פרווה (כשרות)

מקור המונח 
המונח "פרווה" לא היה קיים בספרות ההלכתית עד לדורות האחרונים. במקום זאת, התייחסו הפוסקים למאכלי פרווה בשמם או השתמשו בדוגמאות כמו ירקותש"ך יו"ד צה יט או דגיםגמ' חולין קיא:, או שהשתמשו במונחים דוגמת "לא של בשר ולא של חלב"שו"ע יו"ד צה ג. השימוש בכלי פרווה לא היה מצוי בעבר, ולכן משתמשים הפוסקים פעמים רבות בדוגמה של 'קדירה חדשה' כאשר הם רוצים לתאר מקרה של כלי שאיננו בשרי או חלבישו"ע יו"ד צח ה; לבוש יורה דעה י א; שם צ ב; ש"ך יו"ד צה יט, ועוד רבים  . 

המילה פרווה מקורה ביידיש במילים פאַרעווע ופאַרעוו, וגזרונה אינו ברור. יש ששיערו שמקורה הראשוני באחת מהשפות הסלאביות.

ועד הלשון העברית כלל את החלופה העברית "סתמי" במילון כלכלת הבית שיצא לאור בשנת תרצ"ח (1938), אך השימוש בו לא נפוץ.

כללים הלכתיים
מאכלי פרווה כוללים כל מזון שאין מקורו מן החי, וכן דגים, ביצים  ודבש דבורים. אף חלב אישה (חלב אם) נחשב כפרווה, עם זאת נאסר לבשל או לאכול אותו יחד עם בשר משום מראית עין. בדומה לכך, חלב שקדים, על אף היותו פרווה, לדעת הרמ"א יש להניח בתוכו חתיכות שקדים כאשר הוא נאכל עם בשר בהמה (שבו איסור בשר בחלב הוא מן התורה), משום מראית העין. בניגוד למאכלי חלב, אם נפל חלב אם לתוך התבשיל הוא בטל גם בפחות משישים, ואין חובת המתנה בין אכילת בשר ושתייתו.

קיימים כללים הלכתיים באשר למאכלי פרווה שנאפו או התבשלו בכלי בשרי או חלבי. כללים אלו נקראים נ"ט בר נ"ט. 

ראו גם
כשרות

קישורים חיצוניים

 הלכות בשר בחלב מתוך פניני הלכה מאת הרב אליעזר מלמד.
 שו"ת בנושא כלי פרווה באתר ישיבה.


הערות שוליים

קטגוריה:כשרות
קטגוריה:בשר בחלב