חיים לאחר המוות

חיים לאחר המוות הוא מונח כללי המתייחס להמשכיות או קיום, בדרך-כלל באופן רוחני, מעבר לעולם הקיים והמוכר, לאחר המוות. בדרך כלל מדובר על הישארות הנפש, אך בתרבויות קדומות מדובר לעיתים גם בקיום גופני לאחר המוות.

העיסוק בנושא עד שנות ה-80 היה בעיקר בתחום הדת, הרוחניות והמיסטיקה, אולם כיום, חיים לאחר המוות כיום נצפים ונלמדים במחקרים קליניים, כגון חוויות סף מוות שנחקרו על ידי ריימונד מודי, פים ואן לומל, פני סרטורי ואחרים, שרואים בהן הוכחה לקיום התופעה, ואילו אחרים מפרשים כתופעות סובייקטיביות או אשליות הנובעות מסיבות שונות.

התפיסה בתרבויות קדומות
האמונה בחיים שלאחר המוות קדמונית ומשותפת לרוב התרבויות הקדומות. היא באה לענות על שאלות ששאל את עצמו האדם בקשר להפסקת הקיום הגשמי, ומה קורה לגוף ולנפש אחרי מותו של אדם. בין הרעיונות הבאים לענות על שאלות אלו: רעיון גלגול הנשמות, תחיית המתים ורעיון העולם הבא.

הראשונים שתיעדו במפורט בכתב את אמונתם בחיים לאחר המוות היו המצרים הקדמונים. בהתאם לכך נמצאו במצרים העתיקה קבורים מפוארים וחניטה, שהיו יישום מעשי של אמונה זו. המת המצרי החשוב נקבר עם חפציו, אך גם עם ספינת שמש שהייתה אמורה להובילו לעבר החיים הנצחיים על פני השמש. גם השומרים והאכדים התייחסו לשאול כמקום בו חיים המתיםולעיתים אף אלים שמתו.

חיים לאחר המוות והדת
תגמול נצחי
מספר דתות ובהן היהדות, האסלאם והנצרות, ואף דת מצרים העתיקה, מחזיקות באמונה כי רוח האדם נצחית ואחרי המוות כל אדם מתוגמל לפי מעשיו. לפי האמונה רוח האדם, או "הנפש", ממשיכה להתקיים אחרי המוות.

על פי תורות אזוטריות רבות, בהן הקבלה, הנפש מתפרקת אך הרוח נשארת בתוקף נצחיותה. קיימות דתות המניחות, באופן ראייה דיכוטומי, שישנו המשך ל"מסע" למקום שכולו טוב - גן העדן, או למקום שכולו עונש מתמשך - הגיהנום. תפיסה זו מעודדת את המאמינים בה לדבוק במעשים הראויים ולהתרחק מן המגונים וזאת על מנת להגיע, בהגיע זמנם, אל גן העדן ולא אל הגיהנום, תפיסה זו תורמת גם בהתמודדות מאמיניה עם מות הקרובים להם בכך שהם מאמינים שהם נמצאים בעולם שכולו טוב. אצל אפלטון מובעת דעה זו, למשל, בדיאלוג גורגיאס:

גלגול נשמות

אמונה אחרת, שמחזיקות בה דתות כגון בודהיזם והינדואיזם, וכן מאמינים בה הדרוזים וזרמים קבליים ביהדות, היא גלגול נשמות. בבודהיזם, למשל, מהווים החיים שלאחר המוות חלק אינטגרלי של מצבי הקיום של האדם. האמונה הבודהיסטית מניחה כי לא הכול מוגבל לחיינו הנוכחיים: האדם (או נשמתו) הם סך ידע שהצטבר ממצבי קיום אחרים, לפני שנולד בגלגול הנוכחי. היות שהנשמה היא נצחית, היא תכיר עוד מצבי קיום אנושיים, אחרי סיום חייה הנוכחיים. אמונה זאת מניחה קיומו של רצף, זרם של תודעה, הנמשך לנצח.

לפי האמונה במזרח אסיה, הנשמה יכולה לעבור לבן אדם אחר, לבעל חיים, או אפילו ליצור רוחני כלשהו. לפי ההינדואיזם, הבודהיזם וזרמים קבליים ביהדותביהדות לפי הקבלה כל הנשמות היום זה נשמות קדומות  גם החיים הנוכחים שלנו הם תוצאה של חיים קודמים.

