נשים בממשלות ישראל

מאז קום המדינה ועד היום מונו 32 נשים כשרות בממשלות ישראל ו-16 נשים כסגניות שר. על אף מיעוט הנשים בתפקידים אלו, ישראל היא בין המדינות המעטות בהן כיהנה אישה כראש הממשלה, אך מלבד עובדה זו, ישראל מפגרת אחר רוב מדינות העולם המערבי בשיעור הנשים בממשלה. נכון ליוני 2025, בממשלת ישראל השלושים ושבע מכהנות חמש שרות.

החל משנות ה-90 מהוות הנשים כ-6% עד 33% מממשלות ישראל. לשם השוואה, במדינות סקנדינביה אחוז הנשים בממשלה הוא בין 40% ל-50%, במדינות צפון אמריקה ובמערב אירופה כ-20%. הממוצע הישראלי דומה לממוצע ביפן ובמדינות דרום אמריקה.

תת הייצוג של נשים, הן בממשלות ישראל, בפוליטיקה המקומית ובתפקידים בכירים במשק בולט במיוחד לאור העובדה שפערי ההשכלה הפורמלית בין גברים ונשים בישראל החל משנות ה-80 וה-90 אינם ממשיים. אנשי מדעי החברה רואים בנרטיב הביטחוני וההפרדה בין הספרה הפרטית למול הספרה הציבורית כשתיים מהסיבות המרכזיות לפערי הייצוג בין גברים ונשים בכניסה לחיים הציבוריים בישראל, ולפיכך גם כזו המשפיעה על נשים בעמדות כוח כמו הממשלה. עם זאת, החל משנות ה-90 ניתן היה לראות ייצוג הולך וגובר של נשים בתפקידים אלו, אך עדיין במספרים נמוכים יחסית לייצוג הגברי.

עד תום ממשלת ישראל השלושים וארבע, מעולם לא כיהנו יותר מארבע נשים בו זמנית כשרות, גם כאשר הממשלה מנתה יותר מ-20 שרים. בממשלת ישראל השלושים וחמש, לראשונה, הגיע מספר השרות המכהנות בו זמנית, לשמונה. הן היוו כ-23.5 אחוזים מכמות השרים. בממשלה לאחריה היו תשע, המהוות שליש ממספר כלל חברי הממשלה.

המשרדים הנפוצים בהם נשים כיהנו היו המשרד להגנת הסביבה, המשרד לשוויון חברתי, משרד החינוך, משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה, משרד העלייה והקליטה, משרד התפוצות, משרד התרבות והספורט ומשרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות. משרדים נוספים בהם כיהנו נשים היו משרד החוץ, משרד האנרגיה, משרד הבינוי והשיכון, משרד הבריאות, משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, משרד הכלכלה והתעשייה, משרד המשפטים, משרד הרווחה והביטחון החברתי, משרד הפנים, משרד התקשורת, המשרד לשיתוף פעולה אזורי, משרד התיירות, משרד העבודה והמשרד לנושאים אסטרטגיים.

מעולם לא כיהנה אישה כשרה במשרד הביטחון או במשרד לביטחון הפנים, כמו גם במשרד האוצר, המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, המשרד לשירותי דת, משרד ירושלים ומסורת ישראל ומשרד המורשת. אף אישה לא כיהנה כסגנית ראש הממשלה מאז קום המדינה, אך אישה אחת, ציפי לבני, כיהנה כממלאת מקום ראש הממשלה.

תפקידים בכירים - נשים בממשלות ישראל
תפקיד/משרד  שם  תאריך ראש הממשלה  גולדה מאיר  1969–1974 ממלאת מקום ראש הממשלה  ציפי לבני 2006–2009 משרד החוץ גולדה מאיר 1956–1966 ציפי לבני 2006–2009 משרד החינוך שולמית אלוני1992–1993 לימור לבנת 2001–2006 יולי תמיר2006–2009יפעת שאשא-ביטון2022–2021 משרד הכלכלה  דליה איציק 2001–2002אורנה ברביבאי2022–2021 משרד החקלאותציפי לבני 2002–2003אורית נוקד2011–2013 משרד המשפטים ציפי לבני 2004–20062013–2014איילת שקד 2015–2019 משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים גולדה מאיר 1949–1956אורה נמיר  1992–1995 משרד הבריאות שושנה ארבלי-אלמוזלינו 1986–1988 יעל גרמן  2013–2014 משרד הבינוי והשיכון  ציפי לבני 2004–2005 יפעת שאשא-ביטון  2019-2020משרד התחבורה והבטיחות בדרכיםמירי רגב2021–2020מאז 2022מרב מיכאלי2022–2021 משרד התקשורת  שולמית אלוני 1993–1996 לימור לבנת 1996–1999 דליה איציק 2005 משרד התיירות  רוחמה אברהם 2008–2009אורית פרקש-הכהן2020-2021 משרד להגנת הסביבה אורה נמיר  1992 יהודית נאות  2003–2004 דליה איציק 1999–2001גילה גמליאל2021–2020תמר זנדברג2021-2022עידית סילמןמאז 2022המשרד לעניינים אסטרטגייםאורית פרקש הכהן2021–2020 משרד העלייה והקליטה  יולי תמיר 1999–2001ציפי ליבני2003-2004 סופה לנדבר 2009–20152016–2018פנינה תמנו-שטה2022–2020משרד התרבות והספורט לימור לבנת  2009–2015 מירי רגב  2015–2020 המשרד לשוויון חברתי  גילה גמליאל  2015–2020מירב כהן2020-2021
2022–2021מאי גולןמאז 2024משרד התפוצותציפי חוטובלי 2020עומר ינקלביץ'2021–2020המשרד לחיזוק וקידום קהילתיאורלי לוי-אבקסיס2021–2020משרד ההתיישבותציפי חוטובלי 2020אורית סטרוק מאז 2022 משרד הפנים איילת שקד  2022–2021 משרד האנרגיה והמים קארין אלהרר  2022–2021משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיהאורית פרקש הכהן2021–2022גילה גמליאלמאז 2024משרד ההסברהגלית דיסטל-אטבריאן2023המשרד לקידום מעמד האישהמאי גולן2023–2024משרד המודיעיןגילה גמליאל2022–2024
גולדה מאיר היא האישה היחידה אשר כיהנה כראש ממשלת ישראל. היא נבחרה לתפקיד מעט לפני הבחירות לכנסת השביעית, בשנת 1969, לאחר פטירתו של לוי אשכול, והתפטרה בשנת 1974. מאיר שימשה כשרה מממשלת ישראל הראשונה שהושבעה במרץ 1949, בה שימשה כשרת העבודה והביטוח העממי, תפקיד בו החזיקה עד 1956, כשהתמנתה לשרת החוץ, תפקיד בו כיהנה כעשור עד 1966. בנוסף למאיר כיהנה ציפי ליבני כשרת חוץ בממשלת ישראל השלושים ואחת (2006–2009). לבני היא גם האישה היחידה אשר כיהנה בתפקיד השני בחשיבותו בממשלת ישראל, ממלאת מקום ראש הממשלה. לבני היא השרה שכיהנה במספר הרב ביותר של משרדים - 6 משרדי ממשלה שונים (בנוסף למשרת שרה ללא תיק): החוץ, החקלאות, המשפטים, הבינוי והשיכון, שיתוף פעולה אזורי והעלייה והקליטה.

