אורי ברבש

אורי ברבש (נולד ב-24 בדצמבר 1946) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי עטור פרסים, חבר האקדמיה האמריקאית לקולנוע והאקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הוא זוכה שני פרסי בימוי מטעם "המכון הישראלי לקולנוע" (פרסים שקדמו ל"פרסי אופיר" - ב-1984, על "מאחורי הסורגים" וב-1989, על "אחד משלנו") וכן בפרס אופיר על מפעל חיים המוענק על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה (ב-2025). בנוסף הוא זוכה פרס לנדאו לשנת 2018 ובפרס אמנות הקולנוע של משרד התרבות לשנת 2012.. סרטו "מאחורי הסורגים" היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.

ביוגרפיה
ברבש, נצר למשפחת שניאורסון, הוא בנם הבכור של רות (לבית הבר) ומנחם ברבש. הוא נולד בתל אביב, אך בגיל שנתיים עברה המשפחה לבאר שבע, שם גדל. אביו, מנחם, היה איש הש"י ולאחר מכן, איש השירות הציבורי, ובין היתר, השתתף בהכנות ללכידת אדולף אייכמן. אמו הייתה מורה, מנהלת בית ספר ומדריכת מורים.

כשהיה בן 12, עבר עם משפחתו להתגורר בארגנטינה, בעקבות שליחות של אביו. בגיל 16 חזר לבדו לישראל ועבר לגור בתל אביב. בצה"ל שירת ברבש בתחילה בנח"ל, ולאחר מכן התנדב לסיירת שקד. בסיירת עבר ברבש מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור. עם תום המסלול השתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הסיירת בפיקוד הדרום. כאיש מילואים לחם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה.

לברבש אח, בני, סופר ותסריטאי איתו הוא משתף פעולה ביצירתו, ואחות.

ברבש הוא בוגר בית הספר לקולנוע בלונדון "London Film School". לאחר שחזר לישראל מלימודיו, ביים, בין השנים 1975 ל-1982, עשרות סרטים תיעודיים ודרמות טלוויזיוניות. מתקופה זו ידועים הסרטים התיעודיים:
 "יום של חול" (1975) – סדרה של עשרה סרטי תעודה ששודרו בין השנים 1975 ו-1978. אחד הסרטים - "רפ"ק לושי" - עוקב למשך 24 שעות אחר עבודתו של מפקד תחנת משטרת חולון בת ים.. סרט נוסף בסדרה הציג לראשונה בטלוויזיה את הזמרת אהובה עוזרי ובאחר - "הילדים של שושנה" - מתוארת משפחת אומנה המטפלת ב-17 ילדים. עוד סרט מהסדרה - "החיילים של תמי" - עוקב אחר מש"קית ת"ש בחיל ההנדסה.
 "כאן לא גן עדן ואנחנו לא מלאכים" (1976) – סיפורו של קיבוץ המתמודד עם מציאות משתנה.
 "גן עדן" (1977) – סיפורה של להקת הרוק גן עדן.

מבין הדרמות ניתן לציין כבולטת את "חתום לכל החיים" (1979) מאת ערן פרייס ואורי ברבש שזכתה בפרס כינור דוד. בכיכובם של ארנון צדוק ועופרה ויינגרטן היא עוסקת באסיר המשתחרר מן הכלא ומנסה לשקם את חייו ואת משפחתו.

ב-1982 ביים וכתב את סרטו העלילתי הראשון, אות קין, מאת ערן פרייס, סרט דרמה העוקב אחר מהלכיו של אדם אשר השתחרר מבית חולים לחולי נפש וגילה כי משפחתו עזבה אותו, בכיכובם של דליק ווליניץ וארנון צדוק. הסרט זכה גם הוא בפרס כינור דוד. באותה שנה ביים את "גבי בן יקר", מאת ערן פרייס, בכיכובם של משה איבגי ואלברט אילוז, העוקב אחר צעיר המתקשה להתמודד עם שירותו הצבאי.