ביהדות

תקופת התנ"ך
רעיון החיים שלאחר המוות מופיע בתנ"ך בפגישתו של שאול המלך עם שמואל הנביא שנפטר בתיווכה של בעלת האוב. שאול שומע אך אינו רואה את שמואל, ועל כן שואל את בעלת האוב הטוענת שראתה אותו כיצד הוא נראה. בעלת האוב נותנת לשאול תיאור המתאים למראהו של שמואל בחייו, ואז שאול מצליח לקבל תקשור שאינו חדש לו: "למה הרגזתני להעלות אותי?" שאול מצטדק ואומר כי מצבו המדיני והביטחוני קשה מאוד. בתום השיחה מבטיח שמואל לשאול כי הוא ימות למחרת והוא יהיה במחיצתו של שמואל, במילים אלו: "ומחר אתה ובניך עמי". על אף שהסיפור קובע במפורש ששאול לא ראה את שמואל אלא שמע אותו בלבד, ניתן להבין מהסיפור שלשאול לא היה ספק שאכן התקיימה שיחה בינו לבין שמואל, זאת לאור תגובתו הנואשת לאחר ששמע את המסר של שמואל.

עוד מובא במקרא: 

במזמור במלואו מתואר שבעוד הרשעים הולכים לשאול אחר מותם, את הצדיק האל יפדה מייד שאול, כאשר ייקח את האדםתהילים מט.

למרות שאמונה בחיים שלאחר המוות הייתה קיימת ונפוצה בכל העמים בעת המקראית, ובפרט בכל העמים שסביב העם היהודי, אין אף מקום במקרא בו הכתוב יוצא נגד אותה אמונה הנפוצה אצל העמים, בניגוד להתנגדות ולהכחשה באמונה בריבוי אלים, הכתובה פעמים רבות במקרא. האיסור היחיד הנוגע לעניין הוא "איסור דרישה אל המתים" אך הכתוב רק אוסר זאת ולא מנמק מה טעם האיסור. מכיוון שהעולם האלילי האמין תמיד בחיים אחר המוות, היה מצופה שאם המקרא מכחיש אמונה זאת, הוא יצא נגד אמונת העמים, מאחר שהכחשת אמונה בחיים לאחר המוות הייתה בגדר חידוש באנושות באותה עתהכחשת האמונה בחיים אחר המוות המתועדת הראשונה בהיסטוריה, מצויה אצל מקצת הפילוסופים היוונים. אריסטו טוען שרק מקצת מבני האדם יזכו לחיי נצח, המשכילים מביניהם, והשאר ימותו כמות הבהמות. אפיקור מכחיש באופן גורף אפשרות לחיי נצח אצל כולם. אך פילוסופים אחרים כן האמינו בחיי נצח לכל אדם, כדוגמת סוקרטס ואפלטון..

עם זאת אין כל תיאור של החיים שלאחר המוות או הבטחה לחיי עולם הבא במקרא. מחבר ספר קהלת קובע: 
וכן קובע: .

יש המפרשים כי הרוח איננה בטלה אלא שבה לנותנה, ויש הרואים בפסוק זה ביטוי לתפיסה כי המוות הוא היעלמות מוחלטת. הרוח אינה נשמרת לאחר המוות אלא נמוגה במקום שממנו הגיעה, כשם שהגוף מתפורר לעפר. למתים אין עוד זכויות, הניתנות לאנשים החיים בעולם הזה עבור מעשיהם. ההתקדמות הרוחנית של האדם איננה קיימת בעולם הבא אלא דווקא בעולם הזה, בבחינת "מי שטרח בערב שבת יאכל בשבת". כמו שנאמר:אך רבים מפרשים שפסוק זה, כדוגמת הפסוקים "לא שאול תודך, מוות יהללך, לא ישברו יורדי בור את אמיתך" או "מה בצע בדמי ברדתי אל שחת, היודך עפר? היגיד אמיתך?" מדבר על בקשה מהאל שלא יהרוג את האדם שלא בעיתו, מאחר שגופתו אינה יכולה להלל את האל. לפי פירוש זה, ה"מתים" שלא מהללים, אשר מדבר עליהם המקרא כאן הם הגופות, ולא מתייחס לכליון הנפש. וזאת מאחר שהאמונה היחידה בחיים אחר המוות הנפוצה אצל העמים האחרים באותה עת, לא דיברה על קיום רוחני נפרד של נשמה אחר המוות, ללא גוף, אלא על חיים בגוף בשאול מתחת לאדמה, שם אדם אוכל ושותה בגופו בשאול, ואילו המקרא לא מציין אמונה בחיים גופניים לאחר המוות, אלא הגוף מת ודומם, בניגוד לרוחהראשונים מחוץ ליהדות שדיברו במפורש על קיום רוחני של נשמה ללא גוף, לאחר המוות, הם אפלטון, אריסטו ובודהה..

דוגמה נוספת: 
ודעה דומה מביע המלך חזקיהו: .

