תיאטרון בית ליסין

250px|ממוזער|שמאל|שלט בכניסה לבית ליסין המחודש
250px|ממוזער|שמאל|הבניין הראשון של תיאטרון בית ליסין ברח' ויצמן
תיאטרון בית ליסין ע"ש ברוך איבצ'ר הוא תיאטרון ישראלי בבעלות עיריית תל אביב השוכן בתל אביב. ציפי פינס היא המנכ"לית והמנהלת האמנותית של התיאטרון, ששם דגש על מחזאות ישראלית אקטואלית במקביל לקלסיקות מן העולם. התיאטרון נחשב לשלישי בגודלו וחשיבותו בישראל אחרי הבימה והקאמרי.

היסטוריה
תיאטרון בית ליסין נוסד בשנת 1980 כמועדון התיאטרון של ההסתדרות הכללית באולם הקטן שברחוב ויצמן. באולם פעל "מועדון בית ליסין" ונערכו בן הופעות והצגות. מ-1980 החל לפעול כתיאטרון רפרטוארי ביוזמת יעקב אגמון, לאחר שהמבנה שופץ והותאם להפקות תיאטרון, ובכך החליף את תיאטרון האהל התיאטרון הקודם של ההסתדרות שנסגר ב-1969.

בשנת 1993 מונתה ציפי פינס למנכ"לית ולמנהלת האמנותית של התיאטרון, ובשנת 1995 מונה אבישי מילשטיין לתפקיד דרמטורג התיאטרון. משנת 2006 ועד 2013 שימש הלל מיטלפונקט מחזאי הבית והיועץ האמנותי של התיאטרון.

בשנת 2003 עבר התיאטרון לפסאז' הוד ברחוב דיזנגוף 101, למבנה בו פעל קודם לכן התיאטרון הקאמרי.

בשנת 2010 יזמה עיריית תל אביב שיפוץ וחידוש בניין התיאטרון ופסאז' הוד בתקציב של כ-110 מיליון שקלים. במסגרת השיפוץ רכשה העירייה את קולנוע הוד בקומת הקרקע ובמרתף. המתחם הפך לאולם בן 380 מקומות ישיבה, כחלק ממתחם התיאטרון. כמו כן שופץ אולם הבית של התיאטרון שבו 830 מקומות ישיבה, ונבנו מחדש האכסדרה, הבמה וחדרי האמנים, וכך גם מתקני הבמה ומערכות ההגברה והתאורה.

במהלך השיפוץ התיאטרון הציג באולמות בית ציוני אמריקה, מוזיאון א"י ובית החייל בת"א, וכן ברחבי הארץ.

בספטמבר 2019 נחנך המשכן החדש עם המחזה "משפחה חמה" מאת ענת גוב. החל בדצמבר 2019 נקרא התיאטרון על שמו של איש העסקים הישראלי ברוך איבצ'ר, לאחר שהעביר תרומה של 25 מיליון ש"ח, מאז קרוי בית ליסין ע"ש ברוך איבצ'ר.

עמותת תיאטרון בית ליסין בדיזינגוף המנהלת את התיאטרון היא תאגיד עירוני הנמצא בבעלות עיריית תל אביב-יפו וההסתדרות הכללית. החל משנת 2004 יו"ר העמותה הוא עוזי ברעם.

 חזון אמנותי 
במהלך השנים העלה התיאטרון יותר מאלף הצגות ומחזות אירופיים ואמריקניים מודרניים-עכשוויים וכן הצגות מקור. ברוח חזונה האמנותי של ציפי פינס החל התיאטרון לשים דגש על יצירות ישראליות-מקוריות, שרובן משקפות את המצב החברתי-פוליטי בישראל.

מדי שנה מעלה התיאטרון 10–12 הפקות חדשות, בהן לפחות 3–4 פרמיירות של מחזות ישראלים חדשים. שאר הרפרטואר מורכב ממחזות אקטואליים מהתיאטרון העולמי ועיבודים חדשים לקלאסיקות וקלאסיקות מודרניות.

בדצמבר 2013, הוגשה לבית המשפט המחוזי בת"א תביעה כנגד תיאטרון בית ליסין והמחזאי הלל מיטלפונקט בגין הפרת זכויות יוצרים. לטענת התובע, המחזאי רון גואטה, מחזהו של הלל מיטלפונקט, "מקסי ואני" הועתק מהמחזה שלו "אדמונטון" שבו צפה מיטלפונקט בהיותו מחזאי הבית של בית ליסין ושופט מטעם התיאטרון בתחרות לגילוי מחזות חדשים שהתקיימה במסגרת פסטיבל "פותחים במה" 2010. התביעה נתמכה בחוות דעת של הפרופסור לתיאטרון שמעון לוי ראש החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב לשעבר. בחוות הדעת כתב פרופ' לוי: "להערכתי, זה מקרה ברור ומוכח של גנבה ספרותית" וכן: "מקריאה בשני המחזות עולה בבירור שמיטלפונקט נטל מיצירתו המקורית של גואטה את הרעיון העיקרי, את התמה, את מרכיבי העלילה, את הקונפליקטים, את הדמויות, ועוד כהנה וכהנה מרכיבים טקסטואליים, מבניים ותמטיים במרקם הדרמטי".