בשנת 1984 ביצע את שיתוף הפעולה הראשון עם אחיו, בני ברבש. בני כתב עם ערן פרייס את התסריט לסרטו "מאחורי הסורגים", העוקב אחר מאבקם המאוחד של אסירים יהודים וערבים בהנהלת הכלא בו הם נמצאים. בסרט מככבים אסי דיין, ארנון צדוק ומוחמד בכרי. שיתוף הפעולה הצליח מאוד והסרט זכה בשישה פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע לשנה זו לרבות פרס הסרט הטוב ביותר ופרס הבימוי. עוד זכה הסרט במועמדות לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר וברבש זכה על יצירתו בפרס FIPRESCI מטעם איגוד מבקרי הקולנוע הבינלאומי בפסטיבל ונציה. היה זה הסרט הישראלי הראשון שהופץ מחוץ לישראל על ידי חברת האחים וורנר.

עקב הצלחת הסרט, החלו האחים לעבוד יחד באופן קבוע. ב-1987 ביימו את "החולמים", שנכתב עם ערן פרייס - סרט נוסף בנושא יחסי יהודים ערבים, העוקב אחר מאבקם של העולים היהודים מאירופה ויחסיהם עם ערביי ישראל, בכיכובו של עמוס לביא ובהשתתפותה של קלי מקגיליס. בשנת 1989 שיתפו פעולה בשלישית בסרט "אחד משלנו", העוקב אחר מהלכיה של פלוגה צבאית על רקע חקירת מקרה מוות מזעזע, בכיכובם של אלון אבוטבול, דליה שימקו, שרון אלכסנדר ודן תורן. הסרט זכה בארבעה פרסי הקולנוע הישראלי – ביניהם פרס הסרט הטוב ופרס הבימוי.

בדצמבר 1989 נבחר ברבש ל"במאי העשור בקולנוע הישראלי" בסקר שנערך על ידי המכון הישראלי לקולנוע והעיתון ידיעות אחרונות.

בשנת 1990 יצר ברבש את "דרך הנשר", שוב עם אחיו בני, שכתב את התסריט יחד עם אסי דיין. הסרט עוקב אחר רגעיו האחרונים של אדם עקב מחלה ממארת, בכיכובם של אלי דנקר, גידי גוב ונורית גלרון. ב-1991 ביים את "זמן אמת", אותו כתב בני, המספר על הליכי חשבון הנפש על אלוף-משנה לשעבר עם מלחמת יום כיפור, בכיכובו של אסי דיין. ב-1992 שיתפו האחים פעולה פעם נוספת, ליצירת סרט ההמשך של "מאחורי הסורגים" ("מאחורי הסורגים 2") המספר את המשך עלילותיהם של אסירי הכלא, אך הסרט נכשל בקופות ובביקורות. באותה שנה יצרו את "ללקק ת'תות" בכיכובם של אקי אבני ואורי בנאי.

בשנת 1994 ביים ברבש את סדרת הטלוויזיה "משפט קסטנר" (שעסקה במשפט קסטנר) אותה כתב מוטי לרנר ואשר זכתה בסוף אותה שנה בפרס האקדמיה לטלוויזיה. בסדרה כיכבו ששון גבאי, יונה אליאן ויצחק חזקיה. באותה שנה ביים גם את הסרט "ייפוי כוח", בכיכובו של יורם חטב, אודות דב גרונר – לוחם האצ"ל שהוצא להורג על ידי הבריטים. ב-1995 ביים את סדרת הטלוויזיה "סיטון" בכיכובו של ששון גבאי ואשר עוקבת אחר עורך דין המתקשה לנהל כרצוי את חייו האישיים. בשנת 1997 ביים את הסדרה "קו 300", אותה כתב מוטי לרנר ושעקבה אחר הפרשה ההיסטורית שנקראה פרשת קו 300 או "פרשת השב"כ".

ב-1998 החלו האחים ברבש ליצור סדרות טלוויזיה לערוץ 2, כשבני כותב את התסריטים ואורי מביים. הראשונה הייתה "טירונות", העוקבת אחר פלוגה צה"לית בשלב הטירונות, בכיכובו של אקי אבני. הסדרה זכתה להצלחה רבה, נמשכה שלוש עונות מלאות וזכתה בשני פרסי מסך הזהב, עד סיומה בשנת 2000. ב-2001 ביים את סדרת הטלוויזיה "המכון", סיפורה של קבוצת פסיכולוגים המנסה לשקם את עולמם הנפשי של מטופלים בדרך יוצאת דופן. באותה שנה יצרו האחים את סדרת הטלוויזיה "מיי פירסט סוני", העוקבת אחר משפחה ישראלית וקשייה, בכיכובם של יורם חטב, דפנה רכטר ורן בכור. הסדרה זכתה בסוף אותה שנה בפרס לסדרת הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.

