אברהם הפנר

אברהם הֶפְנֶר (7 במאי 1935 – 19 בספטמבר 2014) היה במאי קולנוע, תסריטאי, סופר ושחקן קולנוע ישראלי. פרופסור בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. זוכה פרס אופיר על מפעל חיים.

ביוגרפיה
הפנר נולד וגדל בחיפה. את השכלתו התיכונית עשה בבית הספר הריאלי העברי בעיר. הוא התגייס לצבא בשנת 1953 ושירת בלהקת הנח"ל יחד עם אורי זוהר, חיים טופול ונחמה הנדל. לאחר שירותו בצה"ל עבר הפנר להתגורר בירושלים, שם למד באוניברסיטה העברית ספרות אנגלית ופילוסופיה. בהמשך למד פילוסופיה, בלשנות וספרות אמריקאית בסורבון בפריז. לאחר שלוש וחצי שנים עבר הפנר לניו יורק. הוא המשיך את לימודי הפילוסופיה בסיטי קולג' וכמו כן החל ללמוד קולנוע. בניו יורק ביים שלושה סרטים קצרים, ביניהם "המרת הדת המופלאה ביותר של המלט הצעיר" וסרט המבוסס על "סיפור פשוט" של ש"י עגנון.

אהבתו לקולנוע קיננה בו, על פי עדותו, כבר בגיל 17. הוא החל כשחקן ("חור בלבנה" של אורי זוהר, 1965), שיחק תפקיד ראשי בסרט קצר של אסי דיין (שנגנז) ובסרטו של רפי נוסבאום - "המטרה טיראן" (1968). החל מסוף שנות השישים החל הפנר לבנות את מעמדו כאחד מיוצרי הקולנוע הבולטים והאיכותיים בארץ, על אף שלא יצר סרטים רבים.

סרטו הקצר הרביעי מ-1967 "לאט יותר", זיכה אותו בפרס פסטיבל ונציה. את התסריט כתב הפנר תוך שימוש במילותיה של סימון דה בובואר מתוך מאמר שפרסמה בכתב העת "זמנים מודרניים". בשנות השישים והשבעים הוא נמנה עם קבוצת יוצרי הקולנוע האישי ("הרגישות החדשה") שיצרו סרטים חברתיים בעלי סגנון אמנותי אירופי-אוונגרדי שהיוו ניגוד לסרטי הבורקס העממיים שפרחו במקביל. סרט בולט במגמה זו היה "לאן נעלם דניאל וקס?" שכתב וביים בשנת 1972 ונחשב על ידי המבקרים לאחד הסרטים הטובים של הקולנוע הישראלי בכל הזמנים.

בשנת 1971 שיחק בסדרת הטלוויזיה "חדוה ושלומיק" ובשנת 1977 שיחק בסרט הקולנוע "פנטזיה על נושא רומנטי" שכתב המחזאי חנוך לוין.

בהמשך עבר ליצור לעולם הילדים. בשנת 1974 החל לשתף פעולה עם הטלוויזיה החינוכית, ויחד עם יצחק בן נר, היה תסריטאי סדרת הילדים "דלת הקסמים", שעסקה בחינוך הילדים לזהירות בדרכים. תוכנית זו זכתה להצלחה רבה ושודרה בשידורים חוזרים עד שנות השמונים.

שני סרטים אחרים שלו, "דודה קלרה" (1977) ו"אהבתה האחרונה של לורה אדלר" (1990), מהווים הספד לדור יוצאי אירופה הזקנים, דוברי היידיש. "דודה קלרה", שנוצר עם יסודות אוטוביוגרפיים על משפחתו, מספר על שלוש דודות פולניות בארץ המשגיחות על אחיינית צעירה, ו"אהבתה האחרונה של לורה אדלר" מהווה הספד לתיאטרון היידיש ולשחקניו.

דרמת הטלוויזיה שיצר, "ארץ קטנה, איש גדול" (1998), מהווה מבט ציני על מדינת ישראל המשתנה של שנות התשעים ועל מיתוסים ציוניים שלטענתו לא נשאר מהם הרבה.

בשנת 2004 קיבל את פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע (פרס אופיר) על מפעל חיים בקולנוע הישראלי.

הפנר הרצה שנים רבות על קולנוע ותסריטאות במוסדות אקדמיים וכתב מספר רומנים וספרי עיון על קולנוע: "סינימה נייר" ו"סרטים לא גדלים על עצים".

