אילזה קוך

אילזֶה קוך (בגרמנית: Ilse Koch; 22 בספטמבר 1906 – 1 בספטמבר 1967) הייתה פושעת מלחמה נאצית. במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה בתור משגיחה (בגרמנית: Aufseherin) במספר מחנות ריכוז. הייתה אשתו של קארל קוך, מפקד מחנה הריכוז בוכנוואלד שבגרמניה ומחנה ההשמדה מיידנק שבפולין.

נודעה לשמצה עקב אכזריותה והתנהגותה הסדיסטית והסאדו-מינית כלפי האסירים במחנה. נטען בין היתר כי היא נהגה לקחת מזכרות מגופות הקורבנות, ובחלק מהן היא השתמשה כדי להכין אביזרים כאהילים, כפפות ועטיפות ספרים. נודעה בכינויים "המכשפה מבוכנוואלד" (גרמנית: Die Hexe von Buchenwald) ו"הכלבה מבוכנוואלד".

ביוגרפיה
נולדה בשם מרגרטה אילזה קלר בדרזדן. אביה היה מנהל עבודה. היא סיימה בית ספר למסחר והתלמדה בשנת 1922 בהנהלת חשבונות. לאחר מכן עבדה בכמה חברות כמזכירה. בשנת 1932 הצטרפה למפלגה הנאצית.
דרך קשריה לאנשי אס אס ואס אה הכירה באביב 1934 את בן זוגה לעתיד, קארל קוך. השניים נישאו במאי 1936. זמן קצר לאחר נישואיהם עברו השניים למחנה זקסנהאוזן שליד ברלין. קארל קוך שימש כמפקד המחנה והיא החלה את עבודתה בתור שומרת במחנה.

ביולי 1937 התמנה קארל קוך למפקד מחנה בוכנוואלד, סמוך לעיר ויימאר, והשניים עברו להתגורר במתחם.
במקביל הגיעו למחנה אסירות רבות. שלטון האימים של קוך נמשך והיא מינתה במחנה עשרים מפקחות. כוחה על האנשים הכפופים לה היה מוחלט, והיא השליטה שלטון של טרור ואלימות על האסירים בבוכנוואלד. היה לה אף שוט שבקצהו תער, ששימש אותה להצליף בנשים הרות.
על אף שכלפי חוץ הפגינו בני הזוג מערכת יחסים טובה, היא תוארה כקרירה ומשעממת.

לבני הזוג קוך נולדו שלושה ילדים בתקופה זו. נאמר שלעיתים קרובות הפגינה חוסר עניין בילדיה, שלעיתים קרובות שהו תחת השגחתה וטיפולה של אחותו החורגת של קארל.
היא נחשבה לדמות לא אהודה בקרב שאר קציני המחנה, ובעיקר בקרב נשותיהם. שהתגוררו אף הן בבוכנוואלד. חלק מהסיבות לכך היו שנהגה להתפאר בעושרה ולנצל את מעמדה מולן בתור אשתו של מפקד המחנה.
כמו כן נפוצו שמועות שניהלה קשר רומנטי עם רופא המחנה, ולדמאר הופן. נאמר שלעיתים קרובות התלבשה באופן פרובוקטיבי והייתה מפלרטטת איתו ועם הרמן פלורדסט, קצין נוסף, אף על פי ששניהם היו נשואים לאחרים והתגוררו יחד עם בנות זוגם וילדיהם במתחם המחנה.
כמו כן, לעיתים קרובות לקחה חלק בהענשת אסירים, הן באופן פעיל והן כצופה, אף שלא במסגרת תפקידה הרשמי, וזאת בניגוד לשאר נשות הקצינים
.

כמו כן נאמר במספר עדויות שפקודות שניתנו על ידה לסגל המחנה היו כמו שניתנו על ידי מפקד המחנה.

בנובמבר 1941 מונה קארל קוך למפקד מחנה מיידנק, אז מחנה לשבויים סובייטים, שנוהל על ידי הוואפן אס אס. אילזה עברה איתו למחנה והמשיכה את התנהגותה הסאדיסטית במחנה שהפך למחנה השמדה רחב.