בשנת 2004 כתב וביים סרט בשני חלקים בשם "במצפון נקי", העוקב אחר סיפורם של סרבני מצפון בישראל. הקרנת הסרט בערוץ הראשון לוותה בקשיים ועוררה סערה ציבורית, על אף שהסרט נעשה בהזמנתה של רשות השידור. חלקו השני של הסרט לא שודר עד היום, לטענת מבקרי קולנוע בשל צנזורה.

במהלך השנים 2005 ו-2006 ביים את סדרת הטלוויזיה "מילואים", גם היא על פי תסריט של בני ברבש, בכיכובם של יגאל נאור ומאיה מרון. במקביל יצר ב-2005 את דרמת הטלוויזיה "הילד של דיאנה". בשנת 2006 ביים, שוב על פי תסריט של אחיו, את הסרט "מלח הארץ" בכיכובם של ליאור אשכנזי, אקי אבני ונתי רביץ. בשנת 2008 ביים את סדרת הטלוויזיה "כוונות טובות", על פי תסריטה של רונית ויס ברקוביץ, בכיכובם של קלרה ח'ורי, אורנה פיטוסי, נעמי פרומוביץ', נתי רביץ וצחי גראד. הסדרה עוסקת במפגש בין שתי נשים, פלסטינית וישראלית, המשנה את חייהן. באותה שנה ביים גם את סדרת הדרמה "האמת העירומה" אשר שודרה בערוץ 10, בכיכובם של ליאור אשכנזי, יבגניה דודינה, יורם חטב ונתי רביץ. בשנת 2010 נמכר פורמט הסדרה לרשת הטלוויזיה האמריקנית HBO ולחמש רשתות טלוויזיה אירופאיות.

בשנים 2007–2008 ביים את הסרט "אביב 41" בכתיבתו של מוטי לרנר לפי סיפורים של אידה פינק. הסרט, בכיכובו של ג'וזף פיינס, מגולל סיפור אהבה והישרדות בכפר פולני בתקופת השואה והוא היה הקופרודוקציה הקולנועית הראשונה שנעשתה בין ישראל לפולין.

בשנת 2010 שימוש יועץ אמנותי לקרן הקולנוע הישראלי. בשנת 2012 יצר את סרט התעודה "באר חלב באמצע עיר" עבור הערוץ הראשון. לסרט שני חלקים: "רשות היחיד" ו"רשות הרבים". אורך כל חלק הוא 90 דקות. הסרט עוסק בעולמותיהם של 14 משוררים צעירים, והוא משלב הקראת שירה וראיונות. שם הסרט לקוח מתוך שיר של חזי לסקלי.

באוקטובר 2012 זכה בפרס אמנות הקולנוע מטעם משרד התרבות והספורט. מנימוקי חבר השופטים: "מוותיקי במאי הקולנוע בארץ, שיצר הן בז'אנר התיעודי והן בז'אנר העלילתי. סרטיו מצטיינים ברגישות חברתית עמוקה וברמה גבוהה של מקצועיות באשר לתחומים השונים של אומנות הקולנוע. אורי ברבש מוסיף ומתחדש ומרענן את דרכי הביטוי הקולנועיות שלו."

בשנת 2013 יצא סרטו התיעודי "תפילת האדם: סיפורה של נולה צ'לטון". גיבורת הסרט היא יוצרת תיאטרון תיעודי, בדגש על הבאת קולם של אוכלוסיות מודרות בחברה. בין תלמידיה: דסטין הופמן, סידני לומט, סנדרה שדה, מוני מושונוב, שלמה בראבא, לאורה ריבלין.

בשנת 2015 ביים את הסרט "קאפו בירושלים", ששואב השראה מסיפורו של אליעזר גרינבוים, מי שהיה קאפו באושוויץ בין השנים 1942 ו-1945. את הסרט הפיק חיים שריר, את תסריטו כתב מוטי לרנר והוא צולם בידי יורם מילוא. בסרט משתתפים בין השאר: גיל פרנק, מיה דגן, איצ'ו אביטל, אברהם סלקטר, נתי רביץ, דרור קרן, אודי פרסי, אריה צ'רנר, טטיאנה קנליס אולייר, אלכס קרול ואמנון וולף. בתחילת 2015 הסתיימה עריכת הסרט. לרנר עיבד את הסרט למחזה וזה תורגם לאנגלית בידי רוי איזקוביץ'.