יוסף בן מתתיהו
יוסף בן מתתיהו מתאר את אמונת העולם הבא אצל האיסיים כאמונה שאיננה כורכת איתה את תחיית המתים (תחיית הגופות) 
הפרושים, לפי אותו מקור, מאמינים בנוסף לכך בחזרת הנשמות אל תוך הגופות, וביחס לצדוקים, כוהני המקדש, הוא מעיד:

תפיסת חז"ל
חז"ל התייחסו לחיים בזמן הווה כאל תחנה זמנית בלבד בדרך לעולם הבא; תחנה זמנית שיש למצותה באופן הראוי, על ידי קיום המצוות והליכה בדרכי האל.
מעידה על כך, למשל, הפיסקה בפרקי אבות:

תקופת הראשונים
ישנה מחלוקת בין הראשונים לגבי אופן התנהלות הדברים בעולם הבא:
 לשיטת הרמב"ם וסיעתו: העולם הבא הוא עולם רוחני לחלוטין, ללא הגוף.

 לשיטת רס"ג וסיעתו: בעולם הבא יתקיימו הגוף והנשמה, אך לאחר זיכוך רב של הגוף.

מעבר להישארות הנפש, אחת ממרכיבי האמונה בדת היהודית היא האמונה בקימת המתים לתחייה, בעתיד.

בנצרות

ישו, שעל דבריו נסמכים כל כתבי הנצרות, ממליץ בספר הבשורה על-פי יוחנן פרק ו', פסוק 40:

"וזה רצון שולחי אשר כל הרואה את הבן ומאמין בו יהיו לו חיי עולמים ואני אקימנו ביום האחרון."

משמע, רצונו של האל האב, שולחו של ישו (האל הבן), הוא שמי שמאמין בבן האלוהי, כלומר בישו עצמו, יזכה לחיי נצח. ולא רק זאת, אלא שישו יעזור למאמין בו לצאת מגופו ולעבור לגן-עדן ("אקימנו ביום האחרון").

במדע המודרני
על פי סקרים גלובליים עדכניים, כ-54% עד 57% מהאוכלוסייה העולמית מאמינה בחיים אחרי המוות. לדוגמה, סקר של Gallup International משנת 2022 בקרב 61 מדינות (דגימה של כ-58,000 איש) מצא כי 57% מהמשיבים מאמינים בכך. סקר נוסף שפורסם ב-Scientific Reports ב-2025, המבוסס על נתונים מ-22 מדינות (דגימה של כ-203,000 איש), העריך את שיעור האמונה הגלובלי בכ-54%.

בסקר של Pew Research מ-2024, שנערך ב-36 מדינות, נמצא כי רוב המדינות (ברובן) מציגות רוב מאמינים, עם אחוזים גבוהים במיוחד במדינות מוסלמיות ונוצריות כמו אינדונזיה (85%) וקניה (80%), אך נמוכים יותר במדינות חילוניות כמו יפן (21%).

המדע המודרני אינו מכיר בקיומה של "נשמה" הנפרדת מהגוף, ובהתאם לכך אינו מכיר ביכולתה לשרוד באופן עצמאי ללא גוף לאחר המוות (ראו נשמה#הנשמה והמדע).

עם זאת, הרפואה המודרנית מציגה שתי דרכים שיש בהן מימוש מסוים של חיים לאחר המוות:
 השתלת איברים, במסגרתה איבר של אדם שמת נלקח מגופו, מושתל באדם חי וממשיך לתפקד.
 הולדה לאחר המוות: שאיבת זרע מאדם שמת, לשם הפריה של אישה שתלד ילד למנוח, או שימוש בביצית של אישה שמתה לשם הריון באם פונדקאית, ובכך לאפשר למנוחים רבייה, המאפיינת יצורים חיים.

ראו גם
 גורלם של הבלתי מלומדים

לקריאה נוספת
 משה גרנות, המוות והנצח, הוצאת אור-עם, תל אביב, 1977
 ריימונד א. מודי (הבן), החיים שאחרי החיים, הוצאת עדן, תל אביב, 1986
 קיית קמפבל, גוף ונפש, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, 1983
 סוגיאל רינפוצ'ה, ספר המתים והחיים הטיבטי, הוצאת גל, הרצליה, 1996

קישורים חיצוניים



 אחרי 120 - מה קורה אחרי המוות?, אתר he.chabad.org
 החיים והמוות באתר הידברות
 מעגל החיים והמוות, באתר "כנסיית האל הכול יכול"


הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוות: היבטים דתיים ופסיכולוגיים
קטגוריה:על-טבעי
קטגוריה:תאולוגיה