עם סיומה של גולדה מאיר בתפקיד ראש ממשלת ישראל בשנת 1974, עברו 12 שנה עד שאישה מונתה לשרה עם משרד, כאשר שושנה ארבלי-אלמוזלינו מונתה לשרת הבריאות. ב-1992 מונתה שולמית אלוני לעמוד בראשות משרד אחר, משרד החינוך.

תפקידים בכירים נוספים שבהם כיהנו נשים הם משרד החינוך אשר היה בראשות נשים כתשע שנים במצטבר, מתוכן כחמש שנים על ידי לימור לבנת, והשאר על ידי שולמית אלוני ויולי תמיר. גם במשרד התקשורת החזיקו נשים כשבע שנים במצטבר, מתוכן שש שנים בין שנת 1993 ועד 1999 על ידי שולמית אלוני ולימור לבנת ושנה נוספת על ידי דליה איציק, לימים יו"ר הכנסת. משרד המשפטים אויש על ידי ציפי לבני ואיילת שקד.

סקירה היסטורית
עד שנות ה-70
שמאל|ממוזער|240px|גולדה מאיר בפגישה בבית הלבן, 1973
מהממשלה הראשונה ועד הממשלה ה-12, ולאורך כל אותה תקופה, כיהנה רק גולדה מאיר כשרה בממשלות ישראל. מאיר, אשר החלה כמזכירת מועצת הפועלות בהסתדרות, התקדמה לתפקיד מנהלת המחלקה המדינית בסוכנות היהודית ובהמשך שימשה כצירה במוסקבה. במרץ 1949 שבה מאיר לישראל, ונבחרה מטעם מפא"י בבחירות לאספה המכוננת וכיהנה כשרת העבודה והביטוח העממי. מאיר המשיכה בתפקיד זה ב-7 ממשלות שונות ותחת כמה בן-גוריון ושרת. לאחר התפטרות משה שרת מתפקיד שר החוץ ביוני 1956 (שלושה חודשים לתוך כהונת ממשלת ישראל השביעית) התקדמה לתפקיד שרת החוץ בו כיהנה כ-10 שנים עד שנת 1966.

לאחר הפסקה של 3 שנים, בהן כיהנה מאיר כמזכ"לית מפא"י, נבחרה כמועמדת פשרה בין מועמדים שונים, לעמוד בראש המערך השני וכראש הממשלה, ולאחר מכן נבחרה גם בבחירות לכנסת השביעית, בשנת 1969 לאחר זכיית המפלגה במרב המנדטים בשנית כראש ממשלת ישראל. על אף היותה אישה, לא הייתה ידועה כפמיניסטית ולא מינתה אף אישה נוספת כשרה בממשלתה.

בזמן כהונתה של מאיר, כמות הנשים נעה בין 10 ל-14 בממוצע בכל כנסת, רובן ממפלגת פועלי ארץ ישראל ובהמשך ממפלגת העבודה הישראלית והמערך. דווקא בבחירות בהן נבחרה מאיר לראש הממשלה, הבחירות לכנסת השביעית, היה מספר הנשים בכנסת הנמוך ביותר עד אותו הזמן, 8 נשים בלבד.

