה ענייה מסטיסית ממוצא צרפתי-אינדיאני (קצ'ואה).

בגיל 14 זכתה, בזכות קולה המיוחד, בתחרות שירים ברדיו, שבה השתמשה בשם הבדוי גלאדיס אוסוריו (Gladys Osorio), והוחתמה על חוזה הופעות לחודשיים. תקליטה הראשון היה Canciones con Fundamento, אוסף שירי עם ארגנטינאים.

יחד עם בעלה הראשון, מנואל אוסקר מאטוס, ואמנים נוספים, הייתה סוסה בראשית שנת 1963 בין מייסדי תנועת Nuevo Cancionero ("זֶמֶר חדש"). התנועה קראה לפיתוח סגנון זֶמֶר לאומי, חוצה גבולות בין סוגות מוזיקליות, כגון הטנגו (שהיה פופולרי בערים הגדולות) והפולקלור (המקובל בפרובינציות), תוך התחדשות מתמדת והימנעות מהשפעות מסחריות. סוסה נמנתה עם הבולטים באנשי התנועה, ששלטה במוזיקה הפופולרית בארגנטינה בשנות ה-60 וה-70, והייתה חלק מגל של תנועות "השיר החדש" ברחבי אמריקה הלטינית בתקופה זו. בשנים הבאות הרבתה להופיע ולהקליט, והרחיבה את הרפרטואר שלה בשירים בעלי משמעות חברתית מכל רחבי אמריקה הלטינית. הנישואים לבעלה הראשון נמשכו שמונה שנים, ובן זוגה השני היה המוזיקאי Francisco Mazzitelli, שנפטר באופן פתאומי לאחר זוגיות שנמשכה 13 שנה. בעזרת Mazzitelli נסקה הקריירה שלה.

בשנת 1978, שנתיים לאחר שכת צבאית בארגנטינה תפסה את השלטון, הוזמנה מרסדס סוסה להופיע באולם קטן שנשכר על־ידי סטודנטים באוניברסיטת לה־פלטה, כ־60 קילומטרים מהבירה בואנוס איירס. כשהחלה לשיר את השיר "כשהאדמה תהיה שלי", פרצו לאולם עשרות שוטרים ועצרו אותה יחד עם עוד 350 סטודנטים. אירוע זה סימן את תחילת גלותה הכפויה מארצה. היא סיפרה בריאיון עיתונאי: "איש לא העז להתנקש בי, כפי שאיימו עלי רבות בכל השנים השחורות הללו, אולי כדי לא להפוך אותי לקדושה מעונה. הם העדיפו להשתמש בנשק ההשתקה. אסרו על השמעתם של עשרות שירים, אם בשל תוכנם ואם בשל זהותם של הכותבים או המלחינים. אפילו בשירי אהבה הם מצאו "חומר מתסיס וחתרני". רשתות הרדיו והטלוויזיה, שבראשן הועמדו אנשי צבא, הפסיקו פתאום להזמין אותי להופעות, והופעלו לחצים על אולמות בבעלות פרטית וציבורית כדי שיחרימו אותי". היא התמודדה במשך כמה שנים עם איומי רצח כלפיה וכלפי משפחתה, אך סירבה לעזוב את מולדתה. לבסוף, בעקבות החרם עליה, היא נאלצה לעזוב את ארגנטינה, תחילה לפריז ובהמשך למדריד. בזמן גלותה היא פרצה את גבולות הארצות דוברות הספרדית, וקצרה הצלחות בארצות־הברית וברחבי אירופה.

בשנת 1983, לאחר נפילת המשטר הצבאי בארגנטינה חזרה מהגלות. בתקופה זו החלה לשלב בסיבובי ההופעות שלה הופעות אורח של אמנים שונים ושל זמרים וכותבים צעירים, שזכו באמצעותה לחשיפה ראשונה בפני הקהל הרחב.

סוסה הייתה תומכת של הפרוניזם ותמכה בפוליטיקת שמאל במשך כל חייה. היא התנגדה לנשיאות קרלוס מנם, שכיהן בתפקיד בשנים 1989–1999, ותמכה בבחירתו של נסטור קירשנר, שהפך לנשיא ב-2003. סוסה הייתה שגרירת רצון טוב של אונסק"ו לאמריקה הלטינית ולקריביים.

בשנת 1999 השתתפה סוסה בהפקה של ה"מיסה קריאולה" מאת אריאל רמירז. השיר שלה Balderrama מופיע בסרט "צ'ה" משנת 2008, בכיכובו של בניסיו דל טורו, על המהפכן הארגנטינאי צ'ה גווארה.

