ג'ין הקמן

יוג'ין אלן "ג'ין" הקמן (באנגלית: Eugene Allen "Gene" Hackman; 30 בינואר 1930 – 18 בפברואר 2025) היה שחקן קולנוע אמריקאי, זוכה שני פרסי אוסקר ושלושה פרסי גלובוס הזהב, וגם סופר.

הקמן, שפרח בקולנוע האמריקני בשנות השבעים, נקט גישה שונה מזו של כוכבי התקופה האחרים כגון ג'ק ניקולסון, רוברט דה נירו, דסטין הופמן ואל פצ'ינו. בעוד אלו התמקדו בתפקידים ראשיים ובסגנון משחק זיקתי, הקמן הרבה לקחת תפקידי משנה ולא סלד מלגלם את דמות הנבל, דבר שגרם לקריירה שלו להיות מהיציבות, הרווחיות והנחשבות בהיסטוריה עד לפרישתו בשנת 2008.

לא מעט שחקנים צפון-אמריקנים ראו בהקמן מודל חיקוי בריא לקבלת החלטות וניסו לתמרן בין תפקידים ראשיים למשניים. אלו כוללים את רוברט דובאל, ג'ון ווייט ודונלד סאת'רלנד, ומאוחר יותר את כריסטופר ווקן ואד האריס.

 ראשית חייו 
הקמן נולד בסן ברנרדינו, קליפורניה שבארצות הברית. הוריו הם ליידה (לבית גריי) ויוג'ין עזרא הקמן. הם התגרשו כשהיה ילד, והוא התגורר במספר מקומות עד שעבר לגור עם סבתו בדנוול, אילינוי. בגיל 16 התגייס לחיל הנחתים האמריקני, ושירת בו במשך ארבע שנים וחצי. בתום שירותו הצבאי, בשנת 1951, החל לעבוד בעבודות מזדמנות עד אשר החל ללמוד הפקת טלוויזיה ועיתונאות באוניברסיטת אילינוי, אבל עזב ועבר לקליפורניה.

בגיל 30 החליט הקמן להתמסר לעבודה כשחקן, ולהצטרף לבית הספר למשחק, שם גם למד עוד שחקן העתיד להיות כוכב גדול – דסטין הופמן, ומשם החלה הידידות רבת השנים ביניהם. הקמן עבר להתגורר עם אשתו בניו יורק.

בניו יורק החל הקמן להופיע בכמה הצגות "אוף ברודוויי", עד שב-1964 קיבל הצעה לשחק בברודוויי, ובעקבותיה קיבל הצעות להופיע בקולנוע.

 קריירה 
 שנות השישים 
ממוזער|250px|חברי הקאסט בסרט "בוני וקלייד" משנת 1967 (הקמן הראשון משמאל)

תפקידו הראשון בקולנוע היה בתפקיד קטן בסרט Mad Dog Coll בשנת 1961. בשנת 1964 הופיע בסרט לילית כשבתפקיד הראשי מופיע וורן ביטי. תפקיד זה הגיע אחרי שורה של תפקידים בסדרות טלוויזיה (ובהן "אני מרגל"). סרטו הבא, "הוואי" (1966), על פי הרומן של ג'יימס מיצ'נר, שבו שיחק לצד ג'ולי אנדרוז. סרט זה הביא הכרה ראשונה להקמן כשחקן. סרטו המשמעותי הראשון היה בסרט הפשע "בוני וקלייד" (1967), שביים ארתור פן עמו ישוב הקמן לשתף פעולה עוד מספר פעמים, סרט שהביא לו מועמדות ראשונה לפרס האוסקר, בקטגורית שחקן משנה. עד לסוף עשור זה הופיע הקמן בסרטים כמו דרמת המדע בדיוני "צל על הארץ" וב"גלישה מסחררת", לצד רוברט רדפורד, וגם בסרט "צנחנים בשחקים" (1969) שבו אף הופיע, לראשונה, בפוסטר הסרט, לצד שני כוכביו הגדולים ברט לנקסטר ודברה קר.

 שנות השבעים 
ממוזער|250px|חגיגה על סט הסרט "הרפתקה בפוסידון" לאחר טקס האוסקר שהתקיים באותו ערב; הקמן (שנראה חותך עוגה) זכה על תפקידו בסרט "הקשר הצרפתי"

סרטו הראשון בשנות השבעים, הדרמה "מעולם לא שרתי לאבי" (1970) זיכתה אותו במועמדות שנייה לאוסקר, כשחקן משנה.
שנה אחר כך ב-1971 גילם במותחן הפשע "הקשר הצרפתי" את דמותו של פופאי דויל, שוטר נחוש ואלים, המנסה לעצור משלוח הרואין מצרפת. על תפקיד זה זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, והייתה זו פריצתו הגדולה לתודעת הקהל.

ב-1972, שנה אחר כך, כיכב בדרמת האסונות הידועה "הרפתקה בפוסידון" שהביאה לו מועמדות לפרס באפט"א.

ב-1973 כיכב בדרמה "הדחליל" לצד אל פצ'ינו, שזכתה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.

כעבור שנה, ב-1974, עוד סרט בכיכובו של הקמן זכה בפרס "דקל הזהב", היה זה מותחן הפשע של פרנסיס פורד קופולה "השיחה", תפקיד זה זיכה אותו במועמדות לפרס באפט"א פעם נוספת.

בגיל 45, בשנת 1975 יצאו לבתי הקולנוע ארבעה סרטים בכיכובו. "הקשר הצרפתי 2" (French Connection II) של ג'ון פרנקנהיימר, "חקירה באפילה" (Night Moves) של ארתור פן (על שניהם היה מועמד לפרסים), בדרמה הקומית "ליידי בת מזל" של במאי המיוזיקלס סטנלי דונן ובסרט "בשן חורקת", מערבון מרשים שכתב וביים ריצ'רד ברוקס.

