יצירתיות

יצירתיות היא תהליך ההפקה של רעיונות מקוריים ורלוונטיים למצב נתון. חשיבה יצירתית מורכבת ממקוריות, גמישות ושימושיות. היצירתיות נחשבת למרכיב חיוני ביכולת התפקוד של האדם.

היצירתיות מונחת בבסיס המצאות רבות במדע, בטכנולוגיה ובאמנות, כמו גם בבסיס פתרונות חדשים לבעיות נפוצות מחיי היום יום של האדם.
תוצר של חשיבה יצירתית יכול להיות אינטלקטואלי (כתבה, שיר, מאמר), מוחשי (כמו פטנט, מוצר) או תהליך (שינוי ארגוני או תהליכי).

הגדרת היצירתיות כוללת היבטים נוירולוגיים, פילוסופיים ופסיכולוגיים. בהתאם לכך, חקר היצירתיות מתפרס על פני תחומי דעת רבים, כגון פסיכולוגיה, חינוך, סוציולוגיה, כלכלה וניהול.

בעידן המאופיין בדיגיטליזציה, בינה מלאכותית ושינויים טכנולוגיים מהירים, יצירתיות נתפסת כמשאב אסטרטגי מרכזי בכלכלה העולמית וכמנוע לחדשנות ופיתוח.

תחומי הביטוי של היצירתיות
היצירתיות יכולה לבוא לידי ביטוי בכל אחד מתחומי העשייה של האדם. התוצרים של רוב סוגי העבודה היצירתית הם פתרון לבעיה וחשיבה. בהתאם לכך, התוצר של היצירתיות יכול להיות, רעיון, המשגה, צורה אמנותית, תאוריה וכו'.

אחד מביטויי היצירתיות הוא יכולת האלתור.
האלתור המוזיקלי נחשב לפעולה יצירתית, משום שהוא מחייב את הנגן ליצור ללא הנחיה של יעד מוגדר עבור תוצר הנגינה שלו.
יש הקושרים את ההומור עם יצירתיות משום שהוא דרך בלתי שגרתית ומקורית לראות דברים.
ביסוציאציה היא הגורם המשותף ליצירתיות ולהומור. זוהי היכולת לראות דבר כלשהו ממספר זוויות שונות בו-זמנית וליצור הבנה חדשה המתבססת עליהן.

גורמים המשפיעים על יצירתיות
היצירתיות מושפעת ממגוון משתנים, כגון: מצב רוח, אינטליגנציה, תרבות, מסורת, אופי, מוסכמות חברתיות ועוד.
למשל, מצב רוח טוב יכול להגביר את היצירתיות.
בנוסף, התמודדות מול בעיה יכולה להיות הגורם המעורר לחשיבה ופעולה יצירתיים. מכאן שחלק מההשפעות על היצירתיות הן בעלות אופי סביבתי.

קשב סלקטיבי וויסות קשב
המונח קשב מתייחס לאוסף של יכולות קוגניטיביות המאפשרות ליצורים חיים להתמודד עם כמויות המידע העצומות המציפות את המערכת החושית ולהשתמש בו לצורך התנהגות הסתגלותית ומכוונת מטרה.
משום שלחשיבה המודעת יש קיבולת מוגבלת, ההתמקדות בחוט מחשבה או גירוי מסוים, באה על חשבון העיבוד של חוטי מחשבה או גירויים אחרים.
בהתאם לכך מוסחות פוגעת ביכולת של האדם לחשוב ולפעול בצורה יצירתית.

הקשב הסלקטיבי מאפשר למידע רלוונטי להנחות את ההתנהגות של האדם, תוך כדי צמצום ההשפעה של מידע מסיח או לא רלוונטי.
פעולה זו של הפניית הקשב לגירויים המתאימים בלבד מכונה "סינון" (Filtering).
אחד המנגנונים הקוגניטיביים המעורבים ביכולת הסינון של הקשב הסלקטיבי היא העכבה הסמויה. זוהי היכולת להוציא מהמחשבה המודעת גירויים שנחוו בעבר כלא רלוונטיים, או היכולת של המוח לסנן גירויים לא רלוונטיים.
עם זאת, "דליפות קשב" יכולות לסייע לאנשים לשים לב למידע שנמצא מחוץ למוקד הקשב שלהם ולשלב אותו בתהליכי עיבוד המידע הנוכחיים שלהם, דבר היכול להוביל לחשיבה יצירתית.
בהתאם לכך, אנשים יצירתיים מראים קשיים בעכבה סמויה. כמו כן, אנשים יצירתיים מאופיינים בין היתר ביכולת לתפוס ולתאר דברים החבויים מעיניהם של אנשים אחרים.

בנוסף, הקשב הסלקטיבי משפיע על אופן התפיסה של גירויים שונים. דברים שאליהם מופנה הקשב נתפסים באופן חד וברור. בנוסף, קל לשלוף אותם מהזיכרון במועד מאוחר יותר. לעומת זאת, שאר הדברים פחות מובחנים וקשה לזכור אותם. בנוסף לברירת הגירויים מהעולם החיצוני, ניתן להפנות את מוקד תשומת הלב גם למחשבות ותהליכי עיבוד מידע פנימיים. דוגמה לכך היא הנטייה לנדידת מחשבות.
בהקשר זה נדידת מחשבות יכולה לתרום ליצירתיות בפתרון בעיות, על ידי הגברת התועלת היצירתית של מרווחי האינקובציה.

ידע, מיומנות ומשכל
לרוב היצירתיות מתבטאת בתחומים ספציפיים אשר בהם האדם היצירתי בקיא ומומחה, לכן היא אינה כושר כללי המצוי בכל התחומים.
היצירתיות תלויה בידע ומיומנויות ספציפיים מתחום התוכן הרלוונטי.
השילוב של הנמכה בעכבה סמויה עם מנת משכל גבוהה קשור להגברת ההישגים בתחום היצירתיות.
עם זאת, מנת משכל גבוהה אינה תנאי הכרחי ליצירתיות. אדם צריך להיות מספיק אינטליגנטי כדי ללמוד את הידע והמיומנות הדרושים לפעילות יצירתית מסוימת וזהו הסף הנדרש עבור היצירתיות.

מאפייני אישיות והעדפות אישיות
תווי האישיות המאפיינים אנשים יצירתיים יכולים לסייע בהסברת חוסר הקשר שבין רמת היצירתיות של האדם להשיגו במבחני מנת משכל רשמיים.

אנשים יצירתיים נוטים לחפש חידושים. רבים מהם מדווחים שהסף הנמוך שלהם לשעמום הוא זה שדוחף אותם להיות מעורבים רגשית ומחשבתית בפעילויות יצירתיות. בהתאם לכך, האדם היצירתי הוא בעל גישה פעילה ויוזמת. הוא פתוח כל הזמן למידע חדש, יש לו סקרנות רבה והוא שואף להיחשף לאתגרים והזדמנויות חדשים שהחיים מזמנים לו. הוא נהנה לחקור ולארגן מחדש אפשרויות שונות ללא חשש מכישלון ולהשתמש בפתרונות לא צפויים.
לאנשים עם יצירתיות יוצאת דופן יש בדרך כלל מוטיבציה גבוהה, הם נוטים ליטול סיכונים ולהשקיע בתהליך ההכנה.