באוגוסט 1943 נעצרו בני הזוג קוך בהוראת חוקר ושופט האס אס, קונראד מורגן. קארל בן זוגה נעצר באשמת רצח בשלושה מקרים, שחיתות, איום על פקידי ציבור, מעילה ועבירות אחרות. היא נעצרה עימו בחשד שסייעה לו. קוך הוחזקה במעצר למשך 16 חודשים בבית הכלא בוויימאר.
למרות מאמצי האס אס להרשיע את קוך היא זוכתה בדין מחוסר הוכחות, שוחררה ועברה לגור סמוך למשפחתה בעיר לודוויגסבורג. בגלל אורח חייה הפרוע ונטייתה לשתות לשוכרה, ניסו בני משפחתה לשלול את חזקתה על ילדיה, אולם ללא הצלחה.
באפריל 1945 הוצא קארל להורג על ידי האס אס.

 לאחר המלחמה 
לאחר המלחמה נעצרה אילזה בביתה על ידי האמריקאים ביוני 1945.
בשנת 1947 נשפטה קוך בבית דין אמריקאי במסגרת "משפט בוכנוואלד" בעוון פשעי מלחמה ונידונה למאסר עולם. מאוחר יותר הומר העונש לארבע שנות מאסר על ידי הגנרל לושיוס קליי. ההקלה בעונש עוררה סערה ציבורית ובעקבות זאת הוקמה ועדה של הסנאט לחקירת הנושא. לושיוס קליי הסביר שהמתיק את העונש כיוון שבעדויות שהובאו לפניו היה נראה שהיא עוררה שנאה בקרב אסירי המחנה בהפגנת נשיותה. קונראד מורגן העיד במשפטה כי לא נמצאו עדויות התומכות בכך שברשותה היו אהילים עשויים עור אדם לאחר חיפוש בביתה. עם זאת, שאר העדויות של מורגן הרשיעו אותה.

מייד לאחר שחרורה מכלא לנדסברג באוקטובר 1949 נעצרה שוב ובסוף אותה שנה הוגש נגדה שוב כתב אישום.
בינואר 1951 הורשעה בשידול לרצח, ניסיון לרצח ושידול לגרימת חבלה גופנית באזרחים גרמנים ונידונה למאסר עולם. קוך הייתה האישה היחידה שנידונה בגרמניה המערבית למאסר עולם על חלקה במלחמה.

היא התאבדה בתלייה בבית הכלא לנשים "אייכאך" בשנת 1967 בהיותה בת 60.

פשעי מלחמה
בני הזוג קוך חיו בצניעות יחסית לפני שקארל קוך מונה למפקד מחנה בוכנוואלד, אך החל משנת 1937, הם החלו לחיות חיי פאר במתחם במטה האס אס של המחנה שכונה "וילה בוכנוואלד" ויועד למגורי מפקד המחנה ומשפחתו. הדבר התאפשר בעיקר עקב מעילה נרחבת וחילוט רכוש של אסירי המחנה, תוך הגדרתו כ"רכוש המדינה" ושעבוד אסירים לביצוע עבודות לטובתם האישית, בנוסף לעבודת כפייה שביצעו לטובת הרייך השלישי.

בזמן שהותה במחנה בוכנוואלד השתתפה קוך בניסויים במטרה לסייע לרופא הכלא אריך וגנר במחקרו על הקשר בין פשיעה וכתובות קעקע, שכלל בין היתר רציחת אסירים מקועקעים ופשיטת עורם.

סיפרו שהייתה נוהגת לרכוב ברחבי המחנה על סוסה בלבוש פרובוקטיבי ולהצליף באסירים עם שוט רכיבה. כמו כן היא הואשמה באונס של אסירים ואף נהגה לכפות על אסירים לקיים יחסי מין עם אסירות ואסירים אחרים.