ב-1977 שיחק בשלושה סרטים בולטים: בסרט המלחמה גשר אחד רחוק מדי של ריצ'רד אטנבורו, במותחן "עיקרון הדומינו" של סטנלי קריימר (שוב לצד קנדיס ברגן) וב"לצעוד או למות" (עם טרנס היל וקתרין דנב, סרט שצילומיו הופסקו והתעכבו, לאחר שסוס שעליו רכב הקמן השליך אותו מעל גבו, והשחקן נפצע).

הקמן היה מועמד לפרס גם על תפקיד המשנה המבריק שגילם כלקס לות'ר בשובר הקופות "סופרמן" (1978) של ריצ'רד דונר. בתפקיד זה הפגין הקמן יכולות קומיות בלתי מבוטלות (הוא חזר לגלם את דמותו של לֶקְס לות'ר גם בסרט ההמשך סופרמן 2 ב-1980).

 שנות השמונים 
הקמן כבר הוכר במהלך שנות השמונים כשחקן מוערך, אך גם השתתף בתפקידי משנה. כך היה ב"אדומים", אפוס רחב היריעה של וורן בייטי שגרף 12 מועמדויות לאוסקר, בסרט ההמשך ל"סופרמן" בתפקיד לקס לות'ר, ב"עוצמה" של סידני לומט, ב"שכר האמת", ב"מטרה" של ארתור פן ובהחבילה של אנדרו דייוויס. כמו כן, הופיע בסרטו של וודי אלן "אישה אחרת", ובדרמות "פעמיים במשך החיים", "ימים של תהילה" (1986) ו"מיסיסיפי בוערת" (1988), עליו קיבל מועמדות לאוסקר, לראשונה מזה 17 שנים ו"ללא מוצא" עם קווין קוסטנר.

 שנות התשעים 
במהלך שנות התשעים הרבה לככב בסרטי פעולה ומתח, כגון: "מעברים צרים", "עסקי ריגול", "אחד מבריק שני מדליק", "הפירמה", "תפוס את שורטי", "כוננות מיידית", "התא", "כוח להשחית" "אויב המדינה" ו"מהלך מסוכן". כמו כן כיכב במספר קומדיות, כגון: "גלויות מהחיים", "כלוב הציפורים", שניהם של מייק ניקולס ו"עבודת נמלים", סרט אנימציה מאת אולפני דרימוורקס, שבו תרם את קולו. ב-1992 כיכב בסרטו זוכה האוסקר של קלינט איסטווד "בלתי נסלח", שם גילם שריף סאדיסטי, ועל תפקיד זה זכה בפרס האוסקר השני שלו, לשחקן המשנה.

העשור הראשון של המאה ה-21
ממוזער|200px|הקמן באירוע חתימת ספרים ביוני 2008

במהלך תחילת שנות האלפיים מיעט הקמן לככב בסרטים. שיחק בסרט המלחמה מאחורי קווי האויב, בקומדיות "משפחת טננבאום", עליו קיבל את פרס גלובוס הזהב, וב"שוברות הלבבות", לצד סיגורני ויבר. כיכב גם בשני סרטי פשע: "השוד", של דייוויד מאמט ובדרמה על פי ספרו של ג'ון גרישם "משחק המושבעים", שבה כיכב לראשונה לצד חברו הטוב, דסטין הופמן. ב-2004 הופיע בקומדיה זניחה בשם "המרוץ לראשות העיר", שבה גילם את נשיא ארצות הברית, לצד ריי רומנו. באותה שנה קיים ראיון אצל לארי קינג ברשת CNN, ובו אמר כי אין לו פרויקטים קולנועיים עתידיים ושהוא מאמין שקריירת המשחק שלו הסתיימה.

 ספרים 
ג'ין הקמן כתב חמישה ספרים בסגנון ספרות יפה היסטורית.

 חיים אישיים 
בשנת 1956 נישא הקמן לפיי מלטז, להם נולדו בן אחד ושתי בנות. בשל עבודתו, לרוב נעדר הקמן מהבית בשנות ילדותם. בשנת 1986 השניים התגרשו.

בשנת 1991 נישא הקמן בשנית לפסנתרנית הקלאסית בטסי אראקווה.

 מותו 
ב-26 בפברואר 2025 הקמן, אשתו ואחד משלושת כלביהם נמצאו מתים בביתם שבסנטה פה אשר בניו מקסיקו, לאחר שמתו ימים אחדים קודם לכן. קוצב הלב שבגופו הפסיק לפעול תשעה ימים לפני שגופתו התגלתה.

ב-7 במרץ 2025 פרסמו חוקרי המכון לרפואה משפטית בניו מקסיקו כי אשתו מתה מנגיף ההנטה  אשר מועבר על ידי עכברים, בעוד שהקמן מת כשבוע אחריה, ב-18 בפברואר 2025, ממחלת לב וממחלת אלצהיימר. החוקרים שיערו שהקמן, שהיה בן 95, לא היה מודע באופן מלא למותה של אשתו, בעקבות מחלת האלצהיימר המתקדמת ממנה סבל.

 קישורים חיצוניים 

 אתר מעריצים של ג'ין הקמן




 הערות שוליים 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: מפעל חיים
קטגוריה:זוכי אוסקר: השחקן הטוב
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצי ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן ראשי בקומדיה או בסרט מוזיקלי
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן משנה
קטגוריה:אישים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
קטגוריה:אמריקאים ממוצא קנדי
קטגוריה:קליפורניה: שחקנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2025