ממשלה  שם  תפקיד  תאריךכנסת ראשונההממשלה ה-1 גולדה מאיר שרת העבודה והביטוח העממי  מ-10 במרץ 1949 עד 1 בנובמבר 1950 הממשלה ה-2גולדה מאיר שרת העבודה והביטוח העממי מ-1 בנובמבר 1950 עד 8 באוקטובר 1951כנסת שנייה הממשלה ה-3גולדה מאיר שרת העבודה מ-8 באוקטובר 1951 עד 24 בדצמבר 1952הממשלה ה-4גולדה מאיר שרת העבודה מ-24 בדצמבר 1952 עד 26 בינואר 1954הממשלה ה-5גולדה מאיר שרת העבודה מ-26 בינואר 1954 עד 29 ביוני 1955הממשלה ה-6גולדה מאיר שרת העבודה מ-29 ביוני 1955 עד 3 בנובמבר 1955כנסת שלישיתהממשלה ה-7גולדה מאיר שרת העבודה מ-3 בנובמבר 1955 עד 19 ביוני 1956 גולדה מאיר שרת החוץ מ-19 ביוני 1956 עד 7 בינואר 1958 הממשלה ה-8גולדה מאיר שרת החוץ מ-7 בינואר 1958 עד 17 בדצמבר 1959כנסת רביעיתהממשלה ה-9גולדה מאיר שרת החוץ מ-17 בדצמבר 1959 עד 2 בנובמבר 1961כנסת חמישיתהממשלה ה-10גולדה מאיר שרת החוץ מ-2 בנובמבר 1961 עד 26 ביוני 1963הממשלה ה-11גולדה מאיר שרת החוץ מ-26 ביוני 1963 עד 22 בדצמבר 1964הממשלה ה-12גולדה מאיר שרת החוץ מ-22 בדצמבר 1964 עד 12 בינואר 1966כנסת שישיתהממשלה ה-13הממשלה ה-14גולדה מאיר ראש הממשלה  מ-17 במרץ 1969 עד 15 בדצמבר 1969

שנות ה-70
שמאל|ממוזער|240px|שולמית אלוני, מונתה לשרה ללא תיק בממשלתו של יצחק רבין. לימים תכהן כשרת החינוך
לאחר ניצחון המערך בבחירות לכנסת השמינית אשר השאיר את מאיר בתפקיד ראש הממשלה, התפטרה מאיר בעקבות פעילות תנועות המחאה לאחר מלחמת יום הכיפורים, ויצחק רבין נבחר להחליפה. רבין מינה ביוני 1974 את שולמית אלוני לשרה בלי תיק. אלוני הספיקה לכהן 5 חודשים בלבד עד התפטרותה בעקבות מינוי יצחק רפאל מהמפד"ל לשר.

ככלל, שנות ה-70 לא היו טובות לייצוג הנשי בממשלות ישראל, כאשר במשך כמעט 9 שנים, משנת 1974 ועד שנת 1983 עם החלפתו של מנחם בגין, לא הייתה אף אישה בתפקיד שרה בממשלות ישראל, כאשר בשנתיים האחרונות של אותה התקופה (החל מאוגוסט 1981) כיהנה אישה כסגנית שר. תקופה זו, אשר חלקה הראשון הייתה רוב כהונת יצחק רבין כראש ממשלה ורובה הייתה כאשר מנחם בגין לא מינה בכל משך כהונתו, עד חודש בלבד לפני הודעת עזיבתו מן התפקיד, ולו אישה אחת כשרה במשך 6 שנות כהונתו, הייתה התקופה הארוכה ביותר בתולדות מדינת ישראל ללא ייצוג נשי בממשלה.
ממשלה  שם  תפקיד  תאריךכנסת שביעיתהממשלה ה-15גולדה מאיר ראש הממשלה  מ-15 בדצמבר 1969 עד 10 במרץ 1974כנסת שמיניתהממשלה ה-16גולדה מאיר ראש הממשלה מ-10 במרץ 1974 עד 3 ביוני 1974הממשלה ה-17שולמית אלוני שרה בלי תיק מ-3 ביוני 1974 עד 6 בנובמבר 1974כנסת תשיעיתהממשלה ה-18

שנות ה-80
ממוזער|240px|שרת הבריאות שושנה ארבלי-אלמוזלינו
גם בשנות ה-80 הייצוג הנשי בממשלה היה קטן, כאשר רק שתי נשים כיהנו כשרות ובסך הכול לתקופה מצטברת של 3.5 שנים בלבד.

בשנת 1981 מונתה לראשונה אישה בישראל כסגנית שר, כאשר שר החינוך התרבות והספורט, זבולון המר, מינה את מרים גלזר-תעסה לסגניתו. בכך נשבר רצף של 7 שנים ללא אישה בתפקיד ממשלתי.
שנתיים לאחר מכן, כתשע שנים לאחר שהשרה שולמית אלוני פרשה מן הממשלה וללא אף שרה בכל אותה תקופה, כחודשיים לפני הודעת מנחם בגין על עזיבתו ומספר חודשים לפני מינויו של יצחק שמיר לראש הממשלה, מונתה שרה דורון מן הליכוד לשרה בלי תיק. דורון החזיקה בתפקיד כשנה וחצי עד לבחירות לכנסת האחת עשרה, אז נבחר שמעון פרס לראש הממשלה בהסכם הרוטציה עם שמיר.