האנשים היצירתיים הבולטים ביותר מאופיינים ברצון לקרוא תיגר על המוסכמות. האדם היצירתי יגדיר בעיות בדרכים השונות מהמקובל. הוא יאסוף ויארגן מידע תוך שבירת מוסכמות ויגלה יחסים חדשים ומורכבים בין נתונים. הוא יראה יכולת גבוהה בבדיקת היתכנות של חלופות לפתרון לצורך שינוי יעיל של התוכנית המקורית והתאמתה למציאות המשתנה.
ההעזה לפרק דפוסי חשיבה מקובלים ולבחון דברים בדרכים חדשות היא זו אשר זירזה את קידומו של המדע.

 חשיבה מסתעפת ומתכנסת – גמישות והתמדה 
אחד ממאפייני הליבה של עבודה יצירתית הוא החדשנות שלה, אך יצירה חופשית של שונות טומנת בחובה סיכון ליצירתיות כוזבת.
זאת משום שהיצירתיות מוגדרת כיכולת ההפקה של תגובות חדשות תואמות הקשר ולכן לא כל הפקה של תוצר חדש או מקורי נחשבת לפעולה יצירתית.
כלומר, היצירתיות אינה מתייחסת להפקה של תוצרים חדשים או מקוריים באופן כללי, אלא רק להפקה של תוצרים חדשים או מקוריים שיש להם ערך או משמעות במציאות. מכאן שהחדשנות היא תנאי הכרחי, אך לא מספיק ליצירתיות.

אם כן, ההפקה של תוצרים חדשים שאין להם ערך במציאות היא אומנם פעולה של חידוש, אך אינה פעולה יצירתית.
בהתאם לכך, חשיבה יצירתית מערבת שני תהליכים מחשבתיים שונים. התהליך הראשון הוא יצירה של דברים חדשים באמצעות חשיבה מסתעפת והשני הוא הערכה של הדברים שנוצרו על ידי חשיבה מתכנסת.
החשיבה היצירתית מתאפשרת באמצעות שקלול התמורות Trade-off בין החשיבה הגמישה והמסתעפת, לבין החשיבה המתמידה והמתכנסת.
זאת משום ששני סוגי החשיבה מובילים ליצירה של רעיונות, אך עושים זאת בדרכים שונות ומאזנים אחד את השני.

במילים אחרות, היצירתיות מצריכה איזון בין גמישות להתמדה של תהליכי עיבוד המידע.
נוקשות חשיבתית פוגעת ביכולת של האדם לחשוב ולפעול בצורה יצירתית, משום שהיצירתיות נשענת על גמישות מחשבתית, שמאפשרת חשיבה רב-ממדית ורב-כיוונית.
הגמישות Flexibility, מאפשרת לאדם לשקול מגוון גישות לבעיה מסוימת ולבחון את המצב, גם מנקודות מבט לא קונבנציונליות.
בהקשר זה, הנמכה בעכבה הסמויה יכולה לשפר את היכולת היצירתית, משום שהיא מגבירה את החשיבה המסתעפת על ידי הרחבה והגמשה של הרשת האסוציאטיבית.
במקביל, ההתמדה Persistence מאפשרת לאדם לעבוד על בעיות יצירתיות, בתשומת לב וביסודיות לאורך זמן.
בהתאם לכך מוסחות פוגעת ביכולת של האדם לחשוב ולפעול בצורה יצירתית.
תהליכים יצירתיים של התמדה כוללים חשיבה מתכנסת יותר, חשיבה ממוקדת ושיטתית, כמו גם תהליכי חיפוש ממושכים.

מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
ממוזער|323x323 פיקסלים|רשת נרחבת של אזורים במוח פועלים יחדיו בעת ביצוע מטלה הדורשת חשיבה מסתעפת, אחד התפקודים הקוגניטיביים המעורבים בחשיבה יצירתית.
אומנם המושג יצירתיות הוא בעל אופי אבסטרקטי, אך נמצא כי רשת נרחבת של אזורים, המתפרשת על פני כל המוח, פועלים יחדיו בעת ביצוע מטלה הדורשת יצירתיות. כמו כן, לכמות המוליך העצבי דופמין באזורי המוח השונים נמצאה השפעה על היצירתיות האנושית.

 רשתות מוחיות המעורבות בחשיבה יצירתית 
פעילות קוגניטיבית מורכבת לרוב נתמכת על ידי מספר אזורים הפועלים יחדיו ומכוננים רשת עצבית, רשתות אלו לרוב נחשבות כבסיס העצבי התומך ביכולת קוגניטיבית בסיסית.

מחקרים אשר השתמשו בדימות מוחי מצאו כי מספר רשתות פעילות במקביל בביצוע מטלה הדורשת חשיבה מסתעפת, ומתקשרות ביניהם בדפוסם שונים לאורך המטלה. נמצא כי רשת ברירת המחדל, רשת המופעלת לרוב כאשר אין מטלה חיצונית הנידרשת להיעשות ומזוהה עם פעולות כמו חלימה בהקיץ, חשיבה על אירועים בעתיד ויצירת סימולציות במחשבה; רשת השליטה הניהולית (executive control network), רשת הפועלת כאשר נדרש קשב למקור חיצוני, ומזוהה עם פעילות כמו זיכרון עבודה ועיכוב תגובות וגם רשת הבולטות (salience network), רשת המזוהה עם סינון וזיהוי של גירויים בולטים ורלוונטיים, על הסטת הקשב לעבר אירועים בולטים בסביבה, ועל הפעלה והחלשה של רשתות אחרות במוח, נמצאו פעילות לאורך המטלה.

פעילות רשתות אלה לאורך חשיבה מסתעפת אינה אחידה ומערבת תקשורת בין רשתות שונות. בתחילת ביצוע המטלה קיימת קישוריות חזקה בין רשת ברירת המחדל לרשת הבולטות, דבר המעיד על פעולה משותפת של שתי הרשתות. ככל שמתקדם הזמן שבו הנבדק מתמיד במטלה, מתחזקת הקישוריות של רשת ברירת המחדל עם אזורים המזוהים עם רשת השליטה הניהולית, ונחלשת הקישוריות עם רשת הבולטות. קישור בין רשתות שונות מעיד על כך שהרשתות אינן פועלות בנפרד זו לזו במהלך החשבה המסתעפת אלא מתחברות יחדיו על מנת לתמוך בפעולה.

לפי הפסיכולוג רוג'ר ביטי, בתהליכים יצירתיים רשת ברירת המחדל משפיעה בעיקר על ייצור רעיונות, מלמטה למעלה, ורשת הבקרה מגבילה ומכווינה את ייצור הרעיונות אל עבר מטרה ספציפית באמצעות תהליכי ניהול ובקרה מלמעלה למטה. חיזוק לתיאוריה זו נמצא גם בהתבטאויות אחרות של יצירתיות כמו יצירה של שירה ויצירת אמנות חזותית. בשלב בו הנבדקים התבקשו להעריך את תוצרי החשיבה שלהם נצפתה עלייה בקישוריות הרשתות. עם זאת בצורות ביטוי אלו בשלב העלאת הרעיונות פעילות הרשתות לא הייתה מקושרת או אפילו הייתה הפוכה לפעילות רשת הבקרה, דבר המעלה הבדלים דקים ביכולות הנדרשות לצורות ביטוי שונות של יצירתיות. נקודה נוספת שמעלה ביטי היא כי הפעולה היצירתית מורכבת מתתי פעילויות קוגניטיביות הדומות לפיעלויות קוגניטיביות אחרות כמו העלאת זכרונות, או פעילות מונחית מטרה.

