חוק השמות

חוק השמות, תשט"ז-1956 הוא חוק ישראלי הקובע את אופן מתן השמות הפרטיים ושמות המשפחה בישראל. 
חוקי שמות קיימים במדינות רבות בעולם.

היסטוריה חקיקתית
דברי ההסבר להצעת החוק נימקו את הצורך בחוק: 
"דיני השמות של בני אדם ­– שמות משפחה ושמות פרטיים ­– מבוססים היום בארץ על מנהג ונוהג. החיקוק היחיד בכל הסוגיה הזאת הוא הודעותיו של הנציב העליון משנת 1921 בדבר שינוי שמות. הודעה זו משמשת עד היום יסוד יחיד לשינויי השם הרבים הנרשמים מדי יום ביומו והמתפרסמים מדי פעם בפעם ברשומות." 
בהמשך מפרטים דברי ההסבר שלושה ליקויים במצב הקיים, שאותם בא החוק לתקן.

החוק אושר בכנסת ב-25 ביולי 1956. מאז אישורו תוקן החוק 8 פעמים.

בתיקון מס' 8, שתחילתו ב-6 ביולי 2019, נוסף לחוק סעיף הקובע שלא ישונה שמו של מי שהורשע בביצוע עבירת מין כהגדרתה בחוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין, בהיותו בגיר, אלא אם כן שוכנע השר שאין בשינוי השם כדי להטעות את הציבור או לפגוע בתקנת הציבור. דברי ההסבר להצעת החוק נימקו זאת: "מטרת ההסדר המוצע היא למנוע ממי שהורשע בעבירת מין לסכן את הציבור על ידי שימוש בזהות אחרת והסתרת עברו מהציבור"

הוראות החוק

חיוב בקיום שם פרטי ושם משפחה
 קובע כי לכל אדם הרשום במרשם האוכלוסין במדינת ישראל חייב להיות שם משפחה ושם פרטי. החוק מתיר ששם המשפחה יהיה כפול, וכן מתיר לאדם לשאת יותר משם פרטי אחד. החוק אינו עוסק בשם משפחה משולש, אך יש הנושאים שם כזה, למשל - ג'ודי שלום ניר מוזס, גלילה רון־פדר-עמית.

 קובע את כללי מתן שם משפחה לילד:
ילד מקבל מלידה את שם משפחת הוריו. אם היו להורים שמות משפחה שונים, מקבל הילד את שם משפחת אביו, זולת אם הסכימו ההורים שיקבל את שם משפחת האם או שמות המשפחה של שני ההורים; אולם ילד שנולד כשאמו אינה נשואה לאביו, מקבל מלידה את שם משפחת אמו, זולת אם רצתה האם שיקבל שם משפחת האב והאב הסכים לכך או שהאם הייתה ידועה בציבור כאשתו, ואם הסכימו ההורים, יקבל את שמות המשפחה של שניהם.

שם פרטי ניתן לילד על ידי הוריו סמוך לאחר לידתו. באין הסכמה בין ההורים, רשאי כל אחד מהם לתת לילד שם פרטי, והילד ישא את שני השמות (). ילד שנולד כשאמו אינה נשואה לאביו ואף אינה ידועה בציבור כאשתו, יקבל שם פרטי על ידי אמו בלבד.

שינוי שם

על פי חוק השמות ניתן לשנות שם פרטי או שם משפחה של כל אדם. מי ששינה את שמו, לא ישוב וישנה את שמו שנית תוך שבע שנים מיום תחילת תקפו של השינוי האחרון, אלא באישור השר.