תקופת פרס בין השנים 1984 עד 1986 עברה כלל ללא מינוי שרות. עם זאת שושנה ארבלי-אלמוזלינו ממפלגת העבודה מונתה לסגנית שר הבריאות, ומיד עם כניסתו של שמיר לתפקיד ראש הממשלה, על פי הסכם הרוטציה, מונתה לשרת הבריאות, ולאישה הראשונה מלבד גולדה מאיר שמונתה לשרה עם משרד. היא כיהנה בתפקיד כשנתיים ולא מונתה לשרה בקדנציה השלישית של שמיר כמו גם אף אישה אחרת. באותה תקופה החלה לכהן גאולה כהן ממפלגת התחייה, כסגנית שר, אך פרשה מן התפקיד שנה אחת בלבד לאחר מינויה.
ממשלה  שם  תפקיד  תאריךכנסת עשיריתהממשלה ה-19שרה דורון שרה בלי תיק  מ-5 ביולי 1983 עד 10 באוקטובר 1983הממשלה ה-20שרה דורון שרה בלי תיק  מ-10 באוקטובר 1983 עד 13 בספטמבר 1984כנסת אחת-עשרההממשלה ה-21הממשלה ה-22שושנה ארבלי-אלמוזלינו  שרת הבריאות מ-20 באוקטובר 1986 עד 22 בדצמבר 1988

שנות ה-90
שמאל|ממוזער|240px|אורה נמיר, השרה לאיכות הסביבה ושרת העבודה והרווחה
החל משנות ה-90 עם עליית מעמד האישה בחברה הישראלית שופר מעמדן של הנשים בממשלות ישראל למן ממשלת רבין ואילך, באופן יחסי, גם אם עדיין באופן מועט, ולראשונה מקום המדינה כיהנו שתי נשים בו זמנית בממשלה וכשרות למשרדים ולא כשרות ללא תיק.

אורה נמיר ממפלגת העבודה, אשר מונתה לתפקיד שרה בפעם הראשונה קיבלה את המשרד להגנת הסביבה ושולמית אלוני, יו"ר מרצ באותה תקופה, מונתה לשרת החינוך והתרבות. במהלך כהונת הממשלה ה-25, בכנסת ה-13 החליפו השתיים תיקים, כאשר ראשונה עברה נמיר, ממשרד הגנת הסביבה, שנחשב באותו הזמן לשולי, למשרד העבודה והרווחה שם כיהנה גם לאורך כל הממשלה ה-26 במשך 3.5 שנים. אלוני נאלצה לעבור בשנת 1993 למשרד התקשורת ולמשרד המדע והטכנולוגיה (בהמשך שינה את שמו למשרד המדע והאמנויות) עקב עימותים עם הדתיים ושם כיהנה במשך 3.5 שנים גם כן.

נוסף על שתי השרות, כיהנה בכנסת ה-13 גם מאשה לובלסקי כסגנית שר התעשייה והמסחר.

כאשר נבחר בנימין נתניהו מן הליכוד, בשנת 1996 לראשות הממשלה מינה שרה אחת בממשלתו, לימור לבנת, כשרת התקשורת, אשר לימים נהייתה אחת הנשים המשפיעות ביותר בפוליטיקה הישראלית לקראת סוף העשור ותחילת שנות ה-2000. לבנת החזיקה בתפקידה כשלוש שנים עד נפילת הממשלה בשנת 1999.

בשנת 1999 נבחר אהוד ברק לראשות הממשלה וחזר למנות שתי נשים לתפקידי שרות. ברק מינה את דליה איציק, לימים יו"ר הכנסת, למשרד להגנת הסביבה ואת יולי תמיר לשרה לקליטת עלייה, שני תיקים אשר לרוב אינם נחשבים לתיקים בכירים.
קודם למינויה של תמיר, שלא הייתה חברת כנסת, קראו קולות במפלגת העבודה למנות לשרה את חברת הכנסת יעל דיין שהייתה ותיקה ומוערכת והאישה השנייה ברשימת המפלגה לכנסת. דיין גם הייתה מראשוני התומכים של ברק בתוך הסיעה. ברק החליט בכל זאת לא למנות אותה לממשלתו ובנאום מפורסם תקפה אותו בכנסת.

נוסף על איציק ותמיר כיהנה מרינה סולודקין במשך כשנה כסגנית השרה לקליטת עלייה. לראשונה מאז קום המדינה, נוצר בכך מצב בו גם תפקיד השר וגם סגנו מאוישים על ידי נשים.
ממשלה  שם  תפקיד  תאריךכנסת שתים-עשרההממשלה ה-23הממשלה ה-24כנסת שלוש-עשרההממשלה ה-25אורה נמיר שרה להגנת הסביבה מ-13 ביולי 1992 עד 31 בדצמבר 1992  שולמית אלוני שרת החינוך והתרבות מ-13 ביולי 1992 עד 11 במאי 1993  אורה נמיר  שרת העבודה והרווחה מ-31 בדצמבר 1992 עד 22 בנובמבר 1995  שולמית אלוני  שרת המדע והטכנולוגיה מ-7 ביוני 1993 עד 1 באוגוסט 1993  שולמית אלוני  שרת התקשורת מ-7 ביוני 1993 עד 22 בנובמבר 1995  שולמית אלוני  שרת המדע והאומנויות מ-1 באוגוסט 1993 עד 22 בנובמבר 1995  שולמית אלוני  שרה בלי תיק מ-11 במאי 1993 עד 7 ביוני 1993הממשלה ה-26אורה נמיר שרת העבודה והרווחה מ-22 בנובמבר 1995 עד 21 במאי 1996  שולמית אלוני  שרת התקשורת מ-22 בנובמבר 1995 עד 18 ביוני 1996  שולמית אלוני  שרת המדע והאומנויות מ-22 בנובמבר 1995 עד 18 ביוני 1996כנסת ארבע-עשרההממשלה ה-27לימור לבנת שרת התקשורת מ-18 ביוני 1996 עד 6 ביולי 1999כנסת חמש-עשרההממשלה ה-28דליה איציק  שרה להגנת הסביבה מ-6 ביולי 1999 עד 7 במרץ 2001  יולי תמיר  שרה לקליטת עלייה מ-5 באוגוסט 1999 עד 7 במרץ 2001

העשור הראשון של המאה ה-21
שמאל|ממוזער|240px|לימור לבנת, שרת החינוך והתקשורת
שנות ה-2000 החלו בקפיצה נוספת בקידום ייצוג הנשים, עם התפרקות הממשלה ה-28, בשנת 2001 ולאחר הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה שבהן נבחר אריאל שרון. שרון הקים ממשלת אחדות לאומית עם מפלגת העבודה.