בספטמבר 2009 אושפזה מרסדס בעקבות אי ספיקת כליות, וב-4 באוקטובר נפטרה בבית החולים. הלווייתה נערכה בקונגרס הלאומי של ארגנטינה, ואלפי אנשים הגיעו מכל רחבי ארגנטינה כדי להיפרד ממנה. מנהיגים מכל העולם מסרו את תנחומיהם, בהם נשיא ברזיל לולה דה סילבה, נשיא פרגוואי פרננדו לוגו, נשיאת צ'ילה מיצ'ל בצ'לט ונשיא ונצואלה הוגו צ'אווס. גם אומנים רבים הגיעו, כגון פיירו, ויקטור הרדיה, פז מרטינז ואלחנדרו לרנר, וכן מאמן נבחרת הכדורגל של ארגנטינה באותו זמן, דייגו מראדונה. ממשלת ארגנטינה הכריזה על שלושה ימי אבל.

 שיריה 
שמאל|ממוזער|250px|מרסדס סוסה עם פליקס לונה (עומד באמצע) ואריאל רמירס (ליד הפסנתר), 1972
שמאל|ממוזער|250px|מרסדס סוסה ב-1980
ממוזער|שמאל|250px|מרסדס סוסה (מימין) לצד נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר
סוסה הייתה זמרת מבצעת ולא חיברה את שיריה. היא שרה שירי עם, כמו גם שירים שנכתבו על ידי מיטב אמני ארגנטינה, למשל גוסטבו לגיסמון. בין שיריה הבולטים: "Gracias a la Vida" ("תודה על החיים") – מאת הזמרת הצ'יליאנית ויולטה פארה, שאותו הקליטה לראשונה ב-1971; "Alfonsina y el mar" ("אלפונסינה והים") – שירם של פליקס לונה ואריאל רמירס על המשוררת הארגנטינית אלפונסינה סטורני, שהתאבדה בטביעה בים, שאותו הקליטה ב-1969; ו-"Solo le pido a Dios" ("רק זאת אבקש מאלוהים") – שיר מחאה של לאון חייקו נגד אדישות לדיכוי, חוסר צדק ומלחמה.
פרסים והוקרה

 סוסה וישראל 
מרסדס סוסה זכתה לפופולריות רבה בישראל, הן בקרב יוצאי ארגנטינה ואמריקה הלטינית והן בקרב הקהל הרחב. היא הופיעה פעמים רבות בישראל, ושיתפה פעולה עם אמנים ישראלים, ביניהם: חוה אלברשטיין, שלמה יידוב ודויד ברוזה.

עד סוף שנות השבעים לא הייתה סוסה מוכרת לקהל הישראלי. היכרות ראשונה הייתה בתוכניות רדיו, בעיקר בגלי צה"ל, לאחר שדובי לנץ התוודע לשיריה והחל משלבם בתוכניות שבעריכתו. מאוחר יותר הוקדשו לה שלוש תוכניות מיוחדות בעריכתו של שמעון ברק, ואחת מהן שודרה ערב ביקורה הראשון בישראל בשנת 1980. סוסה הגיעה לישראל לראשונה בדצמבר 1980, בעת שחייה בגלות בצרפת, ביוזמתה של אורלי בייגל, לסיבוב הופעות שכוון לקהילת יוצאי דרום אמריקה, היא הופיעה בבנייני האומה בירושלים ובהיכל התרבות בתל אביב. אורלי בייגל הייתה עולה חדשה ממקסיקו שהכירה את המוזיקה של סוסה, יצרה איתה קשר, וארגנה את בואה בסיוע האמרגן שמואל צמח. סוסה התארחה בתוכנית יום השישי "שעה טובה" עם מני פאר, שהייתה אז בעלת אחוזי צפייה גבוהים במיוחד. במהלך התוכנית, היא סיפרה על גלותה ועל הקריירה שלה, וביצעה שני שירים. בביקור זה גילתה סוסה בישראל קרובת משפחה, דודה-למחצה (הסבא של מרסדס הוא אביה של הדודה) בשם רבקה מוזס. מוזס, זמרת בעצמה, קתולית במקור שהתגיירה ונישאה ליהודי, מתגוררת בקריית מוצקין, והשתיים נפגשו לראשונה במהלך אותו ביקור. מוזס מבצעת מאז את שיריה של סוסה בהופעות מחווה, ואף הקליטה אלבום עם ביצועיה לשירים.