 ביקורת על מדיניות אמנותית 
לצד פעילותו הרבה בהעלאת מחזות ישראליים, ספג תיאטרון בית ליסין ביקורת מצד יוצרים ואנשי תיאטרון על העדפה בולטת למחזאות ריאליסטית וקונבנציונלית, ועל מיעוט יחסי ביצירות חדשניות מבחינה צורנית. לטענת המבקרים, מדיניות הרפרטואר של התיאטרון – בדומה לתיאטראות רפרטואריים נוספים בישראל – נוטה להעדיף הפקות בטוחות מבחינה מסחרית, לעיתים קרובות עיבודים לסרטים מצליחים, על פני מחזאות מקורית ניסיונית או פוליטית. ביקורת זו עלתה במיוחד מצד מחזאים צעירים ומחזאיות שפועלים גם מחוץ לישראל, אשר טענו כי מחזותיהם נדחים או מותאמים לשפה בימתית שונה כדי להציגם בארץ. מאיה ערד יסעור, מחזאית ישראלית שמרבית יצירותיה מועלות בתיאטראות בגרמניה, ציינה כי הפקה יחידה של מחזה פרי עטה בתיאטרון בית ליסין עברה התאמות רבות לטעם הקהל המקומי. לדברי אנשי תיאטרון שונים, חסר כיום בתיאטרון הישראלי "דור ביניים" של מחזאים פעילים ומבוססים, בין היתר בשל מעבר כותבים מוכשרים לתחום הטלוויזיה והקולנוע, אשר מציעים תנאים פתוחים ונסיוניים יותר לכתיבה.נירית אנדרמן, "הדור החדש של המחזאים? הם פשוט כותבים לטלוויזיה", הארץ, 6 ביוני 2025 

 הפקות שהועלו 
בין ההפקות הבולטות שעלו במאה ה-21 בתיאטרון:
 "אבודים ביונקרס" מאת ניל סיימון ובכיכובה של זהרירה חריפאי.
 "תפוחים מן המדבר", "רוחל'ה מתחתנת", "האורחת" ו"סינית אני מדברת אליך" מאת סביון ליברכט.
 "קפה ערבה" מאת גורן אגמון ובכיכובם של יורם טולדנו, אסי לוי ועליזה רוזן ו"עלמה ורות" בכיכובה של יונה אליאן.
 "מייק", מחזמר העוסק בסיפור חייו של מייק בראנט, בהשתתפותם של דן שפירא, מיה דגן, יונה אליאן ושלמה וישינסקי.
 "אחרון ימיה" מאת גדי ענבר ובכיכובם של מרים זוהר ואילן דר.
 "מכולת" מאת הלל מיטלפונקט ובכיכובה של תיקי דיין (קופרודוקציה בשיתוף התיאטרון הקאמרי).
 "אחים בדם", מחזמר מאת וילי ראסל.
 "חתולה על גג פח לוהט" ו"ביבר הזכוכית" מאת טנסי ויליאמס.
 "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" עיבוד מאת סיימון סטיבנס לרומן באותו השם מאת מארק האדון.
 "המוגבלים" מאת גור קורן.
 "האבא" מאת פלוריאן זלר ובכיכובו של ששון גבאי.
 "החדר האחורי" מאת עדנה מזי"א.
 "אהבת מוות" מאת ענת גוב בכיכובה של ליליאן ברטו.
 "פולישוק" מאת שמואל הספרי בכיכובו של ששון גבאי.
 "הקומה השלישית" מאת דפנה אנגל מחרז, על פי סיפור של אשכול נבו בכיכובם של יונה אליאן ואילן דר.
 "מלך הכלבים" מאת יואב שוטן-גושן ועירד רובינשטיין, עיבוד חדש למחזה "מאטקע (מוטקה) גנב" מאת שלום אש.
 "הסודות" מאת הדר גלרון, בהשראת התסריט של הסרט "הסודות" שכתבו הדר גלרון ואבי נשר.
"משפחה חמה" מאת ענת גוב ובכיכובה של תיקי דיין.
 "היורשת" מאת גורן אגמון ובכיכובה של רבקה מיכאלי.
"הגלולה" מאת רוני סיני ובכיכובם של רבקה מיכאלי ושלמה וישינסקי.
"אפס ביחסי אנוש" מחזה מוזיקלי מאת אורן יעקובי. מבוסס על הסרט המצליח שכתבה טליה לביא.
"עבדאללה שוורץ" מאת רמי ורד
"לעבור את הקיר" מאת אורן יעקובי על פי סרטה של רמה בורשטיין.

ראו גם
 בית ליסין הבניין הראשון של התיאטרון

קישורים חיצוניים










הערות שוליים

קטגוריה:רחוב דיזנגוף
בית ליסין
קטגוריה:ההסתדרות הכללית