עקב ריבוי חברי הממשלה והתקדמות נשים לעמדות מפתח במפלגות השונות, נבחרו לראשונה 3 נשים לתפקידי שרות, מספר שיא עד אותו הזמן. עם זאת, במונחים כלל עולמיים ייצוג הנשים בממשלות ישראל עדיין מועט.
ציפי לבני מונתה לשרה לשיתוף פעולה אזורי, דליה איציק עברה משרת איכות הסביבה לתפקיד שרת התעשייה והמסחר ולימור לבנת, לאחר הפסקה של שנה וחצי מונתה לשרת החינוך} תפקיד שבו החזיקה 5 שנים, זמן נדיר במונחים של הפוליטיקה הישראלית ואחד התפקידים החשובים ביותר בממשלה.

ממשלת שרון הראשונה התאפיינה בריבוי נשים, בכך שנוסף על שלוש השרות, כיהנו בממשלה זו גם שלוש סגניות שר – דליה רבין פילוסוף כסגנית שר הביטחון, נעמי בלומנטל כסגנית שר התשתיות הלאומיות, ולתקופה קצרה גם סופה לנדבר כסגנית שר התחבורה.

בבחירות לכנסת השש עשרה נשאר אריאל שרון בתפקידו כראש הממשלה ושמר על 3 שרות בממשלתו החדשה, הממשלה ה-30. מלבד לבנת, גם לבני נשארה כשרה, אך הפעם לתפקיד מעט בכיר יותר כשרה לקליטת עלייה ויהודית נאות ממפלגת שינוי מונתה לשרה להגנת הסביבה על פי בקשתה.

כשנה וחצי לאחר מינוי נאות לשרה, נאלצה לפרוש עקב מחלת הסרטן בה חלתה, מחלה ממנה נפטרה כחודשיים לאחר מכן, לקראת סוף שנת 2004. בתחילת 2005 מונתה דליה איציק לשרת התקשורת.
בממשלת שרון השנייה כיהנו בשלב מסוים ארבע נשים בתפקידי סגניות שר במשרדי הממשלה השונים, חלקן מונו עקב תמיכתן בשרון בתוכנית ההתנתקות.
ח"כ גילה גמליאל מונתה לסגנית שר החקלאות ופיתוח הכפר, ובכך הייתה לסגנית השר הצעירה ביותר בתולדות המדינה; ח"כ רוחמה אברהם מונתה לסגנית שר הפנים; ח"כ מרינה סולודקין שבה לתפקיד סגנית שרת הקליטה וח"כ אורית נוקד מונתה לסגנית במשרד המשנה לראש הממשלה.

ציפי לבני, אשר המשיכה להחזיק בתפקיד שרת המשרד לקליטת עלייה עד סוף הקדנציה של אריאל שרון עשתה את ההתקדמות הגדולה ביותר, ממשרד הנחשב לקטן, דרך משרד הבינוי והשיכון ומשרד החקלאות שבהם החזיקה מספר חודשים ועד משרד המשפטים אשר קיבלה בינואר 2005 ונחשב לאחד מהמשרדים החשובים ביותר בממשלה. לבני החזיקה במשרד המשפטים ונחשבה בעת כהונתה לאחת הנשים הפופולריות בממשלה מכלל השרים, כאשר הצליחה להגיע לתודעת הציבור הרחב בזמן קצר.

לקראת סוף 2005, ולאחר הקמת מפלגת קדימה ופרישת רוב סיעות הקואליציה, עזבו לימור לבנת ודליה איציק את תפקידן וציפי לבני, אשר עברה לקדימה מונתה לאישה הראשונה, לראשונה מזה למעלה מ-30 שנה, לתפקיד שנחשב לאחד משני התפקידים היוקרתיים ביותר בממשלה, שרת החוץ.

בזמן ממשלת המעבר, כיהנה רק לבני כשרה והייתה שרת הקליטה, המשפטים והחוץ. סגניות השר היחידות היו: רוחמה אברהם ומרינה סולודקין שהמשיכו במשרדיהן. במקרה של אברהם מאחר שלא מונה מעליה שר פנים, שימשה כשרת הפנים בפועל וניהלה את משרד הפנים עד תום מערכת הבחירות.

לאחר שתי קדנציות בהן שלוש נשים כיהנו כשרות, בממשלה ה-31, כיהנו בהתחלה רק שתי שרות, כאשר דליה איציק אשר יועדה להיות השרה השלישית, מונתה לבסוף להיות האישה הראשונה בתולדות ישראל בתפקיד יושב ראש הכנסת.

ציפי לבני שבעקבות הצלחת מפלגתה החדשה, שבה ומוקמה במקום השלישי, ומינוי אהוד אולמרט לראש הממשלה לאחר הבחירות לכנסת השבע עשרה, מונתה לאישה הראשונה בתולדות המדינה, לתפקיד הבכיר אחרי ראש הממשלה כממלאת מקום ראש הממשלה. בנוסף המשיכה לכהן כשרת החוץ בממשלה. בנוסף ללבני מונתה חברת הכנסת יולי תמיר לתפקיד שרת החינוך כנציגת סיעת העבודה-מימד. אף אישה לא מונתה לתפקיד סגנית שר, מאחר שהוחלט כי בממשלה החדשה לא ימונו סגני שרים.
ב-4 ביולי 2007 מונתה חברת הכנסת רוחמה אברהם לתפקיד השרה המקשרת בין הממשלה לכנסת, וכך עלה מספר השרות לשלוש.