במאמר מקיף שפורסם אודותיה ואודות בן זוגה על ידי בית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי, שאסף בין היתר עדויות מפורטות של ניצולים, סיפרו שני עדים:

עד נוסף העיד: 

אסיר נוסף העיד: 

ממוזער|בוכנוואלד, 16 באפריל 1945. אוסף איברים פנימיים של אסירים ממחנה בוכנוואלד ובו שני ראשים (למעלה משמאל) ודוגמאות של עור מקועקע
כמו כן הואשמה ביחד עם בן זוגה קארל קוך בין היתר במעילה וברציחת אסירים על מנת למנוע מהם למסור עדות.

משפט ראשון לאחר המלחמה
בשנת 1947 הועמדה קוך לדין בבית הדין הצבאי האמריקאי בדכאו ביחד עם שלושים פושעי מלחמה נוספים על ידי השופט האמריקאי רוברט ל. קונציג והואשמה ב"השתתפות בתוכנית פלילית לסיוע והשתתפות ברציחות בבוכנוואלד".

קוך הצהירה במהלך המשפט כשהיא בחודש השמיני להריונה אך ב-19 באוגוסט 1947 נשלחה למאסר עולם באשמה של "הפרה של חוקי ונוהגי המלחמה".

הפחתת העונש
ב-8 ביוני 1948 הפחית הגנרל האמריקאי, לושיוס קליי מפקד אזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה דאז את עונשה לארבע שנים בכלא לאחר שכבר ריצתה שנתיים בטענה "שאין ראיות משכנעות שקוך בחרה אסירים להשמדה על מנת להשתמש בקעקועים שעל עורם או שהיא מחזיקה בחפצים עשויים מעור האדם".
למרות זאת הציע קליי שתישפט תחת החוקה של גרמניה המערבית ואף אמר:

ב-19 בספטמבר 1948 עם פרסום ההודעה בדבר ההפחתה בגזר הדין קמה התנגדות ציבורית נרחבת. שנים לאחר מכן הצהיר:

הקרן לזיכרון בוכנוואלד הצהירה שלקיומם של אהילים מעור אדם ישנם שני עדים מהימנים - ד"ר גוסטב וגרר (Gustav Wegerer), קאפו ואסיר פוליטי אוסטרי, ויוזף אקרמן, אסיר פוליטי ששימש כמזכיר של רופא המחנה ולדמר הובן - ופרסמה את עדותם.

ד"ר גוסטב ורגר העיד: 

ד"ר האנס מולר, לימים רופא האס אס באוברסברג, היה פתולוג בבוכנוולד ממרץ 1941 עד אפריל 1942. ניתן להגדיר את תקופת הזמן בצורה מדויקת יותר באמצעות הצהרתו של אקרמן שהעביר את המנורה, כפי שהעיד בשנת 1950 בבית המשפט.

משפט חוזר
עם היוודע דבר ההפחתה בעונש ערכה ועדת הסנאט שימוע בנוגע להפחתה, בתום תחקיר בנושא קבעה ועדת הסנאט שהפחתת עונשה של קוך הייתה מוטעית אך גם בלתי הפיכה. עם זאת דחקה בממשלת גרמניה המערבית להעמיד את קוך לדין על פשעים נגד אזרחים גרמנים, דבר שלוועדת דכאו לא היה סמכות לעשות, והורתה לצבא לתת סיוע מלא לחוקרים ממערב גרמניה.
מייד לאחר מכן נעצרה קוך שוב לאחר שחרורה ב-1949, והועמדה לדין במערכת המשפט המערב גרמנית.

המשפט נפתח בבית המשפט המחוזי באאוגסבורג ב-27 בנובמבר 1950, ונמשך כשבעה שבועות. במהלכו העידו 250 עדים כשמתוכם 50 עדי הגנה. בשלב מסוים במהלך המשפט קוך אף התמוטטה ופונתה מהאולם מספר פעמים.
במהלך המשפט עומתו לפחות כארבעה עדים מטעם התביעה באשר לטענות שראו את קוך בוחרת אסירים מקועקעים שלאחר מכן הוצאו להורג או לחלופין שהיו עדים להליך של הכנת אהילים מעור אדם. למרות זאת חזרה בה התביעה מטענה זו מאחר שלא הצליחה להוכיח קיומם של חפצים מעור אדם מקועקע.