בשנת 2012 ראה אור הספר "אברהם הפנר: ספר התסריטים" בהוצאת כתר. הספר מאגד בתוכו את כל התסריטים לסרטיו הארוכים של אברהם הפנר, והוא פרי שיתוף פעולה בין החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב לבין בית הספר לקולנוע סם שפיגל בירושלים. לרגל יציאת הספר התראיינה בתו של הפנר, מאיה, וחשפה כי אביה סובל מפגיעת ראש חמורה וכי לא ניתן לתקשר עמו יותר.

הפנר נפטר ב-19 בספטמבר 2014 כשהוא בן 79, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ צרעה .
השאיר אחריו את אשתו יעל, וביתו היחידה, התסריטאית מאיה הפנר ("בטיפול", "השיר שלנו") .

סופר
על אף שספר ביכוריו יצא כבר בסוף שנות ה-60, מקושר אברהם הפנר פעמים רבות לסופרי שנות ה-80 בספרות העברית, ספרות אשר נקראת לעיתים גם פוסטמודרנית. בכל ספריו כתיבתו של הפנר אישית מאוד, זורמת ואסוציאטיבית. סיפוריו כתובים בשפת יומיום ומשופעים בהערות שוליים אשר הופכות להיות חלק מהטקסט ומרחיבות אותו. דמותו נוכחת לעיתים קרובות בספריו ולפעמים הוא הגיבור הראשי, כמו בספרו "אברהם הפנר: ספר המפורש".

השפעתו
הפנר שימש כמרצה לתסריטאות בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, החל מאמצע שנות השבעים ועד לפרישתו בתחילת שנות האלפיים. כמורה הוא השפיע על יוצרי קולנוע רבים וביניהם: איתן גרין, יונתן ארוך, רנן שור, ארי פולמן, חגי לוי, אורי סיון, רני בלייר, אבי כהן, דוד טור, דורון צברי, מנשה נוי, דובר קוסאשווילי, איתן צור ועוד.

עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב נחום הנביא 8.

מספריו
"עיבל" (1969)
"המחברות של יוחנן שלכט" (1974)
"כולל הכול" (1988)
"אברהם הפנר: ספר המפורש" (1991)
"אללים" (1993)
"עליזה" (1998)
"סינימה נייר - עיבודים מספרות לקולנוע" (1999)
"כמו אבלאר, כמו אלואיז: רומן אהבה ושני סיפורים" (הספריה החדשה, 2001)
"ארץ קטנה, איש גדול" (הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 2002)
"סרטים לא גדלים על עצים" (תל אביב: אורט ישראל, תשס"ב 2002)
"אמנות שפה זרה" (2006)
"אברהם הפנר: ספר התסריטים", עורכים: עליזה ציגלר, איתן גרין, רנן שור, מרט פרחומובסקי, מאיה הפנר (הוצאת כתר, 2012)

סרטים שכתב וביים
"שיטוט לילי" (סרט קצר, 1961)
 "אנג'י ומלכת הלילה" (סרט קצר, 1962)
 "המרת הדת המופלאה ביותר של המלט הצעיר" (סרט קצר, 1963)
 "סיירים" (1967) - תסריט
"לאט יותר" (סרט קצר, 1968)
"סיאנס" (סרט קצר, 1969)
"לאן נעלם דניאל וקס?" (1972)
"דודה קלרה" (1977)
"פרשת וינשל" (1979)
"מה קרה?" (סרט קצר, 1988)
"אהבתה האחרונה של לורה אדלר" (1990)
"ארץ קטנה, איש גדול" (מיני סדרת טלוויזיה, התסריט נכתב יחד עם מאיה הפנר, 1998)

לקריאה נוספת
Padva, Gilad (2007). A Yiddish Diva! Requiem for a Fabulous Woman in Avraham Heffner’s Film Laura Adler’s Last Love. Women & Language 30(1), 30-31.

קישורים חיצוניים





 "אברה'מלה כל-בו", ראיון ב"מעריב" שנערך לרגל צאת הספר "כולל הכל", חלק א', חלק ב', באתר עיתונות יהודית היסטורית, 18 בספטמבר 1987.
 ריאיון עם אברהם הפנר, באתר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב, 1 במרץ 2009



 רנן שור, פוסט אורח: רנן שור כותב על אברהם הפנר , באתר "סינמסקופ", 25 בדצמבר 2012
 שאלות אישיות עם אברהם הפנר, הוקלט בגלי צה"ל בשנת 1970.

בעקבות מותו:



 גלעד אמיליו שנקר, ספיישל אברהם הפנר, בתוכנית "חי בסרט", הטלוויזיה החינוכית

הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: מפעל חיים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:מחברי ספרי לימוד ישראלים
קטגוריה:חברי להקת בצל ירוק
קטגוריה:חברי להקת הנח"ל
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:אישים הקבורים בצרעה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014