לכנסת השמונה עשרה נבחר מספר שיא של 21 נשים, אך בממשלה ה-32 שהרכיב בנימין נתניהו כיהנו רק שתי נשים מתוך שלושים שרים, בתפקידים זוטרים יחסית: שרת הקליטה סופה לנדבר והשרה לימור לבנת כשרת התרבות והספורט. לאחר כשנתיים מונתה שרה שלישית, אורית נוקד, במשרד החקלאות. שתי נשים כיהנו כסגניות שר: לאה נס במשרד לענייני גמלאים וגילה גמליאל במשרד ראש הממשלה. נוקד כיהנה עד למינויה כסגנית שר במשרד התמ"ת.

ממשלה  שם  תפקיד  תאריךהממשלה ה-29ציפי לבני שרה לשיתוף פעולה אזורי מ-7 במרץ 2001 עד 29 באוגוסט 2001  דליה איציק  שרת התעשייה והמסחר מ-7 במרץ 2001 עד 2 בנובמבר 2002  לימור לבנת  שרת החינוך מ-7 במרץ 2001 עד 28 בפברואר 2003  ציפי לבני שרת החקלאות ופיתוח הכפר מ-17 בדצמבר 2002 עד 28 בפברואר 2003  ציפי לבני  שרה בלי תיק  מ-29 באוגוסט 2001 עד 17 בדצמבר 2002כנסת שש-עשרההממשלה ה-30יהודית נאות  שרה להגנת הסביבה מ-28 בפברואר 2003 עד 17 באוקטובר 2004  לימור לבנת  שרת החינוך, התרבות והספורט מ-28 בפברואר 2003 עד 14 בינואר 2006  ציפי לבני  שרה לקליטת עלייה מ-28 בפברואר 2003 עד 4 במאי 2006  ציפי לבני שרת הבינוי והשיכון מ-31 באוגוסט 2004 עד 10 בינואר 2005  דליה איציק  שרת התקשורת מ-10 בינואר 2005 עד 23 בנובמבר 2005  ציפי לבני  שרת המשפטים מ-10 בינואר 2005 עד 4 במאי 2006  ציפי לבני שרת החוץ מ-18 בינואר 2006 עד 4 במאי 2006  ציפי לבני מ”מ שר הבינוי והשיכון מ-4 ביולי 2004 עד 31 באוגוסט 2004  ציפי לבני מ”מ שר המשפטים מ-5 בדצמבר 2004 עד 10 בינואר 2005כנסת שבע עשרה הממשלה ה-31ציפי לבני ממלאת מקום ראש הממשלה מ-4 במאי 2006 עד 31 במרץ 2009  ציפי לבני  שרת החוץ מ-4 במאי 2006 עד 31 במרץ 2009  יולי תמיר  שרת החינוך מ-4 במאי 2006 עד 31 במרץ 2009  ציפי לבני  שרת המשפטים מ-30 בנובמבר 2006 עד 7 בפברואר 2007  רוחמה אברהם השרה המקשרת בין הממשלה לכנסתמ-4 ביולי 2007 עד 14 ביולי 2008  רוחמה אברהם  שרת התיירות מ-14 ביולי 2008 עד 31 במרץ 2009כנסת שמונה עשרה הממשלה ה-32לימור לבנת  שרת התרבות והספורט  מ-31 במרץ 2009 עד 14 במאי 2015  סופה לנדבר  שרת הקליטה מ-31 במרץ 2009 עד 10 במאי 2015  אורית נוקד  שרת החקלאות מ-19 בינואר 2011 עד 18 במרץ 2013

העשור השני של המאה ה-21
שמאל|ממוזער|240px|ציפי לבני, שרת המשפטים וחברת הקבינט המדיני-ביטחוני
240px|ממוזער|גילה גמליאל, השרה לשוויון חברתי
לכנסת התשע עשרה נבחר מספר שיא של 27 נשים, כולל שלוש נשים שעומדות בראש שלוש סיעות; שלי יחימוביץ' (העבודה), זהבה גלאון (מרצ) וציפי לבני (התנועה). בממשלה ה-33 שהרכיב בנימין נתניהו כיהנו ארבע נשים מתוך עשרים ואחת, יותר מכל הממשלות הקודמות: שרת הקליטה סופה לנדבר, שרת התרבות והספורט לימור לבנת, שרת המשפטים ציפי לבני ושרת הבריאות יעל גרמן כ-18 אחוזים מכלל השרים. לבנת ולנדבר המשיכו מהקדנציה הקודמת. לבני כבר כיהנה בעבר במשרד המשפטים. גרמן הייתה השרה החדשה היחידה בממשלה, והיא האישה הראשונה שמונתה לתפקיד שרה ממפלגת יש עתיד. כל אותם משרדים המאוישים על ידי השרות בממשלה הנוכחית כבר אוישו בעבר על ידי נשים. ציפי חוטובלי מסיעת הליכוד ביתנו כיהנה כסגנית שר התחבורה ואילו פאינה קירשנבאום גם מסיעת הליכוד ביתנו כיהנה כסגנית שר הפנים. לבני הייתה גם האישה היחידה שכיהנה בקבינט המדיני-ביטחוני. בנוסף היא כיהנה כאישה יחידה בפורום החמישה הכלל את ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר האוצר יאיר לפיד, שר הכלכלה והמסחר נפתלי בנט ושר הביטחון משה יעלון.