 השפעת הדופמין על קליפת המוח הקדם מצחית והסטריאטום 
ממוזער|לרמות הדופמין בקליפת המוח הקדם-מצחית ובסטריאטום יש השפעה מרכזית על היצירתיות
נראה שהתהליך היצירתי מתחיל בקליפת המוח הקדם-מצחית, כאשר דיכוי קל של יכולת האינהיביציה והעכבה הסמויה מאפשר זרימה חופשית של רעיונות.
קליפת המוח הקדם-מצחית מקבלת מידע של מטה-מעלה “bottom-up” מהמערכות החושיות של המוח ומספקת ויסות של מעלה-מטה “top-down” על הקורטקס החושי, כדי לשלוף מידע שמאוכסן בזיכרון וכדי להנחות את העיבוד של המידע החושי.
קליפת המוח הקדם-מצחית מסוגלת לייצג מידע גם בהיעדר נוכחותו בסביבה הפיזית, באמצעות רשתות עצביות שמשפעלות אחת את השנייה באופן המאפשר את שמירת המידע במודעות. בהתאם לכך, קליפת המוח הקדם-מצחית היא המערכת שאחראית על התפקודים הגבוהים של החשיבה, כמו חשיבה מופשטת ויש לה חשיבות רבה ליכולת היצירתית של האדם.

באופן כללי ישנם מוליכים עצביים המשפיעים על פעילות קליפת המוח הקדם-מצחית. למשל, רמת השחרור של קטכולאמינים בקליפת המוח הקדם-מצחית יכולה לשנות במהירות את חוזק הקשרים ברשתות קדם מצחיות, כדי לתאם בין מצבים קוגניטיביים ותודעתיים לבין הדרישות הפיזיולוגיות המתעוררות בעקבות גירויים ואירועים שונים בסביבה.
בהתאם לכך, רמות נמוכות של המוליך העצבי נוראדרנלין המאפיינות מצבי רוגע מקושרות ליצירתיות, בעוד שרמות גבוהות של נוראדרנלין המאפיינות מצבי מתח מקושרות לירידה ביצירתיות. מנגנון זה הוא ביטוי ליחסי גומלין בין רגש וקוגניציה.
כמו כן, יכולת ההתמדה של התהליכים היצירתיים בקליפת המוח הקדם-מצחית מווסתת על ידי המוליך העצבי דופמין.
זמינות הדומפין בקליפת המוח הקדם מצחית מושפעת מהאנזים Catechol-O-methyltransferase או COMT, שמפרק תרכובות אורגניות מסוג קטכולאמין בנוזל החוץ-תאי

קליפת המוח הקדם-מצחית מתפקדת באופן מיטבי כאשר הכמויות של המוליכים העצביים נוראדרנלין ודופמין מיטביות.
מוליכים עצביים אלו משפיעים בצורת U הפוכה, כך שעודף או חוסר שלהם יכולים להוביל לפגיעה משמעותית בתפקוד שלה. בהתאם לכך, נראה יחס של צורת U הפוכה גם בין היכולת היצירתית לרמת הדופמין בקליפת המוח הקדם-מצחית.
מסיבה זו, התוצאות של שינוי רמת הדופמין על היצירתיות של האדם, תלויות ברמת הבסיס שלו. למשל, תוספת של דופמין לאדם עם רמת דופמין גבוהה, תעלה את רמת המוסחות ותפגע ביכולת ההתמדה של התהליך היצירתי. לעומת זאת, הוספת כמות זהה של דופמין לאדם שרמת הבסיס שלו נמוכה, תוביל לשיפור של הביצועים היצירתיים שלו.

הסטריאטום מעורב בהנחיית ההתנהגות לעבר הגשמת מטרות רצויות על ידי בחירה וארגון של סדר הפעולות הנדרש.
במערכת העצבים האנושית, הסטריאטום מופעל בעקבות גירוי הקשור לתגמול, בעקבות גירוי אברסיבי (לא נעים), מפתיע או עוצמתי, או על ידי רמזים הקשורים לתגמול.
הוא מבסס את פעולתו על מידע שמתקבל מקליפת המוח הקדם-מצחית.
המוליך העצבי דופמין חיוני לצורך הפעלה סינפטית בתוך הסטריאטום ובינו לבין אזורים אחרים, כמו קליפת המוח הקדם-מצחית.
בהתאם לכך, בנוסף לקליפת המוח הקדם-מצחית, גם לפעילות הדופמינרגית של הסטריאטום יש השפעה משמעותית על היכולת היצירתית. בעוד שהתפקוד הדופמינרגי של קליפת המוח הקדם מצחית אחראי על היציבות וההתמדה של התהליך היצירתי, התפקוד הדופמינרגי של הסטריאטום מאפשר את הגמישות החיונית לא פחות לתהליך זה.
גם בסטריאטום הקשר בין דופמין ליצירתיות הוא בעל צורת U הפוכה, כאשר רמות מתונות של דופמין מסייעות לגמישות המחשבתית ותורמות ליצירתיות, בעוד שרמות גבוהות או נמוכות של דופמין פוגעות בגמישות המחשבתית וביצירתיות.
מבחינה גנטית, וריאציות גנטיות של הגן DAT מקושרות לשונות בין אישית בזמינות של נשא הדופמין ושל זמינות הדופמין בסטריאטום.
כמו כן, נשא הדופמין DAT מקושר לזמינות הדופמין בסטריאטום ולגמישות מחשבתית.

קולטני דופמין D2 (המכונים גם DRD2) הם קולטנים נפוצים יחסית. הם נמצאים באזור גרעיני הבסיס, כמו הגרעין הזנבי והפוטמן (Putamen), גרעין האקומבנס, ב-Olfactory Tubercle ובסטריאטום.
בנוסף למוליך העצבי דופמין, גם קולטני דופמין מסוג D2 מקושרים ליצירתיות.
למעשה, ההשפעה החזקה של קולטני D2 על הסטריאטום מקושרת ליצירתיות באמצעות ההשפעה שלו על גמישות החשיבה, שהיא חלק חיוני מתהליך זה.

הקשר בין התפקוד הדופמינרגי לרמת היצירתיות לא מסתכם רק בהשפעה הנפרדת שלו על קליפת המוח הקדם-מצחית והסטריאטום, אלא גם מהיחס של רמות הדופמין בין שני האזורים המוחיים האלו ובאיזון של המערכת הפרונטו-סטראיטלית  ככלל.
למשל, שפעול יתר של הסטריאטום בהשוואה לקליפת המוח הקדם מצחית יגרום לרמות גבוהות מידי של מוסחות שתפגע ביצירתיות. לעומת זאת, תת-שפעול של ההסטריאטום בהשוואה לקליפת המוח הקדם מצחית יגרום לנוקשות מחשבתית שתפגע ביצירתיות גם כן.
כלומר, האפנון העצבי של המערכת הפרונטו-סטריאטלית, עליו אחראי המוליך העצבי דופמין – הוא זה שמאפשר הן את הגמישות והן את ההתמדה הדרושות לתהליך היצירתי.
כמו כן, הקשר בין רמת הדופמין במערכת הפרונטו-סטריאטלית לבין היצירתיות אינו יחס ישר, אלא בצורה של U הפוכה.
כתוצאה מכך, ההשפעות של ירידה או עליה ברמות הדופמין על היצירתיות של אדם מסוים, תלויות ברמת הבסיס שלו.

