פרידריכסהיין

פרידריכסהיין (בגרמנית Friedrichshain) היא שכונה במזרח ברלין. היא גובלת בשכונות הבאות: פרנצלאור ברג בצפון-מערב, מיטֶה בצפון, קרויצברג במערב, ליכטנברג בדרום-מזרח וטרפטו בדרום.

השכונה קרויה על שם הפארק המצוי בגבולה הצפוני עם פרנצלאואר ברג, פארק פרידריכסהיין (Volkspark Friedrichshain).

בשנת 2001, במסגרת רפורמת השכונות, אוחדה פרידריכסהיין עם קרויצברג. הרובע המוניציפלי המאוחד נקרא באופן רשמי קרויצברג-פרידריכסהיין, והוא מנוהל על ידי אותה מנהלת רובע (בורגראמט), אך בפי התושבים והמבקרים נשמרים ההפרדה והשמות הנפרדים.

 היסטוריה 

השכונה נוצרה בשנות ה-20 כרובע של מעמד הפועלים, כאשר ברלין הגדולה נוצרה בעקבות משאל-עם, ואיחדה תחת השם ברלין גם ערים סמוכות. פרידריכסהיין איחדה את פרנקפורטר פורשטאדט (Frankfurter Vorstadt), שהייתה כבר חלק של ברלין קודם לכן, עם הכפרים בוקסהאגן (Boxhagen) ושטראלאו (Stralau). שמה נלקח מהפארק העממי פרידריכסהיין, שתוכנן ב-1840 במלאת מאה שנה להכתרתו של פרידריך הגדול. רוב השכונה יושבה בתהליך התיעוש במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. גם פתיחת קו הרכבת בין ברלין לפרנקפורט על האודר, שתחנתו הסופית הייתה בשכונה זו, ליד תחנת הרכבת Ostbahnhof של היום, תרמה לגדילת השכונה ולפתיחת מפעלי המים הראשונים ב-1865. בשנים הראשונות של המאה ה-20, המעסיק הגדול ביותר בשכונה היה מפעל הבלמים של קנור (Knorr). הרחוב Knorrpromenade, אחד מרחובותיו היפים ביותר של הרובע, נבנה כדי לשכן את מנהלי החברה, וגם היום הרחוב שונה משאר רחובות הרובע ובתיו מפוארים יותר.

עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, נקרא הרובע על שם הורסט וסל, כותב ההמנון הנאצי, שנורה כנראה על ידי קומוניסט ב-1930.

במהלך מלחמת העולם השנייה, פרידריכסהיין הייתה בין השכונות שנפגעו ביותר, כיוון שבעלות הברית כוונו בהפצצותיהן על מבני התעשייה ברובע לאחר סיום המלחמה, הגבול בין האזור שבשליטה אמריקאית ורוסית הפריד בין רובע זה לבין קרויצברג.

שדרת סטלין (Stalinallee), שב-1961 שונה שמה לשדרת קרל מרקס (Karl-Marx-Allee) ובחלקה שדרת פרנקפורטר (Frankfurter Allee) נבנתה בשנות ה-40 המאוחרות ובתחילת שנות ה-50 כפרויקט יוקרתי. הארכיטקטורה היא סוציאליסטית טיפוסית. הייתה זו גם השכונה בה פעלה במיוחד ההתקוממות של שנת 1953, בה העלאת מכסות העבודה הובילו למחאות בכל רחבי גרמניה המזרחית אשר דוכאו בהתערבות סובייטית. ההתקוממות בשכונה מוזכרת בקצרה בסרט "להתראות לנין" (Goodbye Lenin).

 אופי הרובע 

לאחר נפילת חומת ברלין בנובמבר 1989 ואיחוד גרמניה באוקטובר 1990, פרידריכסהיין זכתה לשם של רובע צעיר ודינמי, הודות לשכר דירה נמוך, דירות ריקות רבות שפלשו לתוכן ("סקווטים"), שמשכו פנקיסטים, אנרכיסטים וצעירים רבים ממערב ברלין.

יחד עם פרנצלאואר ברג, מיטה וקרויצברג, פרידריכסהיין נחשבת היום לאחד הרבעים האופנתיים ביותר בברלין, והיא בסיסן של חברות עיצוב ומדיה רבות, כולל מרכזה של MTV במרכז אירופה. היא ידועה בבארים, במועדונים, בבתי הקפה המרוכזים בסביבת רחוב סימון דאך (Simon-Dach-Straße) ובכיכר בוקסהגנר (Boxhagener Platz), בה מתקיים בכל יום שבת שוק איכרים תוסס, המוכרים תוצרת אורגנית ביתית וביום ראשון שוק פשפשים, בו ניתן למצוא מזכרות ופריטים רבים מגרמניה המזרחית. מספר מועדונים אלטרנטיביים פזורים בסביבות רחוב ריגאר וברחובות הקרובים לתחנת הרכבת התחתית זאמריטר שטראסה (Samariter Straße), רבים מהם בסקווטים.

כיום נותרו מעט סקווטים המרוכזים בעיקר ברחוב ריגאר (Rigaer Straße) וברחוב קרויציגר (Kreuziger Straße). האווירה בשכונהפרידריכסהיין היא רובע ומחולקת למספר "שכונות" הקרויות Kiez (קיץ) בדיאלקט הברלינאי זו של פרידריכסהיין היא עדיין יותר פאנקיסטית, אנרכיסטית ואלטרנטיבית מאשר בשכונות האחרות בברלין. עם זאת, מחירי הדירות עלו רבות בעקבות ההגירה הגדולה לעיר וישנם אזורים שהפכו להיות "יאפים", במיוחד עקב שיפוץ מסיבי של רוב בתי השכונה.

 נקודות עניין 

 איסט סייד גאלרי - East Side Gallery - שריד של חומת ברלין בן 1.3 ק"מ, שלא נהרס וצויר על ידי אמנים.
 קרל מרקס אלה - Karl-Marx-Allee - השדרה הסטאליניסטית של מזרח ברלין עם ארכיטקטורה ורוחב מרשימים, בה עברו המצעדים הקומוניסטיים.
 פאבים ובתי-קפה באזור רחוב זימון דאך (Simon-Dach-Straße).
 שוק האכרים ביום שבת ושוק הפשפשים ביום ראשון בככר בוקסהאגן (Boxhagener Platz).

 הגשר האדום המחבר את הרובע עם קרוייצברג, Oberbaumbrücke.
 תחנת הרכבת המזרחית של ברלין (Berlin-Ostbahnhof).

 הערות שוליים 

קטגוריה:ברלין: שכונות