פרשת יתרו

פרשת יִתְרוֹ היא פרשת השבוע החמישית בספר שמות. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב.

הפרשה נפתחת בהגעתו של יתרו חותן משה למחנה ישראל יחד עם אשתו ציפורה ובניו, ובעצת יתרו למינוי השופטים לצד משה. רוב הפרשה עוסק בסיפור המכונן של מעמד הר סיני, עשרת הדיברות וקבלת התורה על ידי בני ישראל. בסיום הפרשה ישנן מספר מצוות הקשורות לפולחן ה'.

את פרשת יתרו קוראים בשבת בין התאריכים י"ז בשבט-כ"ד בשבט.

תוכן הפרשה
יתרו וציפורה
יתרו חותן משה מגיע אל מחנה בני ישראל עם ציפורה אשת משה וילדיה, גרשם ואליעזר. זהו המקום הראשון בתורה בו נזכר אליעזר בשמו, והתורה מנמקת את נתינת השם: "כִּֽי־אֱלֹהֵ֤י אָבִי֙ בְּעֶזְרִ֔י וַיַּצִּלֵ֖נִי מֵחֶ֥רֶב פַּרְעֹֽה".
משה יוצא לקראתו מקבל את פניו והם שואלים איש לרעהו לשלום. משה מספר ליתרו על הנסים שנעשו ביציאת מצרים, ויתרו בתגובה מהלל ומשבח את האלוהים.
הפרשנים נחלקו מתי התרחש המאורע. יש המפרשים את הכתובים כסדרם ואומרים כי הוא התרחש בין מלחמת עמלק לבין מתן תורה, ויש הסבורים שהסיפור על יתרו התרחש בפועל לאחר מעמד הר סיני.

למחרת רואה יתרו כיצד משה שופט את העם לבדו, העם עומד וממתין מהבוקר ועד הלילה לתורו. יתרו אומר למשה שבאופן זה אי אפשר לתת מענה לצורכי המשפט, וכן הדבר יתיש את כוחו של משה. הוא מציע לו למנות מערכת שופטים היררכית שמשה בראשה. לפי ההצעה ימונו אחראים לכל עשרה אנשים או בתי אב שיכונו "שרי עשרות", מעל השופט הזה יהיה אחראי של חמישים ומעל "שרי מאות" ו"שרי אלפים". את השאלות יפנו אל שרי העשרות ובמקרה הצורך יעלו אל האחראי שמעל ועד לשרי האלפים. במקרים שאין פתרון אצל שרי האלפים יגיעו לשאול את משה. משה ממנה את השופטים, ויתרו חוזר לארצו.

ממוזער|250px|מעמד הר סיני, איור משנת 1907. סגנון וצבע הבגדים אינו תואם את התקופה.

מעמד הר סיני

בני ישראל נוסעים מרפידים למדבר סיני וחונים למרגלות הר סיני בתחילת החודש השלישי. משה עולה אל ההר ומקבל מסר מאלוהים לבני ישראל:

בני ישראל עונים: "כל אשר דיבר ה' נעשה", ומשה משיב את דברי העם אל ה'. בתגובה, ה' אומר: "הנה אנכי בא אליך בעב הענן, בעבור ישמע העם בדברי עמך וגם-בך יאמינו לעולם". משה מכין אותם לקראת קבלת התורה.

ה' מצווה את משה להכין את ישראל לקראת ההתגלות – הם מצווים להתקדש ולהיטהר, וכן להישמר מלעלות ואף מלגעת בהר סיני. משה מעביר את הציווי אל העם, ומצווה אותם על פרישה של איש מאשתו למשך שלשה ימים. לאחר שלושה ימי הכנה, מתחילים להופיע על הר סיני קולות, ברקים, ענן וקול שופר, אשר מעוררים חרדה אצל בני ישראל. משה מוציא את העם אל מרגלות הר סיני, ואז ה' מתגלה על ההר באש ובעשן, וההר עצמו רועד: "ויחרד כל ההר מאוד". ה' קורא למשה פעם נוספת, ומצווה עליו להזהיר את העם פעם נוספת שלא יעלו את ההר.