דופמין וחיפוש חידושים
מנגנון נוסף אשר יכול להסביר את הקשר בין דופמין ליצירתיות הוא הנטייה להתנהגות של חיפוש חידושים (באנגלית: ). זאת משום שמנגנונים הקשורים למוליך העצבי דופמין מעורבים גם בנטייה של אנשים יצירתיים לחפש חידושים. הנטייה לחיפוש חידושים מקושרת לאזורים מוחיים אשר מכילים תאי עצב דופמינרגיים או מקושרים לתאי עצב דופמינרגיים מאזורים אחרים של המוח, כמו: הסטריאטום הגחוני Ventral striatum, החומר השחור, הטגמנטום הגחוני והיפוקמפוס.

ההשפעה של ליקויים כרוניים בתפקוד הדופמינרגי על היצירתיות
המוליך העצבי דופמין מקושר ליכולת היצירתית.
משום שיש לו תפקיד משמעותית בוויסות התהליכים הקוגניטיביים המעורבים בחשיבה יצירתית, יש לצפות שמצבים הכרוכים בליקויים כרוניים בתפקוד הדופמינרגי יובילו להנמכה או שיפור של היכולת היצירתית.
למשל, אנשים עם סימנים עדינים של סכיזופרניה (שאינם עונים על הקריטריונים לאבחנה), יש ליקויים קלים בתפקוד הדופמינרגי והם מפגנים רמות גבוהות יותר של גמישות בחשיבה היצירתית, בהשוואה לאנשים בריאים ללא סכיזופרניה.

כמו כן, לדופמין יש תפקיד חשוב בהפרעות מצב רוח
בהתאם לכך, קשר מסוג עקומת U הפוכה בין זמינות הדופמין לבין היכולת היצירתית נראה גם אצל אנשים עם הפרעה דו-קוטבית, המאופיינת בתפקוד דופמינרגי לקוי.

מחקר ענק משנת 2011 בדק את רישומי הרשויות השוודיות, שכללו יותר ממיליון אנשים, וניתח את הרישומים ביחס לעיסוק במקצועות יצירתיים. במחקר אופיין עיסוקם של אנשים אשר סבלו מפסיכופתלוגיות ועיסוקם של בני משפחותיהם ביחס לקבוצת ביקורת של אנשים אשר לא אובחנו כסובלים מהפרעה פסיכאטרית. נמצא כי הוריהם ואחיהם של אנשים אשר סבלו מסכיזופרניה הועסקו יותר במשרות הנחשבות כיצירתיות כדוגמת מדענים ואומנים. אנשים אשר סבלו מהפרעה דו-קוטבית עסקו גם הם וגם בני משפחותיהם במשלח יד יצירתי מאשר קבוצת הביקורת. מנגד אנשים אשר סבלו מדיכאון קליני חד־קוטבי לא הראו דפוס עקבי בקשר להעסקה במקצוע יצירתי.

מחלת פרקינסון נגרמת מהתנוונות של תאי העצב המייצרים את רוב הדופמין במוח. ללא טיפול תרופתי, אנשים עם מחלת פרקינסון מראים ירידה ביכולת הגמישות המחשבתית, בהשוואה לאנשים בריאים ללא מחלת פרקינסון. עם זאת, אנשים עם מחלת הפרקינטון שמקבלים טיפול להגברת הפעילות הדופמינרגית Dopaminergic agents, מראים עלייה משמעותית ביצירתיות אמנותית. לא רק זאת, אלא שהם מפגנים גם יצירתיות מילולית וויזואלית גבוהה יותר גם בהשוואה לאנשים בריאים ללא בעיות נוירולוגיות.

 תובנה (insight) ויצירתיות 

תּוֹבָנָה היא תופעה קוגניטיבית המתארת גיחה פתאומית למודעות של רעיון מקורי, נקודת מבט חדשה, מימוש או פתרון של בעיה מסוימת. גיחה זו מתרחשת באופן בדיד, בפעם אחת ובהקשרים מסוימים התחושה של גיחה זו מכונה "חוויית "אהא!"", ומתוארת בביטוי "נפל האסימון". חשיבה יצירתית מלווה לעיתים קרובות בהתרחשות תובנה, ולכן שוער כי לתובנה חלק בתהליך החשיבה היצירתית. בזכות היות רגע התובנה מאורע בדיד, לעיתים קרובות חקר חשיבה יצירתית מתמקד באירוע התובנה ובאיתור הבסיס העצבי שלו, כחלק מהרשת העצבית אשר בבסיס החשיבה היצירתית.

מלבד התכונות הקוגניטיביות לתובנה גם מאפיינים רגשיים. לרגע התובנה מתלווה תחושה מהנה, שיכולה להיות חלק ממנגנון תגמול אשר מחזק התנהגות של חשיבה יצירתית. בכוחו של מנגנון מבוסס תגמול להסביר מדוע אנשים רבים אוהבים לשחק משחקים אשר מעורבים בעירור תובנה כמו חידות, סודוקו וכדומה, כמו גם מדוע אנשים רבים נמשכים למשלחי יד המערבים חשיבה יצירתית המערבים למידה של תכנים מורכבים ופתרון בעיות כמו אומנות הנדסה עיצוב ומחקר מדעי.

פיתוח יצירתיות
מרכיב משמעותי של החשיבה היצירתית הוא בחינה חופשית של אפשרויות חדשות ללא חשש מכישלון.
האדם היצירתי נשען על היסטוריה אישית שבה כבר פתר מספר בעיות בצורה יצירתית, באופן שגיבש אצלו ערך עצמי גבוה, מקור שליטה פנימי ותחושת מסוגלות גבוהה בתחום היצירתיות.

היצירתיות ניתנת ללמידה ולשכלול כאשר היא מוגדרת כמטרה מרכזית של תוכנית לימודים. אפשר לפתח את היצירתיות על ידי הפחתת המתחים והלחצים להצלחה מיידית, הכוונה ועידוד להעלאת רעיונות תוך הגברת הלגיטימיות עבור הצגת תשובות שטותיות או שגויות כחלק מתהליך של ניסוי וטעייה.
האדם היצירתי פועל במציאות מורכבת היוצרת צורך ליצור ולאלתר. אך אם הסביבה תדרוש אתגרים ופתרונות, לא תהיה יצירתיות. לכן ללומד יצירתי צריכה להיות בעיה קשה לפתרון, אשר נתפסת בעיניו כאתגר אפשרי, כך שיהיה מודע ומתכוון לנסות לפתור אותה בדרך יצירתית.

כאמור, ניתן לפתח מיומנויות של חשיבה יצירתית באמצעות מתודולוגיות הוראה שונות. לדוגמה, מורים יכולים לפתח את היכולת היצירתית במסגרת למידת חקר. חלק מהשיטות לפיתוח יצירתיות אצל ילדים הן הרפתקאות למידה – פעילויות חווייתיות מתוכננות שמטרתן לכבוש את דמיונו של הילד (למשל עידוד חיפוש ומציאת פתרונות שונים ממספר זוויות התבוננות), להעמידו לפני אתגרים במגוון רמות, ללמדו נושאים חדשים ולהרחיב את הבנתו ואת מודעותו לעצמו ולסביבתו.
על אף שחשיבה יצירתית ודמיון נתפסים כשייכים לתחומי האומנות, ניתן לפתח את אלו גם בהוראת המדעים. אסטרטגיות הוראה מתאימות כוללות למשל: הצגת רעיונות על ידי פרדוקסים, תעלומות ומצבי קיצון, שימוש באומנות בהוראת המדעים ושימוש במדע בדיוני.

האימון חשוב לפיתוח היצירתיות משום שככל שמרבים לחשוב בצורה יצירתית כך היא הופכת להיות קלה ושופעת יותר.