חוק השמות עוסק במצבים אחדים של שינוי שם:
 אימוץ: בעת אימוץ של ילד, הוא מקבל שם משפחת מאמציו אך אינו מקבל שם פרטי חדש, אלא אם קבע בית המשפט בצו האימוץ קביעה אחרת.
נישואין:  קובע כי מי שנישא רשאי בכל עת להמשיך לשאת או לשוב לשאת שם משפחה קודם, לבחור בשם המשפחה של בן זוגו, לצרף לשם משפחתו את שם המשפחה של בן זוגו, לבחור שם משפחה זהה לשם המשפחה שבחר בן זוגו גם אם שם זה שונה משמות המשפחה הקודמים של בני הזוג, ולצרף לשם משפחתו שם משפחה שבן זוגו בחר לצרף לשם משפחתו. שינוי השם מתבצע על ידי רשם הנישואין, והוא נכנס לתוקף מיד עם הנישואין. מרחב האפשרויות האלה בבחירת שם לאחר הנישואין קיים גם במקורות המשפט העברי, כפי שמשתקף מדיוני הכנסת בעניין חוק השמות.נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ'  24 342-350: חוק השמות, באתר דעת.
 שינוי מרצון: כל בגיר רשאי לשנות שם משפחתו ושמו הפרטי (). קטין שהוריו שינו שם משפחתם, מקבל על ידי כך את שם משפחתם החדש; וקטין שאחד מהוריו שינה את שם משפחתו לשם משפחתו של ההורה האחר יקבל על ידי כך את שם המשפחה המשותף. במצב של שינוי שם יש להודיע על כך לשר הפנים, ולפי  השר רשאי לפסול את בחירת השם אם סבור השר שהשם החדש עלול להטעות או לפגוע בתקנת הציבור או ברגשותיו. השר אינו רשאי לפסול שם מן הטעם שהשם נבחר עקב קשר בין ידועים בציבור.

 התערבות משרד הפנים בבחירת שמות 
סעיף 16 בחוק מתיר לשר הפנים או לפקידות בכירה מטעמו, שלא לאשר רישום או שינוי שם, אם הוא סבור שהשם החדש עלול להטעות או לפגוע בתקנת הציבור או ברגשותיו. המחוקק הישראלי לא פירט רשימה סגורה של שמות אסורים, וזאת בניגוד למספר מדינות בעולם בהם קבועים "שמות אסורים" בחוק ובתקנות. עם זאת, סביר להניח כי שמות פרטיים שעלולים לפגוע ברגשות הציבור בישראל, כדוגמת "חזיר" או "היטלר", לא יאושרו במשרד הפנים.

למרות האמור בסעיף 16, חל איסור לשינוי שם של מי שהורשע בביצוע עבירת מין כהגדרתה בחוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין, התשס״ו–2006, שבוצעה בהיותו בגיר, וזאת על מנת להגן על הציבור.

אדם ללא שם
מי שאין לו שם, ולא בוחר לעצמו שם, רשאי שר הפנים, בהתאם , לקבוע לו שם; בקביעת השם יתחשב השר בשמות הוריו והורי הוריו של אותו אדם, ואם הוא נשוי — גם בשם בן-זוגו. השר יודיע לאותו אדם את השם שקבע, וזה יהיה שמו של אותו אדם, זולת אם בחר לו שם אחר תוך חודשיים לאחר קבלת הודעת השר.

יצירת הזהות הזו, ובכלל שינוי שמות פרטיים ומשפחה, מהוות סכנה בנוגע לנישואין בתוך המשפחה, דבר שעלה כבר במקורות המשפט העברי וישנם פתרונות לעניין שמערבים גם את מסדרי הגיטין והנישואין.נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ'  24 351-356: חוק השמות (תיקון), באתר דעת.

קביעת שם פרטי של אב
 דן בקביעת שמו הפרטי של האב, במקרה ששם זה אינו ידוע. אם טרם מלאו 16 שנים לאדם, רשאית אמו לקבוע את שם האב. אם מלאו לאדם 16 שנים, הוא רשאי לקבוע את שם האב בעצמו.

פסיקה

חוק השמות נדון בבג"ץ אפרת נגד הממונה על מרשם האוכלוסין. מיכל אפרת ועוזי אורנן חיו כידועים בציבור, ונולד להם בן, שניתן לו שם המשפחה "אורנן-אפרת". אפרת פנתה למשרד הפנים בבקשה לשנות את שם משפחתה לאורנן-אפרת, אך בקשתה נדחתה בנימוק שהשם המבוקש עלול להטעות ולפגוע בתקנת הציבור. היא עתרה לבג"ץ ונפסק שעל משרד הפנים להיענות לבקשתה. בעקבות פסק דין זה תוקן חוק השמות, ונקבע בו במפורש כי השר אינו רשאי לפסול שם מן הטעם שהשם נבחר עקב קשר בין ידועים בציבור.

קישורים חיצוניים






הערות שוליים

קטגוריה:שם משפחה
קטגוריה:שם פרטי
קטגוריה:ישראל: דיני משפחה
קטגוריה:הכנסת השלישית: חקיקה