ב-15 בינואר 1951 פרסם בית המשפט פסק דין בן 111 עמודים ללא נוכחותה של קוך. וב-15 בינואר נידונה למאסר עולם עם עבודת פרך וחילוט קבוע של זכויותיה האזרחיות.

ב-15 ביוני 1951 החלה קוך באופן רשמי לרצות את מאסרה. קוך ערערה על פסק הדין, אך הערעור נדחה ב-22 באפריל 1952 על ידי בית המשפט הפדרלי לצדק. מאוחר יותר היא הגישה כמה עתירות לחנינה, שכולן נדחו על ידי משרד המשפטים הבווארי. קוך מחתה על עונש מאסר העולם, ללא הועיל, בפני ועדת זכויות האדם הבין לאומית.
היא הייתה לאישה היחידה שקיבלה עונש מאסר עולם מבין פושעי המלחמה הנאצים שהורשעו (לעומת 165 גברים).

התאבדות
קוך התאבדה בתלייה ב-1 בספטמבר 1967 בכלא נשים בעיירה אייכאך שבדרום גרמניה, לאחר שסבלה מהזיות והייתה משוכנעת שניצולי מחנות ריכוז יבואו להתנקם בה בתאה.

אזכורים בתרבות
ממוזער|כרזת הסרט Ilsa, la louve des SS משנת 1975
 בשנת 1949 הוציא הגיטריסט וודי גאת'רי שיר בשם Ilse Koch.
 בשנת 1963 תוארה ברומן "Le Grand Voyage" על ידי ניצול מחנה בוכנוואלד הסופר הספרדי חורחה סמפרון.
 בשנת 1952 פרסמה הסופרת דומיניקה די קוסטנצה רומן בשם "La Chienne de Buchenwald".
 בשנת 1956 פורסמו בירחון האמריקאי "Male" "הרפתקאותיה של הכלבה מבוכנוואלד".
 בשנת 1959 הירחון "Battlefield" מפרסם כתבה על הכלבה מבוכנוואלד.
 בין השנים 1961–1963 סדרת הספרים סטאלג שנכתבה בין היתר בהשראתה זוכה להצלחה רבה בישראל.
 2025 – דמותה, בגילומה של ויקי קריפס, הופיעה בסדרה מפלצת: סיפורו של אד גיין.
בשנות ה-70 ייצגה מיניות סאדיסטית במספר סרטים שיצאו לאקרנים בצרפת:
 Ilsa, la louve des SS – 1975
 Ilsa, gardienne du harem – 1976
 Ilsa, ultimes perversions – 1977
 Elsa, fraulein SS – 1977

ראו גם
 בוכנוואלד
 קרל אוטו קוך
 נשים בשורות הנאצים

קישורים חיצוניים

 מאמר מקיף על המשפט הראשון של קוך  
 על קארל ואילזה קוך, באתר יד ושם

  The Most Evil Women In History Ilse Koch, בערוץ Discovery


 מחקר מקיף שנערך ופורסם על ידי בית הספר למשפטים של Washington and Lee University

 לקריאה נוספת 

 אור-נר רן, נשים בשירות ה-SS, מפקחות נאציות במחנות אושוויץ-בירקנאו וברגן בלזן, הוצאת רסלינג, 2024, עמ' 155 והלאה, 

הערות שוליים

קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:סגל מחנה מיידנק
קטגוריה:סגל מחנה בוכנוואלד
קטגוריה:מתאבדים: נאצים
קטגוריה:נשות סגל מחנות ריכוז והשמדה
קטגוריה:נאצים שנפטרו במעצר
קטגוריה:ילידות 1906
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1906
קטגוריה:גרמניות שנפטרו ב-1967
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1967