ה' מוסר לבני ישראל את עשרת הדיברות. עשרת הדיברות הן:

 אָנֹכִי ה' אֱלֹהֶיךָ אֲשֶׁר הוֹצֵאתִיךָ מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם מִבֵּית עֲבָדִים
 לֹא יִהְיֶה לְךָ אֱלֹהִים אֲחֵרִים עַל פָּנָי. לֹא-תַעֲשֶׂה לְךָ פֶסֶל, וְכָל-תְּמוּנָה
 לֹא תִשָּׂא אֶת שֵׁם ה' אֱלֹהֶיךָ לַשָּׁוְא
 זָכוֹר אֶת-יוֹם הַשַּׁבָּת לְקַדְּשׁוֹ
 כַּבֵּד אֶת-אָבִיךָ וְאֶת-אִמֶּךָ
 לֹא תִרְצָח
 לֹא תִנְאָף
 לֹא תִגְנֹב
 לֹא-תַעֲנֶה בְרֵעֲךָ עֵד שָׁקֶר
 לֹא תַחְמֹד

לאחר עשרת הדברות, התורה מספרת כי בני ישראל מתקשים לעמוד בעוצמת ההתגלות האלוהית:
 בעקבות כך הם מבקשים ממשה שיתווך בינם לבין האלוהים. לפי פרשני הפשט, בהם אברהם אבן עזרא ורשב"ם, דברי בני ישראל נאמרו לאחר ששמעו את עשרת הדברות מאת ה'. הרמב"ן לעומת זאת סבור שהדברים נאמרו לפני עשרת הדברות, לאחר שבני ישראל חרדו מפני ההתגלות שהופיעה על הר סיני. לדעתו, משה חיזק את בני ישראל בדברים המופיעים כאן: "אל תיראו כי לבעבור נסות אתכם בא האלהים ובעבור תהיה יראתו על פניכם לבלתי תחטאו", ובעקבות כך הם שמעו את עשרת הדברות.

לאחר עשרת הדיברות באה פרשייה קצרה בנושא עבודת האל וצורתו התקנית של מזבח:

בנוסף מופיע ציווי למלא את המזבח באדמה, ואיסור להניף ברזל על אבני המזבח.

המצווה האחרונה בפרשיה היא איסור לעלות במדרגות על המזבח (במקום מדרגות נבנה למזבח כבש).

 מצוות בפרשה 
+המצווהמקורמצוות עשה או לא תעשההמצווה נוהגת בזמן הזההמחויבים1אמונה באלוהיםאָנֹכִי ה' אֱלֹהֶיךָ אֲשֶׁר הוֹצֵאתִיךָ מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם מִבֵּית עֲבָדִים לֹא יִהְיֶה לְךָ אֱלֹהִים אֲחֵרִים עַל פָּנָי.עשהכןכולם2לא לעבוד עבודה זרהלֹא תַעֲשֶׂה לְךָ פֶסֶל וְכָל תְּמוּנָה אֲשֶׁר בַּשָּׁמַיִם מִמַּעַל וַאֲשֶׁר בָּאָרֶץ מִתַָּחַת וַאֲשֶׁר בַּמַּיִם מִתַּחַת לָאָרֶץ. לֹא תִשְׁתַּחְוֶה לָהֶם וְלֹא תָעָבְדֵם כִּי אָנֹכִי ה' אֱלֹהֶיךָ אֵל קַנָּא פֹּקֵד עֲו‍ֹן אָבֹת עַל בָּנִים עַל שִׁלֵּשִׁים וְעַל רִבֵּעִים לְשֹׂנְאָי. וְעֹשֶׂה חֶסֶד לַאֲלָפִים לְאֹהֲבַי וּלְשֹׁמְרֵי מִצְו‍ֹתָי.לא תעשהכןכולם3לא להישבע לשוואלֹא תִשָּׂא אֶת שֵׁם ה' אֱלֹהֶיךָ לַשָּׁוְא כִּי לֹא יְנַקֶּה ה' אֵת אֲשֶׁר יִשָּׂא אֶת שְׁמוֹ לַשָּׁוְא.לא תעשהכןכולם4שבתזָכוֹר אֶת יוֹם הַשַּׁבָּת לְקַדְּשׁוֹ. שֵׁשֶׁת יָמִים תַּעֲבֹד וְעָשִׂיתָ כָּל מְלַאכְתֶּךָ. וְיוֹם הַשְּׁבִיעִי שַׁבָּת לַה' אֱלֹהֶיךָ לֹא תַעֲשֶׂה כָל מְלָאכָה אַתָּה וּבִנְךָ וּבִתֶּךָ עַבְדְּךָ וַאֲמָתְךָ וּבְהֶמְתֶּךָ וְגֵרְךָ אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ. כִּי שֵׁשֶׁת יָמִים עָשָׂה ה' אֶת הַשָּׁמַיִם וְאֶת הָאָרֶץ אֶת הַיָּם וְאֶת כָּל אֲשֶׁר בָּם וַיָּנַח בַּיּוֹם הַשְּׁבִיעִי עַל כֵּן בֵּרַךְ ה' אֶת יוֹם הַשַּׁבָּת וַיְקַדְּשֵׁהוּ.עשהכןכולם5כיבוד אב ואםכַּבֵּד אֶת אָבִיךָ וְאֶת אִמֶּךָ לְמַעַן יַאֲרִכוּן יָמֶיךָ עַל הָאֲדָמָה אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ.עשהכןכולם6לא תרצחלֹא תִּֿרְצָחלא תעשהכןכולם7לא תנאףלֹא תִּֿנְאָףלא תעשהכןכולם8לא תגנובלֹא תִּֿגְנֹבלא תעשהכןכולם9לא תענה ברעך עד שקרלֹא תַעֲנֶה בְרֵעֲךָ עֵד שָׁקֶר.לא תעשהכןכולם10לא תחמודלֹא תַחְמֹד בֵּית רֵעֶךָ לֹא תַחְמֹד אֵשֶׁת רֵעֶךָ וְעַבְדּוֹ וַאֲמָתוֹ וְשׁוֹרוֹ וַחֲמֹרוֹ וְכֹל אֲשֶׁר לְרֵעֶךָלא תעשהכןכולם11לא לעשות צורת אדםלֹא תַעֲשׂוּן אִתִּי אֱלֹהֵי כֶסֶף וֵאלֹהֵי זָהָב לֹא תַעֲשׂוּ לָכֶם.לא תעשהכןכולם12לא לבנות מזבח באבנים מסותתותוְאִם מִזְבַּח אֲבָנִים תַּעֲשֶׂה לִּי לֹא תִבְנֶה אֶתְהֶן גָּזִית כִּי חַרְבְּךָ הֵנַפְתָּ עָלֶיהָ וַתְּחַלְלֶהָ.לא תעשהלאבוני המשכן ובוני בית המקדש13לא לעלות למזבח במדרגותוְלֹא תַעֲלֶה בְמַעֲלֹת עַל מִזְבְּחִי אֲשֶׁר לֹא תִגָּלֶה עֶרְוָתְךָ עָלָיו.לא תעשהלאבוני המשכן ובוני בית המקדש

תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת יתרו יכולה לחול בשישה תאריכים שונים:
שנת השא ושנת השג – י"ז בשבט
שנת הכז – י"ח בשבט
שנת החא – י"ט בשבט
שנת גכה ושנת בשה, שנת גכז ושנת בשז – כ' בשבט
שנת בחג ושנת זשג, שנת בחה ושנת זשה – כ"ב בשבט
שנת זחא ושנת זחג – כ"ד בשבט

הפטרה
מפטירים בתיאור ההתגלות האלוהית לישעיהו בנבואת ההקדשה שלו. למנהג האשכנזים (פרק לק"ק פוזנא) והאיטלקים קוראים בספר ישעיהו מ עד , ומוסיפים בסוף מ. למנהג התימנים, הספרדים וק"ק פוזנא, קוראים מ עד סוף הפרק (התימנים מוסיפים בסוף מפרק ט' כמו האשכנזים). בנוסח רומניא הפטירו  עד .

מנהגים 
במורשת יהדות תוניסיה קיים מנהג פופולרי לערוך סעודה ביום חמישי שלפני השבת בה קוראים את פרשת יתרו. סעודה זו קרויה סעודת יתרו. ההסבר המקובל למנהג זה הוא בעקבות מגפה שהפילה חללים רבים ופסקה בשבוע בו קראו את פרשת יתרו, אך קיימים הסברים נוספים המקשרים את הסעודה לסיפורים שבפרשת השבוע.

בחלק מקהילות נוסח אשכנז המזרחי, נהוג לומר בשבת זו פיוט מאורה מאת רבי יהודה הלוי הפותחת "אמרות האל טהורות". בקהילות מערב אירופה ישנו ניגון מיוחד לקטע "ישמח משה" בתפילת שחרית של שבת זו.
יהודי חלב נוהגים בשבת יתרו להתכנס ולקרוא נוסח מדרש עשרת הדיברות המיוחס לרב סעדיה גאון. למדרש זה הם קוראים אבתידא כלאמנא, שפירושו בערבית-יהודית "ראשית דברינו". המדרש כולו כתוב בערבית-יהודית באותיות עבריות, ומתואר בו כיצד ניתן כל דיבר ודיבר, ומה משמעות הדיברות. נוסחים של מדרש זה יש גם במגרב, אך הם שונים מנוסח חלב.

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

*
יתרו
קטגוריה:מתן תורה
קטגוריה:יתרו