בפסטיבל הקולנוע היהודי ה-17 בירושלים זכה "קאפו בירושלים" בציון לשבח פרס שומן. מנימוקי חבר השופטים: "קאפו בירושלים מציע גישה אינטליגנטית, ייחודית ורגישה לנושא הקשה של הקאפו היהודי במחנות ההשמדה, ומאיר באופן מקורי ומרתק סוגיה מורכבת בהיסטוריה היהודית ובתודעה הישראלית".

בדצמבר 2015 זכה ברבש בפרס אריק איינשטיין המוענק ליוצרים ותיקים מטעם משרד התרבות והספורט. מנימוקי חבר השופטים: .

באוגוסט 2018 זכה בפרס אבנר שלו יו"ר יד ושם לסרט העוסק במורשת יהודית במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים עבור הסרט "דבש שחור: שירת חייו של אברהם סוצקבר". מתוך נימוקי השופטים: "חשיבותו של הסרט בחשיפת דמותו של משורר היידיש אברהם סוּצְקֵבֵר בכלים קולנועיים לקהל הרחב. ברבש מצליח לשרטט את דמותו ושירתו של סוצקבר, גדול משוררי היידיש בדורות האחרונים ומשורר גדול בקנה מידה עולמי, תוך הדגשת מרכזיות חוויית השואה ביצירתו, ואת דבקותו ליצור ביידיש מתוך ראייה קיומית גם במדינת ישראל שבה האמין אך שלא זכה בה להכרה הראויה".

בספטמבר אותה שנה זכה בפרס לנדאו. השופטים, ניר ברגמן, רונית ויס-ברקוביץ' וטלי שמש נימקו: "מבכירי הקולנוענים שלנו. יוצר פורה של סרטים עלילתיים ודוקומנטריים, דרמות וסדרות טלוויזיה שסימנו אבני דרך בתרבות הישראלית... בסרטיו הוא משלב יכולת וירטואוזית לספר סיפור מתוך רגישות חברתית עמוקה, עוסק באומץ ב'אחר' ובנשכח, בעודו ממשיך לרענן ולפתח בעקביות את סגנונו הקולנועי".

בשנת 2020 ביים את דרמת המתח הטלוויזיונית "אזהרת מסע" (באנגלית "The Girl from Oslo"), קופרודוקציה של נטפליקס, HOT ו-TV 2 הנורווגית. הסדרה, בת 10 פרקים, נקראה תחילה "מה שקרה באוסלו" ועוסקת במפגש מחודש בין דמויות ישראליות, פלסטיניות ונורווגיות שלקחו חלק בשיחות סביב הסכמי אוסלו. לצד ברבש ביים את הסדרה סטיאן כריסטיאנסן – ברבש את החלקים העיקריים שצולמו בישראל וכריסטיאנסן את החלקים שצולמו בנורווגיה. הסדרה נכתבה על ידי רונית ויס ברקוביץ יחד עם קירה הולם יוהאנסן ומככבים בה עמוס תמם, אנקה פון דר ליפה, ראידה אדון, רותם אבוהב, דניאל ליטמן, אנדראה ברנצן ושירה יוסף.

בשנת 2022 כתב וביים את "הבחירה של ניצה" – דרמה דוקומנטרית בהפקת כאן 11 וקסטינה תקשורת. הסרט, שזכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל חיפה הבינלאומי ה־38, מספר את סיפורה של אשה שבגיל מבוגר נחשפת למשפט שהתחולל סביבה בילדותה, בין משפחה שכולה שאימצה אותה לבין הוריה הביולוגיים, ניצולי השואה. מנימוקי השופטים: "(הסרט) מביא אל המסך סיפור אנושי יוצא דופן, משפט שלמה מודרני (...) מהעבר הכאוב של ישראל [...] דמות מרגשת ונוגעת ללב בחיפושה העיקש אחר זהותה. הבמאי אורי ברבש מצליח בכישרון רב לטוות את מרכיבי הסיפור לדרמה דוקומנטרית סוחפת ומרגשת." בשנת 2023 ישודר הסרט בערוץ כאן 11.