כאמור, ההומור והיצירתיות מתבססים על חשיבה מקורית וקשורים זה לזה. בנוסף, מבחינה פסיכולוגית ההומור מסייע לאדם להתמודד עם מתחים בצורה נעימה ויעילה. באופן זה ההומור יכול להקנות לאדם את הביטחון הנחוץ לבחינת רעיונותיו באופן חופשי ויצירתי ללא חשש מכישלון.
בהתאם לכך, נמצא ששמיעת הומור מגבירה את היכולת לחשיבה יצירתית.

דרך אחרת לפיתוח יצירתיות נקראת חשיבה המצאתית שיטתית (Systematic inventive thinking). בשיטה זו, בניגוד לשיטות אחרות, השאיפה היא לחשוב בתוך הקופסה, ולא מחוצה לה. השיטה מפעילה כללי חשיבה כמו הכפלה, החסרה, איחוד כדי לקחת מוצר קיים ולשנות אותו בדרכים שיטתיות. לאחר עריכת השינויים, נבחנים התוצרים שהתקבלו ומפתחים את התוצרים בעלי הפוטנציאל.

 מדידת יצירתיות 
היצירתיות באה לידי ביטוי במקוריות של האדם וביכולת שלו למצוא הקשרים חדשים ומפתיעים. משום שהמושג יצירתיות הוא רחב למדי וניתן להתייחס אליו בקשרים תאורטיים שונים, נוצרו עבורו כלי מדידה מגוונים עבור גילים שונים.
בהתאם לכך, ישנם מספרים סוגים של יצירתיות, אשר ניתנים למדידה בדרכים שונות.

מטרת מבחני אבחון היצירתיות היא בדרך כלל לצורכי סינון וסיווג בקבלה לעבודות שונות או קבלה לפקולטות (בעיקר בתחומי העיצוב).
הכשרים הרלוונטיים ביותר לחשיבה היצירתית הניתנים למדידה הם כושרי היצירה הרב כיוונית, הנוגעים בהעלאת רעיונות כשיש חשיבות לגיוון (כמו בפתירת בעיות).

כלים להערכת החשיבה המסתעפת
אחת הדרכים להעריך יצירתיות היא למדוד את יכולת החשיבה המסתעפת, המערבת הפקה של תגובות מרובות, חדשניות ומשמעותיות לשאלות פתוחות.
דוגמה לסדרת מבחנים המתמקדים בעיקר באיתור חשיבה מסתעפת לכל הגילאים לפי גילפורט (Joy Paul Guilford): מתן שמות לסיפורים, חשיבה על שימושים שונים לחפצים, בניית חפצים ועוד. כל אחת מהמטלות הללו מוגבלת בזמן ומוערכת על שטף ויחודיות.

מטלה של חשיבה מסתעפת דורשת מהמשתתפים לספק פתרונות מרובים לבעיה נתונה.
נהוג לנתח את תוצאות המבדק של חשיבה מסתעפת על פי מספר היבטים: שטף – מספר הרעיונות, מקוריות – רמת החידוש הסטטיסטית של התגובות, וגמישת – מספר הקטגוריות.

ההפקה של פתרונות חדשים ותשובות מקוריות עבור מבדק של חשיבה מסתעפת, מצריכה מהנבדקים להסתייע בהדרכה של עיבוד מלמעלה-למטה top-down ולהפעיל גמישות מחשבה.

אחד המבחנים הנפוצים ביותר המשמשים לשם אמידת יכולת יצירתית הוא מבחן טוראנס לחשיבה יצירתית (: Torrance Tests of Creative Thinking) או בקיצור TTCT.
הערכת ההישגים היצירתיים בעולם האמיתי
דרך נוספת למדידת יצירתיות היא קיטלוג של ההישיגים היצירתיים של אנשים בעולם האמיתי.
ישנם הבדלים בין אנשים שמגיעים לביצועים גבוהים במבדקים של חשיבה מסתעפת, לבין אנשים שמגיעים להישגים יצירתיים בעולם האמיתי.
בין היתר, יש לקחת בחשבון שההישג היצירתי הוא תוצר ולא תהליך.

 היסטוריה והתפתחות תאורטית
 הגישה הקלאסית 
ממוזער|250px|אאורקה – שלב ההארה של התהליך היצירתיהמנגנון בו נוצר רעיון יצירתי היה נשוא מחקר כבר בסוף המאה ה-19. בבסיס רבות מן התאוריות המוקדמות עומד הרעיון כי פתרון יצירתי אינו נבנה אינטגרטיבית, אלא ישנו שלב בו צץ הרעיון היצירתי בפעם אחת בדידה. לרוב רעיון זה מלווה בחוויית "אהא!", חוויה אנושית שבה האדם מבין לפתע דבר אשר קודם לכן היווה עבורו בעיה או מושג בלתי-נתפס. בהקשר זה מפורסמת האמרה אאורקה ("מצאתי") של ארכימדס – בעת שארכימדס רחץ בבית מרחץ ציבורי הוא הבין שגופו השקוע באמבט דוחה כמות מים השווה לנפח גופו. בדרך זו הוא למד כיצד למדוד נפח של גוף כלשהו. מרוב התלהבות יצא בריצה לרחוב כשהוא עירום וצועק "אאורקה!".

בסיס זה עלה יפה עם תאוריות בנות אותו הזמן כמו תאוריית הגשטלט אשר ראו בחוויה האנושית מכלול אשר לא ניתן לפרקו למרכיבים רציפים. לפי גישה זו ודומיה, כצעד הכרחי לפתרון בעיה באופן יצירתי נדרש מהפותר להבין את השאלה באופן עמוק. עליו להכיר את החלקים הבדידים המרכיבים את הבעיה, ולראות כיצד הם שזורים זה בזה לכדי אובייקט שלם. בעקבות הבנה שכזו לעיתים החלקים המרכיבים את השאלה ישזרו זה בזה, בפעם אחת ובפתאומיות, בדרך שונה מההבנה המקורית. תהליך זה אשר כונה "הבנייה מחדש ספונטנית" (spontaneous restructing) מוביל להבנה שונה של השאלה, ובהתאם לכך ליצירת פתרון מקורי ורלוונטי.

 הגישה הרב שלבית של וואלאס 
בצד תאוריית הגשטלט הסוציולוג גרהאם וואלאס  פרסם בשנת 1929 ארבעה שלבים אשר לדידו מהווים את הדרך ליצירת רעיון יצירתי,
הכנה: הבהרת המצב כולל ניסוח הבעיה, מחשבה על דרישות לפתרון טוב, איסוף וסקירת נתונים רלוונטיים.
דגירה: תקופת פעילות מנטלית תת-הכרתית המתרחשת בזמן שהחושב עסוק בפעילות אחרת כלשהי העוסקת בפתרון השאלה.
הארה: גילוי פתאומי, שינוי פתאומי בתפישה, שילוב של רעיון חדש או "העברה" המייצרת רעיון חדש המתאים לדרישות הבעיה.
אימות: בחירת ואימות הפתרון (בדיקת היתכנות).