ב-4 בדצמבר 2014, לבני פוטרה מהממשלה וגרמן התפטרה גם כן עקב יציאת המפלגות "התנועה" ו"יש עתיד" מהקואליציה בשל הקדמת הבחירות. ב-10 במאי 2015 התפטרה לנדבר מהממשלה עקב פרישת מפלגת "ישראל ביתנו" מהקואליציה, כך שלמשך ארבעה ימים נותרה לבנת כשרה היחידה בממשלה. ב-31 במאי באותה שנה התפטרה קירשנבאום עקב חשדות בפלילים.

לכנסת העשרים נבחרו מספר שיא של נשים, 29, עלייה של שתי ח"כיות מהכנסת הקודמת. בסיום אותה הכנסת ב-אפריל 2018, כיהנו בכנסת 35 נשים. ב-14 במאי הורכבה ממשלה חדשה על ידי נתניהו, והיא כללה שלוש שרות חדשות; איילת שקד כשרת המשפטים ממפלגת "הבית היהודי", מירי רגב כשרת התרבות והספורט וגילה גמליאל כשרה לשוויון חברתי, שתי האחרונות ממפלגת "הליכוד". שקד הייתה האישה הראשונה שכיהנה כשרה וכחברת קבינט מטעם מפלגה דתית, כמו כן הייתה האישה היחידה שכיהנה בקבינט המדיני-ביטחוני בממשלה זאת. גמליאל היא האישה הראשונה כיהנהבמשרד לאזרחים ותיקים מאז הקמתו ב-2006. ציפי חוטובלי מונתה לסגנית שר החוץ ללא שר מעליה, והייתה סגנית השר היחידה בממשלה, וכמו כן הייתה גם האישה הדתייה היחידה בממשלה. בסך הכל היו שלוש שרות מתוך עשרים שרים בממשלה ה-34 המהוות כ-15 אחוז מכלל השרים בממשלה. זו הייתה הממשלה הראשונה מאז זו ה-28 שכל השרות (עד הצטרפות ישראל ביתנו לממשלה) הן חדשות שלא כיהנו בעבר בשום ממשלה. בעקבות הצטרפות מפלגת "ישראל ביתנו" לקואליציה עלה מספר השרות ל-4 כאשר סופה לנדבר חזרה למשרד העלייה והקליטה. מספרן היחסי של הנשים בקרב הממשלה עלה לכ-20%.

ב-18 בנובמבר 2018 סופה לנדבר התפטרה מהממשלה כחלק מפרישת מפלגת "ישראל ביתנו" מהקואליציה. ב-9 בינואר 2019 מונתה יפעת שאשא-ביטון כשרה למשרד הבינוי והשיכון, כמחליפתו של יואב גלנט שפרש ממפלגת "כולנו" ועבר למפלגת "הליכוד". שאשא-ביטון היא האישה הראשונה שכיהנהכשרה מטעם מפלגת "כולנו", והיא האישה השנייה (אחרי ציפי לבני) שאיישה את משרד הבינוי והשיכון. ב-21 בינואר 2020 ציפי חוטובלי מונתה כשרה במשרד התפוצות, מטעם מפלגת הליכוד, ובכך הפכה לשרה הדתייה הראשונה בתולדות המדינה.

 שנות העשרים של המאה ה-21 
לכנסת העשרים ושלוש, נבחרו 29 נשים (במשך המספר עלה ל-33), ובהשבעת ממשלת ישראל השלושים וחמש הושבעו מספר שיא של שרות - 8 שרות - 4 מסיעת כחול לבן, 3 מסיעת הליכוד ואחת מסיעת גשר. מסיעת כחול לבן הושבעה עומר ינקלביץ' כשרת התפוצות ובכך הפכה לשרה החרדית הראשונה בישראל, מקום המדינה. גם פנינה תמנו-שטה מכחול לבן, שרת העלייה והקליטה, קבעה תקדים בכך שהפכה שרה הראשונה מהעדה האתיופית בישראל -תקדים כפול, כיוון שגם שר (גבר) אתיופי עדיין לא היה בממשלות ישראל. שתי השרות הנוספות מסיעת כחול לבן הן: השרה לעניינים אסטרטגיים אורית פרקש-הכהן, והשרה לשוויון חברתי מירב כהן. מסיעת הליכוד, לראשונה מקום המדינה, התמנתה שרה למשרד התחבורה - מירי רגב. השרות הנוספות מהליכוד שמונו הן השרה להגנת הסביבה גילה גמליאל וציפי חוטובלי שמונתה לשרה במשרד חדש שהוקם בממשלה זו, משרד ההתיישבות. מסיעת גשר מונתה אורלי לוי-אבקסיס למשרד נוסף שהוקם בממשלה זו, המשרד לחיזוק וקידום קהילתי. שלוש שרות הליכוד כיהנו כבר בעבר כשרות, ואילו ארבע שרות כחול לבן ואורלי לוי אבקסיס מגשר, מונו לראשונה כשרות. בינואר 2021 פורסם המדד העולמי של נשים בפוליטיקה בו מוקמה ישראל במקום ה-77 בעולם באחוז הנשים בממשלה, עם נתון של 25% נשים (7 שרות מתוך 28 שרי הממשלה).