בשנת 2023 במסגרת המחאה נגד הרפורמה המשפטית יצר יחד עם ארגון "החלוקים הלבנים" – המייצג את מקצועות הרפואה – את סדרת הרשת "מדינת ישראל נגד מערכת הבריאות". בסדרה 8 פרקים, היא בוימה על ידי ברבש, ונכתבה במשותף על ידי אורי ברבש, אחיו בני ברבש, איתי ברקן ואורית זפרן – סדרת רשת שיצר ברבש יחד עם יוצרים נוספים עבור ארגון החלוקים הלבנים במסגרת המחאה נגד הרפורמה המשפטית.. בהמשך ביים יחד עם ארגוני מורים והורים את סדרת הרשת "מדינת ישראל נגד החינוך הממלכתי". בסדרה 5 פרקים ומככבים בה מנשה נוי ואורית זפרן, יצירתם והפקתם של אורי ברבש ואחיו בני ברבש, בשיתוף עם ארגוני המורים וההורים - סדרת רשת ביצירתם של אורי ברבש ואחיו בני ברבש יחד עם ארגוני המורים וההורים. סדרת רשת שיצרו אורי ברבש ואחיו בני ברבש בשיתוף ארגוני המורים וההורים. סדרת רשת בבימוי של אורי ברבש ובהפקת איתי ברקן. מבוססת על הספר "המהפכה השלישית" מאת יאיר נהוראי. סדרת רשת ביצירתם של אורי ברבש ואחיו בני ברבש, לפי הספר "המהפכה השלישית" מאת יאיר נהוראי. היא מבוססת על ספרו של יאיר נהוראי "המהפכה השלישית".

בהמשך השנה, כתב וביים עבור "כאן 11" את הסרט "הזמן השבור", העוסק בקשר בין מחדל 1973 לטבח שבעה באוקטובר. הסרט שודר לראשונה במסגרת התוכנית "זמן אמת" ב-5 בדצמבר 2023. הסרט מלווה לוחמים ממלחמת יום הכיפורים בשנת היובל לטראומה הקשה בחייהם. 50 שנה לאחריה הם נאבקים תחילה ברפורמה המשפטית, ולאחר מתקפת 7 באוקטובר נרתמים לסייע אזרחית. תסריט ובימוי: אורי ברבש.

בשנת 2025 ביים עבור yes דוקו את הסרט התיעודי "אוקטובר", בהפקת קסטינה תקשורת. הסרט עוסק בחשבון נפש של ארבעה לוחמים, שמתחיל במלחמת יום הכיפורים, עובר במלחמת לבנון הראשונה ומסתיים בטבח שבעה באוקטובר. במרכז הסרט מפגש נדיר בין לוחם קומנדו סורי שהשתתף בכיבוש הסורי של החרמון, לבין לוחמים ישראלים שלחמו מולו וכן אחות ששכלה את אחיה בקרב.

ברבש לימד קולנוע בבית הספר קמרה אובסקורה ובבית צבי והיה חבר ועדת ההוראה של בית הספר סם שפיגל. הוא שימש גם כלקטור לסרטי גמר בקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.

בשנת 2025 העניקה לו האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה את פרס אופיר על מפעל חיים. האקדמיה נימקה את בחירתה בכך שברבש נחשב לאחד הבמאים המוכרים בישראל, ובמשך חמישים שנה "ממשיך בעשייה אמנותית חסרת פשרות, שמשאירה חותם על התרבות הישראלית".

ברבש נשוי לחנה, אב לשלושה וסב לשמונה.

נושאים מרכזיים ביצירתו
צה"ל והסכסוך הישראלי-ערבי מהווים נושאים מרכזיים ביצירתו של ברבש. הם הנושאים ראשיים של "מאחורי הסורגים", "החולמים", "אחד משלנו", "זמן אמת", "מאחורי הסורגים 2", "ללקק ת'תות", "מלח הארץ", "קו 300", "טירונות", "במצפון נקי", "מילואים", "כוונות טובות", "אזהרת מסע", "הזמן השבור" ו"אוקטובר". מבין אלו, "אחד משלנו", "ללקק ת'תות", "מלח הארץ", "טירונות" ו"מילואים" מתרחשים במרחבים צבאיים, בעיקר בסיסים. רבות מן הדמויות לבושות מדי צה"ל לאורך חלקים נרחבים מן החומר המצולם. בסדרה "טירונות" בוחן ברבש, דרך המציאות הצבאית, סוגיות בחברה הישראלית כגון: אלימות במשפחה, קשיים בקליטה של עולים חדשים, בעיות במפגש בין חרדים לעולם החילוני.