למרות הפשטנות הרעיונית והפופולריות בזמנו לה זכו התאוריות הקלסיות, במרוצת השנים הן נתקלו בביקורת רבה. ביקורת זו נבעה הן בעקבות ניסויים אשר לא הבחינו ברצף השלבים שתיאר גרהאם וואלאס ודומיו, והן משום הבעייתיות בהיסמכות על אינטרוספקציה של נבדקים, אשר נראתה גם בהקשר זה כבלתי אמינה. בנוסף לכך נטען שהתאוריה אינה מספקת הבנה של המנגנון אלא רק תיאור של הרגשת הנבדק החווה הארה. עם זאת מטא אנליזה של רגע התובנה אשר פורסמה בשנת 2018 בכתב העת Biological Psychology  מצאה דפוס אשר תואם לארבעת השלבים במדידות פיזיולוגיות הכוללות בעיקר מחקרים מבוססי fMRI.

 גישות מודרניות 
בעקבות הבעייתיות בגישה הקלאסית התפתחו מספר תאוריות אשר חלקן השתמשו בגישה הרב שלבית כבסיס לחקר היצירתיות, וחלקן ראו ביצירתיות תופעה הזהה לפתרון בעיות נורמטיבי. גישות אלו מנתחות את תופעת היצירתיות ולרוב הן ישלימו אחת את השנייה, כאשר כל אחת מן הגישות מתייחסת לזווית הסתכלות שונה ומאירה אספקט אחר.

 ניתוח קוגניטיבי של המודל הרב שלבי 
הפסיכולוג סטיבן סמית' בחן את שלב הדגירה בכלים קוגניטיביים, והראה כי שלב הדגירה אכן עוזר לפתרון בעיות. עם זאת לדידו האפקט של שלב הדגירה נוצר כיוון שעזיבת פתרון השאלה נותנת לנבדק לשכוח מדרך פתרון שגויה שהוא התביית עליה במהלך התרגיל, בניגוד לגישה הקלאסית הרואה בעיבוד לא מודע של השאלה את המקור לאפקט.

 יצירתיות כפתרון בעיות מתמשך 
שמאל|ממוזער|השיר קובלא חאן בכתב ידו של המשורר. השיר נחשב כיצירת מופת, וליצירתו קדמו רישומים וטיוטות.
החוקר רוברט וייסברג טוען בספרו "יצירתיות: גאונות ומיתוסים אחרים" כי יש להסתכל על היצירתיות כעל תהליך פתרון בעיות המורכב משלבים רבים. במהלך הפתרון האדם נתקל במכשולים ומתגבר עליהם תוך שיפור וחידוד הפתרון עליו הוא התביית. לבסוף ניצבת יצירה מקורית ורלוונטית אשר בזכות ההתגברות על המכשולים הרבים היא מקבלת את אופייה הייחודי. בין היתר מראה וייסברג כי היצירה קובלא חאן (פואמה), אשר נחשבת לטקסט יצירתי יוצא דופן, הייתה מבוססת על רישומים קודמים של הסופר סמואל טיילור קולרידג'. כמו כן, היא לא נהגתה בפרץ יצירתיות חד פעמי, אלא תהליך כתיבתה היה מתמשך וכלל טיוטות אשר השתפרו עד הצגתו של התוצר המוגמר. באופן דומה הוכיחו אחרים כי התפתחה המחט לתפירה המוכרת בזמננו יחד עם יצירות רבות נוספות. זווית הסתכלות זו של היצירתיות מדגישה את הצורך בידע קודם על מנת להגיע לתוצר איכותי הנדרש לאורך פיתוח הרעיון.

 יצירתיות כמציאת בעיה 
זווית הסתכלות נוספת כמנגנון לתהליכם יצירתיים הוא הסתכלות מחדש על הבעיה, כך שהבעיה הופכת להיות שונה, והפתרון נראה בבירור. כמו כן, בדרך כלל שיטות לפיתוח יצירתיות חותרות להבנה מחודשת של הבעיה, ושימוש באנלוגיות הוא כלי נפוץ בלימוד זה. בהתאמה לכך הגדרת הבעיה עצמה לה ניגשים מלכתחילה תשפיע על מידת המקוריות של היצירה. תימוכין לדבר נמצא במחקר אשר דרש מאומנים לבחור כמה פריטים מתוך קבוצת חפצים שהונחו ל שולחן, על מנת לצייר אותם. האומנים שציוריהם נאמדו כמקוריים יותר, נטו להשקיע יותר בבחירת החומרים. חלקם אף נשכו את החפצים כחלק מתהליך הבחירה. גישה דומה נהגתה על ידי זוכה פרס נובל הרברט סיימון בהקשר של פתרון בעיות באופן כללי. כאשר הודגש כי על מנת לפתור בעיה מסוימת מרכיב חשוב ביותר הוא הניסוח, כאשר לרוב פתרון בעיה אחת יכול להיות מומר בפתרון של כמה בעיות אחרות קלות יותר.

 יצירתיות וחשיבה חישובית 
שנים רבות, יצירתיות וחשיבה חישובית נחקרו בהקשרים שונים, אך בנפרד זו מזו. מחקר על יצירתיות נערך בתחומי האמנות, בעוד שהמחקר על חשיבה חישובית היה בעיקר בתחומי המדעים, הטכנולוגיה וההנדסה. אולם כבר לפני 40 שנה, סימון פפרט הדגיש את החשיבות של השימוש במחשבים לפיתוח יצירתיות. כיום, גוברת ההסכמה כי יש קשר דו כיווני בין יצירתיות וחשיבה חישובית. יצירתיות מגבירה את העניין במדעי המחשב ותומכת ברכישת חשיבה חישובית וכי יסודות חשיבה חישובית הם כלי חשיבה חיוניים המעורבים ביצירתיות. מיומנויות אלו חיוניות לפתרון בעיות מורכבות ולכן יש להנחילן כבר מגיל צעיר. בעקבות רעיון זה, יוזמות חינוכיות רבות ברחבי העולם החלו לשלב פלטפורמות ופעילויות המקדמות יצירתיות וחשיבה חישובית. אנשי חינוך שרוצים לקדם טוב יותר רכישה של חשיבה חישובית צריכים לעודד את היצירתיות של התלמידים, בין אם באמצעות סביבות למידה ייעודיות ובין אם על ידי טיפוח מיומנות זו בפעילויות בכיתה.
 המודל של אדרוארד דה בונו 
על פי אדוארד דה-בונו, חשיבה יצירתית מוגדרת כהיכולת להגיע לכמה שיותר פתרונות אפשריים, עבור כל בעיה נתונה. לכן בשלב הראשון החשיבה היצירתית לא בוחנת את טיב הפתרונות – אלא את היכולת להגיע לכמות פתרונות גדולה ככל האפשר, ורק אחר-כך לבחור מביניהם. בהתאם לתפיסה זאת, ככל שיהיו יותר אפשרויות – כך היכולת להגיע לפתרון הטוב ביותר, תהיה גדולה יותר.

יצירתיות ומשחק

הפסיכואנליטיקאי דונלד ויניקוט ראה ביצירתיות כאינדיקציה לבריאות נפשית. להגדרתו, אדם בריא בנפשו הוא מי שיכול להתייחס לחייו בצורה משחקית ויצירתית - לא בהכרח דרך השתתפות במשחק או יצירת אמנות, אלא יחס לחיים שמאפשר לאדם להיות עצמו ופגיע, לעומת האדם המרצה והמשעמם. ויניקוט ראה בטיפול פסיכואנליטיקאי, בין היתר, כדרך להחזיר לאדם את היצירתיות, את היכולת לשחק, ששובשה או נחסמה מאיזושהי נקודה בילדות בגלל חרדה הנובעת מחוסר נראות או הגנה. 

