מוות קליני

מוות קליני הוא מונח רפואי המתאר הפסקה של זרימת הדם והנשימה – שני התנאים החיוניים לקיום חיים אצל בני אדם ורבים מהאורגניזמים האחרים. המצב מתרחש כאשר הלב מפסיק לפעום בקצב סדיר, מצב הנקרא דום לב (cardiac arrest). המונח משמש לעיתים גם במחקר בתחום ההחייאה.

הפסקת זרימת הדם נחשבה בעבר כבלתי הפיכה ברוב המקרים. לפני פיתוחן של פעולות החייאה כמו עיסוי לב־ריאתי (CPR), דפיברילציה, הזרקת אדרנלין (אפינפרין) וטיפולים נוספים במאה ה־20 – היעדר זרימת דם (ותפקודים חיוניים הקשורים לכך) נחשב להגדרה הרשמית של מוות. עם הופעתם של אמצעים רפואיים אלה, החלו להתייחס לדום לב כאל מוות קליני ולא כאל מוות מוחלט, כדי לשקף את האפשרות להחייאה לאחר הפסקת פעילות הלב.

עם תחילתו של מוות קליני, אובדן ההכרה מתרחש בתוך מספר שניות. בניסויים בכלבים, נמדדה הפסקה בפעילות החשמלית של המוח תוך 20 עד 40 שניות בתקופה מוקדמת זו עשויים להתרחש קולות נשימה לא סדירים (gasping), שלעיתים מתפרשים בטעות על ידי מגישי עזרה ראשונה כסימן לכך שאין צורך בהחייאה (CPR). במהלך מוות קליני, כל הרקמות והאיברים בגוף מתחילים לצבור נזק מסוג איסכמי — נזק הנגרם כתוצאה ממחסור באספקת דם וחמצן.

השלכות על הגוף
כאשר הלב מפסיק לפעום האדם חווה מוות קליני, על פי ההגדרה, אך למשך שניות ספורות הוא עדיין מסוגל לתפקד. לאחר מספר שניות הפסקת זרימת הדם למוח מביאה לאובדן הכרה, ולאחר חצי דקה גם להשבתת התקשורת העצבית במערכת העצבים המרכזית. שרשרת תהליכים הרסניים בתא העצב, שנקראת תהליך איסכמי, גורמת להרס קרום התא, לפגיעה במחסום דם-מוח ולתגובה דלקתית. אף אם תחודש זרימת הדם למוח, תאי הדם הלבנים שיגיעו עם זרם הדם המתחדש לרקמה העצבית המודלקת יפרישו ציטוקינים שיגרמו לחמצון מואץ של הרקמה הדלקתית. לכן גם דקות ספורות של מוות קליני מובילות בסופו של דבר למוות מוחי או לנזק מוחי חמור ומתמשך, והתאוששות מלאה של המוח לאחר מוות קליני של יותר משלוש דקות בטמפרטורת החדר היא נדירה. לעומת זאת, רקמות אחרות בגוף שצורכות פחות חמצן וגלוקוז מהמוח מסוגלות להתאושש גם אחרי שעות אחדות של עצירת אספקת זרם הדם, אם יישמרו בסביבה חמימה.

טיפול
כיום מתנהל מחקר ער בניסיון לצמצם את הנזקים החמורים הנגרמים למוח לאחר חידוש אספקת הדם אליו. היפותרמיה מורידה משמעותית את קצב חילוף החומרים בתאי המוח ומשפרת משמעותית את סיכויי ההישרדות של המטופל, גם אם מצננים את מוחו של המטופל (בצנתר) רק במהלך חידוש זרימת הדם למח. הטיפול היעיל ביותר בתחום משלב הורדת טמפרטורת הגוף בכשלוש מעלות, הפחתת ריכוז כדוריות הדם והעלאת לחץ הדם. בעוד שבטמפרטורת החדר מסתיים מוות קליני במוות מלא תוך דקות ספורות, אדם שנקלע למוות קליני כתוצאה מהיפותרמיה קיצונית עשוי לשרוד גם אחרי יותר משעה של עצירת זרם הדם בגוף. למעשה, ניתוחים לתיקון מפרצת במוח או מומים באבי העורקים עשויים לחייב עצירה של זרם הדם בגוף, הליך המכונה ניתוח בדום לב (Standstill operation). במסגרת הניתוח מדכאים את פעילות המוח בסיוע תרופות, מצננים את הגוף לטמפרטורה של 15 מעלות ומרוקנים את הדם מהגוף. המטופל מנותח במצב של מוות קליני מבוקר למשך עד כשעה, כאשר הורדה נוספת של הטמפרטורה מאפשרת להאריך את משך הניתוח במידת הצורך. הוצע להשתמש בניתוחים אלה גם במקרים של מטופלים הגוססים למוות כתוצאה מאיבוד דם.

חוויית סף מוות

תועדו דיווחים רבים של אנשים שחוו מוות קליני והעידו על תחושת יציאה מהגוף, ראיית אור לבן, הימשכות למנהרה ומפגש עם אנשים קרובים שנפטרו.

גורם התופעה לא ידוע בוודאות. עם זאת, חוויות אלו המכונות "חוויית סף מוות" מוצגות לעיתים כראיה לחיים שלאחר המוות. מחקר נוירולוגי על תפקוד מערכת העצבים המרכזית בתנאים של חוסר חמצן טוען שפעילויות מוחיות אופייניות במצבים אלו שיכולות לגרום הזיות.

חוויית סף מוות היא תופעה נפוצה. על פי סקר מכון גאלופ שפורסם בשנת 1992, כ-13 מיליון איש (5% מהאוכלוסייה באותו זמן) חוו חוויה כזו בארצות הברית. סקר אחר שפורסם בגרמניה העריך את שעור החווים בכ-4% מהאוכלוסייה.

קישורים חיצוניים

 אתר IANDS (האגודה הבינלאומית לחקר תופעות מוות קליני)

הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אתיקה רפואית