יהדות קפריסין

נוכחות יהודים באי קפריסין קיימת לסירוגין מתקופת האימפריה הפרסית ועד ימינו.

העדויות הראשונות ליהודים באי נמצאות בכתובות פיניקיות מעיר הממלכה כתי. בתקופה הרומית התרבה מספרם, אך לאחר השתתפותם במרד התפוצות נגד רומא גורשו מהאי. מאז מופיעות לסירוגין קבוצות קטנות של יהודים במהלך ההיסטוריה.

יהודים בקפריסין מהתקופה הפרסית עד מרד התפוצות
הופעת שמות תאופוריים יהוויסטיים (בעלי הרכיב התאופורי "יהו", המציין את יהוה) בכתובות פיניקיות מאתר  שבכתי מעידה על הימצאות יהודים בקרב האוכלוסייה הפיניקית בעיר־הממלכה כבר בתקופה הפרסית. העדויות האפיגרפיות מצביעות על כך שצאצאי הלא־פיניקים בעיר, בהם יהודים, יוונים ואנטוליים, אימצו שמות פיניקיים. בין השמות בכתובות ניתן למצוא את:

 "שלם בן אספיהו" ("שלם" הוא שם שמי צפון־מערבי המוכר הן מעברית והן מפיניקית ואף מארמית, "אספיהו" הוא שם יהודי יהוויסטי);
 "מתנעשיתרת בן עזריהו בן מתן בן שלם רב הספרם" ("מתנעשיתרת" הוא שם פיניקי לחלוטין, שמשמעו "מתנת האלה עשתרת", "עזריהו" הוא שם יהוויסטי נפוץ, "מתן" הוא שם פיניקי נפוץ הקיים גם בעברית מקראית ובקרב יהודים ממצרים ובבל בתקופה הפרסית, ו"רב הספרם" הוא תואר פיניקי שמשמעותו מפקד הסופרים);
 לאור ההופעות של שמות יהוויסטיים בעיר, ייתכן שגם השם "חגי" שנמצא בכתובת שהעתיק ריצ'רד פוקוק השתייכה ליהודי בשם חגי.

קבורת יהודים ולא יהודים יחד והופעת השם "מתנעשיתרת" בשושלת יהודית מעידות על כך שהרפורמות של עזרא ונחמיה לא השפיעו על אותם יהודים. כמות היהודים המתועדים בכתובות הקבורה אמנם לא מעידה על קהילה של ממש, אך קבורתם מעידה על כך שהיו תושבי קבע.

יהודים ישבו באי בתקופה ההלניסטית, תחת שלטון בית תלמי, ישנן עדויות לישיבת יהודים באי במאה ה-2 לפנה"ס, ואף נמצאו מטבעות שבהם השתמשו בתקופת שלטון החשמונאים בארץ ישראל, דבר המעיד על קשר כלשהו, כלכלי בכל אופן, בין קפריסין לארץ ישראל.

חורון קיבל מאלכסנדר קולישר את הרעיון, לפיו תפוצת היהדות מסביב לים התיכון בימיה הראשונים התבססה על מושבות הפיניקים. לפי הרעיון הזה, הפצת היהדות החלה מאות שנים קודם לחורבן, בקרב פיניקים, ששפתם ועולמם התרבותי קרוב לאלה של היהדות, ולכן קיבלו את היהדות ביתר קלות. דוגמה לכך היא, ככל הנראה,

האי קפריסין שַפע פיניקים עד התקופה הרומית, אז נעלמות עקבותיהם, ובמקביל צצים באי יהודים כה רבים, עד שהצליחו להשתלט עליו במרידה נגד רומא. ההיסטוריון והדמוגרף אלכסנדר קולישר, ובעקבותיו ההיסטוריון עדיה חורון, סברו שיהודי האי הם פיניקים שהתגיירו, כחלק מתופעה רחבה בה מקור הקהילות היהודיות סביב הים התיכון בעת העתיקה, איננו בתפוצת יהודים לאחר חורבן הבית, אלא בהתגיירויות המוניות בתקופה שקדמה לחורבן, החל מימי החשמונאים, שכללו בעיקר פיניקים. לשונם ועולמם התרבותי היו קרובים לאלה של המקרא והיהדות, ועל כן קבלת היהדות הייתה קלה להם. רק כך, לסברתם, ניתן להסביר את הגידול העצום באוכלוסייה היהודית סביב תחילת הספירה.יהושע פורת, שלח ועט בידו, ראם, 1989, עמ' 131 רעיון ההתגיירות ההמונית שנוי במחלוקת רבה במחקר המודרני. לצד כמה עדויות בספרות היוונית והרומית בת התקופה לגיור אקטיבי, אין ראיות המצביעות על מאמץ משמעותי מצד יהודים באותה עת לגייר גויים.

בתקופה הרומית התהדקו הקשרים בין ארץ־ישראל לקפריסין, לאחר שהמלך הורדוס קיבל מהקיסר אוגוסטוס זיכיון להפעלת מכרות הנחושת שבאי. הורדוס טיפח את הקשרים עם האצולה היהודית באי וקשר קשרי נישואים עם אחת ממשפחותיה, כאשר השיא את אלכסנדרה, בת אחיו פצאל, לטימאיוס, מנכבדי היהודים שבקפריסין. במאה ה-1 לספירה, ישבו יהודים בכל רחבי האי, כפי שמעידים על כך פילון האלכסנדרוני, יוסף בן מתתיהו והברית החדשה. נראה שליהודי קפריסין הייתה השפעה על האוכלוסייה הפגאנית שבקפריסין, כפי שעולה מהקדשות נוכריות רבות שנמצאו במקומות שונים באי, שהופנו ל"אל עליון" (ביוונית: תיאוס היפסיסטוס), שהיה התואר המקובל לאלוהי ישראל, והיה נפוץ כנראה בקרב היהודים באי והתקבל גם אצל לא-יהודים. ייתכן שרעיונות מהפכניים נגד השלטון הרומי הגיעו לקפריסין באמצעות גולים וסוחרים מיהודה לאחר המרד הגדול, כפי שידוע שאירע במצרים ובקירנאיקה.