השואה גם היא נושא חוזר ביצירתו של ברבש ב"משפט קסטנר", "מיי פירסט סוני", "אביב 1941", "קאפו בירושלים", "דבש שחור: שירת חייו של אברהם סוצקבר" ו"בחירתה של ניצה".

נושא האשמה מופיע בכל היצירות שהוזכרו, כמו גם ב"חתום לכל החיים", "הילד של דיאנה" ו"האמת העירומה". לדוגמה: אחד מגיבורי הסרט "אוקטובר", מרדכי בן ש"ך, נוסע לצרפת 50 שנה אחרי מלחמת יום הכיפורים, כשאחת ממטרותיו העיקריות היא לפטור מאשמה חבר לנשק שהואשם - שלא בצדק - בהפקרת פצוע בשטח. הוא נפגש שם עם חייל סורי שנכח באותו קרב, ומביא ממנו עדות המאשרת כי החייל שנותר בשטח כבר היה מת.

רבים מגיבוריו של ברבש נאבקים נגד גורלם במציאות חברתית ואישית רומסת. דוגמאות לכך הם ברונו ב"קאפו בירושלים", ארתור ב"אביב 1941", הסרבנים ב"במצפון נקי", רפא ב"אחד משלנו", אורי ועיסאם ב"מאחורי הסורגים" וגבי בן יקר בסרט בשם זה.

בנוסף, עוסק ברבש באמנויות עצמן, תוך שימת דגש על ההקשר החברתי והערכי שלהן. דוגמאות לכך ניתן למצוא ב"מוזיקת נשמה יהודית", "גן עדן", "אהובה עוזרי", "באר חלב באמצע עיר", "תפילת האדם: סיפורה של נולה צ'לטון" ו"דבש שחור: שירת חייו של אברהם סוצקבר" העוסקים במוזיקה, שירה ותיאטרון.

פילמוגרפיה
סרטים תיעודיים
 "יום של חול" (1975)
 "יום בחיי רפ"ק לושי" (1976)
 "כאן לא גן עדן ואנחנו לא מלאכים" (1976)
 "הילדים של שושנה" (1977)
 "גן עדן" (1977)
 "אהובה עוזרי" (1977)
 "החיילים של תמי" (1978)
 "Jewish Soul Music: The Art of Giora Feidman" (1980)
 "במצפון נקי" (2004)
 "באר חלב באמצע עיר" (2012)
 "תפילת האדם: סיפורה של נולה צ'לטון" (2013)
 "דבש שחור: שירת חייו של אברהם סוצקבר" (2018)
 "בחירתה של ניצה" (2022)
 "הזמן השבור" (2023)
 "אוקטובר" (2025)סרטים עלילתיים
 "אות קין" (1982)
 "מאחורי הסורגים" (1984)
 "החולמים" (1987)
 "אחד משלנו" (1989)
 "דרך הנשר" (1990)
 "זמן אמת" (1991)
 "מאחורי הסורגים 2" (1992)
 "ללקק ת'תות" (1992)
 "מלח הארץ" (2006)
 "אביב 41" (2008)
 "קאפו בירושלים" (2015)דרמות וסדרות טלוויזיוניות
 "ברקיע השביעי" (1978)
 "חתום לכל החיים" (1979)
 "גבי בן יקר" (1982)
 "משפט קסטנר" סדרת דרמה בשלושה פרקים שהופקה על ידי ערוץ 1 (1994), מבוססת על מחזה של מוטי לרנר. זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
 "ייפוי כוח" (1994)
 "סיטון" (1995)
 "קו 300" (1997)
 "טירונות" (1998)
 "המכון" (2001)
 "מיי פירסט סוני" (2002)
 "מילואים" (2005)
 "הילד של דיאנה" (2005)
 "כוונות טובות" (2008)
 "האמת העירומה" (2008)
"אזהרת מסע" (2020)

קישורים חיצוניים

  אורי ברבש באתר מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי, אוגוסט 2015


 אביחי בקר, הברבשים חוזרים לצבא, הארץ, כפי שהועלה באתר "פרש", 16 באפריל 1998













הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
אורי
קטגוריה:לוחמי סיירת שקד
קטגוריה:זוכי פרס אריק איינשטיין: קולנוע
קטגוריה:זוכי פרס לנדאו
קטגוריה:זוכי פרס כינור דוד
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: מפעל חיים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946