בנובמבר 1983 הגיעה סוסה לסיבוב הופעות נוסף בישראל. בביקור זה שרה על הבמה עם חוה אלברשטיין את השיר "אלפונסינה והים": סוסה שרה בספרדית ואלברשטיין בעברית. ביוני 1988 שוב הגיעה סוסה להופעות בישראל, והפעם שרה עם שלמה יידוב. בביקור זה גם השתתפה בערב מחאה במועדון "צוותא" בתל אביב נגד המשטרים הדיקטטוריים בצ'ילה, ניקרגואה וארגנטינה, ערב שאורגן על ידי התאחדות יוצאי דרום אמריקה בישראל. בספטמבר 1991 ערכה סוסה שתי הופעות בישראל. בנוסף השתתפה בטקס נטיעת עצים, ביער שניטע לזכר הנעדרים מתקופת הדיקטטורה הצבאית בארגנטינה.

בעת ביקורה בישראל בשנת 1996 ביצעה סוסה עם אביב גפן את השיר "לבכות לך" לזכרו של יצחק רבין, שאותו שילבה גם בהופעתה. כמו כן הקליטה דואטים עם דויד ברוזה וחוה אלברשטיין.

באפריל 2000 נערך לכבודה טקס באוניברסיטת תל אביב וסוסה מונתה להיות היועצת האקדמית של מכון מרטין פיארו ללימודי מוזיקה פולקלורית בפקולטה לאומנויות ע"ש יולנדה ודויד כץ..

בשנת 2000 הופיעה סוסה בישראל בהיכל התרבות בתל אביב, כשבהופעה השתתפו אומנים ישראלים יוצאי דרום אמריקה: מרסלו זובר, קלאודיו כהן טריקה ופרננדו קנוף. בהופעה השתתף גם מתי כספי. באותו ביקור הופיעה גם לאה שבת עם סוסה ב"היכל התרבות", ושרה איתה ביחד את השיר "קומו לה סיגרה" ("כמו הצרצר").

שירה המפורסם "Alfonsina y el mar" תורגם לעברית ובוצע על ידי "הפרברים" בשם "אלפונסינה והים". אהוד מנור ורחל שפירא תרגמו שירים נוספים שלה, ומיטל טרבלסי מופיעה בתוכנית משיריה המתורגמים בשם "תודה לחיים" (כשם אחד משיריה). גם המוזיקאי אבישי כהן (נגן הקונטרבס) חידש שיר זה באלבומו "Aurora".

במאי 2001 קיבלה מרסדס סוסה את אות אשת המופת באוניברסיטת חיפה ושרה את שירו של אביב גפן "לבכות לך" ומשיריה.

בשנת 2005 הוציא דויד ברוזה את השיר "Me Muero" ("אני מת"), בביצוע משותף עם מרסדס סוסה. שיתוף הפעולה המוזיקלי בין השניים החל בשנת 2002, כאשר פנה המפיק הספרדי אלחו סטיבל לדויד ברוזה, וביקש ממנו שישתתף באלבום דואטים לזכרו של המשורר המקסיקני, חיימה סבינס. השיר 'Me Muero' נכתב על ידי סבינס ועובד על ידי ברוזה, שביקש מסטיבל לצרף לשיר את מרסדס סוסה.

באוקטובר 2008 הגיעה סוסה לישראל בפעם האחרונה לחמש הופעות, במסגרת ערב שנקרא Corazon Libre ("לב חופשי") בליווי תזמורת של שישה נגנים ואורחים. סוסה הופיעה בין השאר בהיכל התרבות בת"א, בהיכל הקונגרסים בחיפה ובבנייני האומה בירושלים. בנוסף השתתפה בחגיגות העשור למרכז פרס לשלום.

דיסקוגרפיה
במשך חייה, הוציאה סוסה עשרות תקליטים:
<div class="mw-content-ltr">

קישורים חיצוניים




 , 31 בינואר 2019


לאחר מותה








הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוזיקאים ארגנטינאים
קטגוריה:זמרות ארגנטינאיות
קטגוריה:זמרים ארגנטינאים
קטגוריה:נואבה קנסיון
קטגוריה:המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983)
קטגוריה:זוכות פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:זוכי פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:פעילות חברתיות ארגנטינאיות
קטגוריה:פעילים חברתיים ארגנטינאים
קטגוריה:ארגנטינאיות שנולדו ב-1935
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ארגנטינאיות שנפטרו ב-2009
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-2009