במהלך השנים 115–117 לספירה, במסגרת מרד התפוצות, התקוממו יהודי האי נגד השלטון הרומי, כפי שאירע גם במצרים ובקירנאיקה. בקפריסין עמד בראש המורדים יהודי בשם אַרְטֶמִיוֹן, שעליו אין ידוע רבות מעבר לאזכורים במקורות ההיסטוריים. על פי מקורות קדומים, בהם כתבי דיו קסיוס, אוסביוס ואורוסיוס, מרד זה באי היה אלים במיוחד: המורדים היהודים בקפריסין הרסו את העיר סלמיס וגרמו, לפי הדיווחים, למותם של כ־240,000 מתושבי האי. בתגובה, שלח הקיסר טראיאנוס את המצביא גאיוס ולריוס רופוס לדכא את המרד, והוא הצליח להחזיר את השליטה הרומית לאי. התלמוד הירושלמי (מסכת סוכה, כ"ג ע"א) מזכיר את האי בהקשר זה וקובע ש"דם הרוגי אלכסנדריה הגיע בים עד קיפרוס", ביטוי ציורי להיקף ההרג וההרס. קסיוס דיו מציין כי אף בימיו, במאה ה-3 לספירה, היה בתוקף בקפריסין איסור על יהודים להיכנס לאי, וכי עונש המוות הוטל גם על מי שנסחף לחופיו באקראי בעקבות סערה.  מהממצאים הארכאולוגיים עולה כי הנוכחות היהודית באי חודשה רק במאה ה־4, כמאתיים שנה לאחר המרד.

 בימי הביניים 
היהודים בניקוסיה בפרט, ובקפריסין בכלל, נהנו משגשוג כלכלי שנמשך שנים רבות. במאה ה-14 הם הוכרחו לשאת את אות הקלון.

 בעת החדשה 
בשנת 1571 כבשו הטורקים את קפריסין מידי ונציה ומיד החלו ליישב את האי ב"אנשים שאפשר לסמוך עליהם". הטורקים ניסו ליישב באי יהודים והחליטו להביא לשם-כך מאות משפחות יהודיות עשירות מארצות האזור כמו יוון. הרעיון לא צלח והיהודים שהוגלו לשם על-כורחם מצפת ומיוון שבו עד מהרה על עקבותיהם. באותן שנים אף נכתבו כמה צווים המורים לגירוש 1,000 משפחות יהודים מארץ ישראל לקפריסין אך הצווים לא יצאו לבסוף לפועל.

באמצע המאה ה-19, לא התירו ליהודים להתגורר באי, אולם בשנת 1878, בעת העברת האי לידי בריטניה, היו באי כ-350 יהודים, רובם ספרדים. בעקבות מעבר השלטון לידי הבריטים החלה תנועה של התיישבות יהודית באי וגם כישלונות ראשונים לא מנעו את המשך ההתיישבות.

הרצל, בין הצעותיו ליישוב יהודים, הציע ליישב יהודים בקפריסין, אך מכיוון שהתושבים התנגדו, לא הסכימו הבריטים ששלטו באי ליישב בו יהודים.

בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלטו פליטים יהודים רבים מגרמניה לקפריסין. בין השנים 1946–1948 שלחו שלטונות בריטניה את כל המעפילים היהודים שניסו להיכנס לארץ ישראל לקפריסין ובמחנות המעצר היו בעת פירוקם כ-52,000 יהודים, שהיו הראשונים שעלו לארץ ישראל.

אחרי הקמת מדינת ישראל הפך האי קפריסין למוקד תיירות ונופש לישראלים רבים.

הקהילה היהודית כיום מונה קרוב ל-6,000 נפשות. במקום פועלים בית כנסת, מקווה טהרה, מרכז יהודי ובית קברות. בספטמבר 2005 מונה שליח חב"ד הרב אריה רייסקין לרב הראשי לקפריסין. נכון ל-2021 פועלים באי 5 בתי חב"ד: ניקוסיה, פאפוס, לרנקה, לימסול ואיה נאפה.

 ראו גם 
 מרד התפוצות

לקריאה נוספת
 יוסי בן-ארצי, אי קרוב-רחוק: התיישבות יהודית חקלאית בקפריסין 1939–1883, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2015.
 מנחם ברונפמן, תולדות היהודים בקפריסין: מימי קדם ועד ימינו אלה, קפריסין: המכון לחקר יהודי קפריסין שעל יד הקהילה היהודית בקפריסין, 2018.

 קישורים חיצוניים 

 אתר הקהילה היהודית - חב"ד בקפריסין
 אתר הרבנות הראשית בקפריסין
 אתר מערכת הכשרות בקפריסין
 מתנחלים באי האהבה. על העברת יהודים מצפת לקפריסין ב-1571. מאת אורי קציר - מתוך אתר "באופן אישי"
 The Forgotten Jews of Cyprus, By Yadin Roman
 שלומי רייסקין, ביבליוגרפיה - יהודי קפריסין באתר דעת
 בצלאל רות, לתולדות היהודים בקפריסין, פורסם בספונות

הערות שוליים

קטגוריה:קפריסין: דמוגרפיה
קפריסין