 יצירתיות בעידן הדיגיטלי: טכנולוגיה, כלכלה ותרבות 

 יצירתיות וטכנולוגיה דיגיטלית 
הקשר בין יצירתיות לטכנולוגיה הוא דו-כיווני ומורכב. מצד אחד, טכנולוגיות חדשות מספקות כלים ופלטפורמות המאפשרים ביטוי יצירתי בדרכים שלא היו אפשריות בעבר - מתוכנות עריכה דיגיטליות, דרך הדפסת תלת-ממד ועד מציאות מדומה. מצד שני, יצירתיות אנושית היא המניע המרכזי לפיתוח טכנולוגיות חדשות ולמציאת שימושים חדשניים לטכנולוגיות קיימות.

דיון מרכזי בהקשר זה עוסק בשאלת הדטרמיניזם הטכנולוגי - כלומר, עד כמה הטכנולוגיה קובעת ומעצבת את אופן היצירה ותוכנה. השאלות "האם מכונת הכתיבה עיצבה את סגנון הכתיבה?" או "האם כלי ייצור מוזיקה דיגיטליים שינו את אופי המוזיקה עצמה?" משקפות את המתח בין התפיסה שהטכנולוגיה קובעת את דרכי היצירה, לבין התפיסה שהיוצרים מעצבים את השימוש בטכנולוגיה על פי צורכיהם. גישות מאוחרות יותר מדגישות דיאלקטיקה מורכבת - יחסי גומלין דינמיים בין הטכנולוגיה, החברה והיוצרים, כאשר כל אחד משפיע על השני באופן מתמשך.

בעידן הדיגיטלי, נגישות כלים יצירתיים השתנתה באופן דרמטי. תוכנות עריכה, פלטפורמות פרסום ואמצעי הפצה זמינים כיום למעגלים רחבים של יוצרים, ולא רק לבעלי אמצעים או למי שזכו לחסות מוסדית. נגישות זו יצרה תופעות חדשות כמו תרבות הרימיקס - יצירה המבוססת על שילוב מחדש של יצירות קיימות, והופכת את גבולות הבעלות והמקוריות לעמומים יותר. תנועת הקוד פתוח (Open Source) מייצגת גישה יצירתית המבוססת על שיתוף, שיתוף פעולה ובנייה קולקטיבית על עבודות קודמות, כאשר קהילות יוצרים עובדות יחד על פיתוח תוכנה, תוכן או ידע ללא בעלות ממונית בלעדית .

עם זאת, הטכנולוגיה הדיגיטלית גם מעוררת שאלות חדשות לגבי אותנטיות, מקוריות ושליטה יצירתית. האם שימוש בתבניות, פילטרים או אלגוריתמים מכוונים מצמצם את המרחב היצירתי? האם הטכנולוגיה מפחיתה את החסמים הטכניים אך מגבילה את החשיבה המקורית? דיונים אלה נמשכים ככל שכלים טכנולוגיים חדשים ממשיכים להתפתח ולהשתלב בתהליכי יצירה.

 יצירתיות, כלכלה ותעשיות יצירתיות 
מאז שנות התשעים של המאה העשרים, יצירתיות הפכה למושג מרכזי בשיח הכלכלי, במיוחד בהקשר של תעשיות יצירתיות וכלכלת היצירה. תעשיות יצירתיות כוללות תחומים כגון עיצוב, אמנות, מוזיקה, קולנוע, פרסום, אדריכלות, משחקי מחשב ותוכנה - תחומים שבהם יצירתיות אינה רק תהליך פנימי אלא גם מוצר הניתן למסחור. תאורטיקנים כמו ריצ'רד פלורידה טענו שהמעמד היצירתי (Creative Class) - אנשי מקצוע בתחומי יצירה, מדע וטכנולוגיה - מהווה מנוע צמיחה כלכלית באזורים עירוניים, וכי ערים המושכות אנשים יצירתיים נהנות מחדשנות ושגשוג.

עולה השאלה כיצד ניתן למדוד איכות של יצירה וכיצד מתמחרים אותה. בתעשיות יצירתיות, ערכה של יצירה אינו נקבע רק על פי עלות הייצור או שעות העבודה, אלא גם לפי גורמים כמו מוניטין היוצר, ביקוש, נדירות והערכה אסתטית. שומרי סף מסורתיים - מבקרי אמנות, עורכים, מנהלי רכש, חברות תקליטים והוצאות לאור - משחקים תפקיד מכריע בקביעת מי ומה נחשב יצירתי ובעל ערך. עם זאת, בשנים האחרונות התפתחו מודלים עסקיים חדשים המאתגרים את הסדר המסורתי.

מימון המונים (Crowdfunding) באמצעות פלטפורמות כמו Kickstarter או Patreon מאפשר ליוצרים לקבל תמיכה כספית ישירות מקהל תומכים, תוך עקיפת שומרי הסף המסורתיים. מודל זה משנה את מאזן הכוחות ומאפשר ליוצרים לשמור על עצמאות יצירתית גדולה יותר. מנגד, הוא גם יוצר תלות בשיווק אישי, בניית קהילה ויכולת לתקשר עם קהל - מיומנויות שלא בהכרח קשורות לאיכות היצירתית עצמה.

סטרימינג שינה לחלוטין את כלכלת המוזיקה והקולנוע. פלטפורמות כמו Spotify, Netflix ו-YouTube יצרו גישה נרחבת לתכנים תמורת מנוי חודשי או צפייה חינמית הנתמכת בפרסומות. מודל זה הרחיב את נגישות התוכן לצרכנים, אך גם עורר ביקורת על חלוקת ההכנסות: יוצרים רבים מדווחים שקשה להתפרנס מסטרימינג לבדו, שכן התשלומים ליחידת הצפייה או השמעה נמוכים. כתוצאה מכך, יוצרים רבים נדרשים לפנות למקורות הכנסה נוספים כמו הופעות חיות, מכירת מוצרים או תוכן בלעדי.

תופעה נוספת היא כלכלת הקשב (Attention Economy) - המצב שבו תשומת הלב של הציבור הפכה למשאב נדיר ויקר, ויוצרים מתחרים על תשומת לב בשוק רווי תוכן. בסביבה זו, יצירתיות נדרשת לא רק בתוכן עצמו אלא גם באריזה, בשיווק ובמשיכת קהל. כמו כן, אלגוריתמי המלצה בפלטפורמות דיגיטליות משפיעים על מה נחשף לציבור, מה שעלול ליצור מעגלים של תכנים פופולריים על חשבון תכנים מקוריים אך פחות נגישים.

קניין רוחני וזכויות יוצרים הם נושאים מרכזיים נוספים בהקשר זה. חוקי זכויות יוצרים נועדו להגן על יוצרים ולעודד יצירה על ידי מתן בעלות זמנית על יצירותיהם. עם זאת, בעידן הדיגיטלי שבו ניתן להעתיק ולהפיץ תוכן כמעט ללא עלות, מתעוררות שאלות על האיזון הנכון בין הגנה על יוצרים לבין חופש השימוש ביצירות קיימות כחומר גלם ליצירות חדשות. חוקרים כמו לורנס לסיג טענו כי חוקי זכויות יוצרים נוקשים מדי עלולים לחנוק יצירתיות ולמנוע רימיקס, שימוש הוגן ושיתוף תרבותי.
ממוזער|איור דיגיטלי המדגים את השפעת הכלים הטכנולוגיים על היצירה העכשווית. יוצר: Harshit Tamta

 בינה מלאכותית, רשתות חברתיות והעתיד של היצירתיות 
בשנים האחרונות, התפתחות מערכות בינה מלאכותית (AI) מעוררת שאלות יסודיות על מהות היצירתיות. כלי AI יכולים כיום לייצר תמונות, מוזיקה, טקסט, קוד וסרטונים באיכות גבוהה. מערכות כמו ChatGPT, Midjourney, DALL-E ו-Sora מדגימות יכולות שנראו בעבר כייחודיות לבני אדם. השאלה המרכזית היא האם מכונות באמת יכולות להיות יצירתיות, או שהן רק מחקות ומשלבות דפוסים קיימים ללא הבנה אמיתית, כוונה או חוויה רגשית.