בממשלה ה-36 שהוקמה ב-13 ביוני 2021 נשבר שיא חדש בייצוג נשי; נבחרו 9 נשים לכהן כשרות מתוך 27 שרים, ובכך אחוז הנשים בממשלה עלה לכשליש. חמש שרות כבר כיהנו בעבר בממשלות עבר, ביניהן שתי שרות שכיהנו ברצף מהממשלה ה-35 (פרקש-הכהן ותמנו-שטה). בנוסף, שלוש נשים כיהנו בקבניט בו זמנית (שקד, מיכאלי ושאשא-ביטון). איילת שקד כיהנה כשרת הפנים וקארין אלהרר כיהנה כשרת האנרגיה, והן הנשים הראשונות המכהנות בתפקידים אלו.

ממשלה  שם  תפקיד  תאריךהכנסת תשע עשרההממשלה ה-33ציפי לבנישרת המשפטים מ-18 במרץ 2013 עד 4 בדצמבר 2014 לימור לבנתשרת התרבות והספורטמ-18 במרץ 2013 עד 14 במאי 2015 יעל גרמןשרת הבריאות מ-18 במרץ 2013 עד 4 בדצמבר 2014 סופה לנדברשרת הקליטה מ-18 במרץ 2013 עד 10 במאי 2015 הכנסת העשרים - הכנסת העשרים ושתייםהממשלה ה-34איילת שקדשרת המשפטים מ-14 במאי 2015 עד 4 ביוני 2019 מירי רגבשרת התרבות והספורט מ-14 במאי 2015 עד 17 במאי 2020 גילה גמליאלהשרה לשוויון חברתי מ-14 במאי 2015 עד 17 במאי 2020 סופה לנדברשרת העלייה והקליטה מ-30 במאי 2016 עד 18 בנובמבר 2018 יפעת שאשא-ביטוןשרת הבינוי והשיכון מ-9 בינואר 2019 עד 17 במאי 2020ציפי חוטובלישרת התפוצותמ-21 בינואר 2020 עד 17 במאי 2020הכנסת עשרים ושלושהממשלה ה-35גילה גמליאלהשרה להגנת הסביבהמ-17 במאי 2020 עד 13 ביוני 2021ציפי חוטובלישרת ההתיישבותמ-17 במאי 2020 עד 2 באוגוסט 2020עומר ינקלביץ'שרת התפוצותמ-17 במאי 2020 עד 13 ביוני 2021מירב כהןהשרה לשוויון חברתימ-17 במאי 2020 עד 8 בינואר 2021אורלי לוי-אבקסיסהשרה לחיזוק וקידום קהילתימ-17 במאי 2020 עד 13 ביוני 2021אורית פרקש-הכהןהשרה לנושאים אסטרטגייםמ-17 במאי 2020 עד 30 בנובמבר 2020שרת התיירותמ-14 באוקטובר 2020 עד 13 ביוני 2021מירי רגבשרת התחבורהמ-17 במאי 2020 עד 13 ביוני 2021פנינה תמנו-שטהשרת העלייה והקליטהמ-17 במאי 2020 עד 13 ביוני 2021הכנסת העשרים וארבעהממשלה ה-36קארין אלהררשרת האנרגיהמ-13 ביוני 2021 עד 29 בדצמבר 2022אורנה ברביבאישרת הכלכלה והתעשייהמ-13 ביוני 2021 עד 29 בדצמבר 2022תמר זנדברגהשרה להגנת הסביבהמ-13 ביוני 2021 עד 29 בדצמבר 2022מירב כהןהשרה לשוויון חברתימ-13 ביוני 2021 עד 29 בדצמבר 2022מרב מיכאלישרת התחבורה והבטיחות בדרכיםמ-13 ביוני 2021 עד 29 בדצמבר 2022אורית פרקש-הכהןשרת החדשנות, המדע והטכנולוגיהמ-13 ביוני 2021 עד 29 בדצמבר 2022יפעת שאשא-ביטוןשרת החינוךמ-13 ביוני 2021 עד 29 בדצמבר 2022איילת שקדשרת הפניםמ-13 ביוני 2021 עד 29 בדצמבר 2022פנינה תמנו-שטהשרת העלייה והקליטהמ-13 ביוני 2021 עד 29 בדצמבר 2022הכנסת העשרים וחמשהממשלה ה-37מירי רגבשרת התחבורה והבטיחות בדרכיםמ-29 בדצמבר 2022עידית סילמןהשרה להגנת הסביבהמ-29 בדצמבר 2022גלית דיסטל-אטבריאןשרת ההסברהמ-29 בדצמבר 2022 עד 14 באוקטובר 2023גילה גמליאלשרת המודיעיןשרת החדשנות, המדע והטכנולוגיהמ-2 בינואר 2023מאי גולןהשרה לשוויון חברתי וקידום מעמד האישהמ-16 בינואר 2023אורית סטרוקשרת ההתיישבות והמשימות הלאומיותמ-29 בדצמבר 2022

ראו גם
 נשים בפוליטיקה הישראלית
 נשים ראשונות בתפקידים ציבוריים בישראל
 ממשלת ישראל
 פמיניזם

קישורים חיצוניים
 עופר קניג, נשים בתפקידי מפתח פוליטיים: ישראל במבט השוואתי, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
 הגיעה העת ליותר נשים בממשלה מאמר דעה מאת ד"ר עופר קניג, המכון הישראלי לדמוקרטיה



הערות שוליים

*
קטגוריה:ממשלת ישראל
קטגוריה:נשים בפוליטיקה הישראלית
קטגוריה:פוליטיקאיות ישראליות
קטגוריה:ישראליות לפי עיסוק