שאלה נוספת עוסקת בבעלות ובזהות היוצר. כאשר AI מייצר תוכן - מיהו היוצר? האם זה המשתמש שכתב את ההנחיה (prompt), החברה שפיתחה את המודל, או האלגוריתם עצמו? סוגיות אלה מעוררות דיונים משפטיים ואתיים מורכבים. במקביל, עולה הביקורת כי מערכות AI מאומנות על כמויות עצומות של תכנים שנוצרו על ידי בני אדם - לעיתים ללא אישור או פיצוי כספי ליוצרים המקוריים. תופעה זו עוררה תביעות משפטיות וויכוחים על גניבת דעת והפרת זכויות יוצרים.

השאלה האם AI מגדיל או מצמצם הזדמנויות ליוצרים אנושיים נותרת שנויה במחלוקת. מצד אחד, AI יכול לשמש ככלי עזר המאיץ תהליכי יצירה ומנגיש יכולות טכניות למי שאין להם הכשרה פורמלית. מצד שני, חששות קיימים שAI עלול לדחוק יוצרים אנושיים משוק העבודה, במיוחד בתחומים כמו איור מסחרי, כתיבת תוכן שיווקי או עיצוב גרפי בסיסי.

רשתות חברתיות יצרו סביבות חדשות לביטוי יצירתי, אך גם הציבו אתגרים. פלטפורמות כמו Instagram, TikTok, YouTube ו-Twitter מאפשרות ליוצרים להגיע לקהלים עצומים ללא צורך בתיווך מסורתי. תופעת המשפיענים (Influencers) מייצגת צורה חדשה של יצירתיות המשלבת תוכן, מיתוג אישי, קהילה ועסק. עם זאת, תרבות הרשת גם מעודדת מרדף אחר ויראליות - יצירת תוכן שנועד בעיקר להתפשט במהירות ולמשוך תשומת לב, מה שעלול לפגוע באיכות ובאותנטיות.

אלגוריתמי ההמלצה של פלטפורמות דיגיטליות משפיעים באופן משמעותי על מה נחשף לקהל. אלגוריתמים אלה נועדו למקסם מעורבות (engagement), מה שעלול להעדיף תכנים פופולריים, מעוררי רגש או שנויים במחלוקת על פני תכנים מקוריים או מורכבים יותר. כתוצאה מכך, יוצרים מתאימים את עצמם לדרישות האלגוריתם, תופעה המכונה לעיתים "אופטימיזציה לאלגוריתם".

טכנולוגיות נוספות כמו NFTs (Non-Fungible Tokens) וטכנולוגיית הבלוקצ'יין הציעו מודלים חדשים לבעלות דיגיטלית ולמסחר ביצירות אמנות. NFTs מאפשרים ליוצרים למכור יצירות דיגיטליות כפריטים ייחודיים, תוך שמירה על תיעוד בעלות שקוף. עם זאת, שוק ה-NFTs עורר גם ביקורת על ספקולציה, השפעה סביבתית (צריכת אנרגיה) ועל השאלה האם הוא באמת משרת יוצרים או בעיקר משקיעים.

ביקורת עכשווית על המושג "יצירתיות" מצביעה על כך שהפיכתו למושג מרכזי בשיח הכלכלי והניהולי הפכה אותו לכלי לקידום אידאולוגיה נאו-ליברלית. לפי ביקורת זו, מאנשים נדרש להיות "יצירתיים" כדי להצליח בשוק עבודה תחרותי, לא יציב ומרוסן חברתית, כאשר האחריות להצלחה מועברת מהמבנה החברתי והכלכלי אל הפרט. יצירתיות עלולה להפוך לדרישה מתישה ולא לביטוי אותנטי של יכולות אנושיות. כמו כן, הדגש על יצירתיות אינדיבידואלית מתעלם מהתנאים המבניים המאפשרים או מונעים יצירתיות - גישה לחינוך איכותי, זמן פנוי, ביטחון כלכלי ותמיכה קהילתית - תנאים שאינם מופצים באופן שווה בחברה.

ראו גם
 מקוריות
 חשיבה המצאתית שיטתית
 פסיכולוגיה חינוכית
 רגשות
 Life Hack

 לקריאה נוספת 
 מסיקה פ' (2009) "טיפוח חשיבה המצאתית של תלמידים בפתרון בעיות: היבטים קוגניטיביים ואפקטיביים" עבודת דוקטורט, אוניברסיטת בן-גוריון.
שוורץ ה' (2011) "זיהוי יצירתיות ברורשאך " עבודת MA, המחלקה לפסיכולוגיה האוניברסיטה העברית.
טינה סיליג, אתה גאון – קורס מזורז ביצירתיות, הוצאת כנרת – זב"מ, 2013.

 שלמה קניאל, חינוך לחשיבה: חינוך קוגניטיבי לשליטה על התודעה, רמות, 2006.
 הווארד גרדנר, מוח חשיבה ויצירתיות, ספרית פועלים, 1995.
 מרכוס דו סוטוי, תוכנת היצירתיות, תרגמה: מיכל קירזנר-אפלבוים, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2022, עמ' 13–30
Isen, A. M., Daubman, K. A., & Nowicki, G. P. (1987). "Positive affect facilitates creative problem solving". Journal of Personality and Social Psychology, 52, 1122-1131.
 Amabile, Teresa M; Barsade, Sigal G; Mueller, Jennifer S; Staw, Barry M. "Affect and creativity at work". Administrative Science Quarterly. 2005. v. 50, p. 367-403.
 Egan, K. (1997). The educated mind: How cognitive tools shape our understanding. Chicago: University of Chicago Press.
Fredrickson, B. L. (2001). "The role of positive emotions in positive psychology: The broaden-and-build theory of positive emotions". American Psychologist, 56, 218-226.
Israel-Fishelson, R., Hershkovitz, A., Eguíluz, A., Garaizar, P., & Guenaga, M. (2021). The associations between computational thinking and creativity: The role of personal characteristics. Journal of Educational Computing Research, 58(8), 1415-1447.

קישורים חיצוניים





  אלעד שגב, "הכימיה של היצירתיות" – הרצאת TEDx המבוססת על תרגיל שנעשה ברמת השרון
 פנינה מסיקה, טיפוח חשיבה המצאתית של תלמידים בפתרון בעיות: היבטים קוגניטיביים ואפקטיביים


  Gil Dekel, Inspiration: a functional approach to creative practice, PhD thesis in Art, Design & Media, University of Portsmouth, May 2009 

הערות שוליים

קטגוריה:פתרון בעיות
קטגוריה:פסיכולוגיה חינוכית
קטגוריה:מדעים קוגניטיביים
קטגוריה:ניהול ידע
קטגוריה:חדשנות
קטגוריה:מיומנויות
קטגוריה:מושגים באסתטיקה
*
קטגוריה:בינה מלאכותית
קטגוריה:טכנולוגיה
קטגוריה:תרבות