שרף עין-גדי

שְׂרַף עֵין־גֶּדִי (שם מדעי: Atractaspis engaddensis) הוא מין נחש ממשפחת השרפיים (Atractaspididae). הוא מצוי בין היתר באזור בקעת ים המלח ובמדבר יהודה, בסיני, ירדן ובצפון ערב הסעודית. הוא נחשב לארסי ביותר מבין תשעת הנחשים הארסיים המוכרים בישראל.

אטימולוגיה
השם המדעי של הנחש: Atractaspis engaddensis, מורכב משם הסוג Atractaspis (שנבנה מהלחם של שתי מילים לטיניות: המילה Atraktos, שמשמעותה "חץ", עם המילה Aspis, שפירושה "מגן" או "צפע"), ומהכינוי, המציין את שם המין, engaddensis, הוא השם הלטיני של עין גדי. הנחש התגלה שם לראשונה ב-1944 על ידי היינריך מנדלסון וגאורג האז, ותואר אז כמין חדש למדע, במאמר מדעי מאת האז. בעברית, כונה בעבר על ידי האקדמיה ללשון העברית בשם צִפְעוֹן שָׁחוֹר, אך בספרות מאוחרת יותר, כגון החי והצומח של ארץ ישראל, מופיע השם צֶפַע עֵין-גֶּדִי. ביולי 2025 החליטה האקדמיה לשנות את שמו הרשמי לשם העממי הנפוץ לשְׂרַף עֵין-גֶּדִי, זאת במטרה למנוע בלבול בינו לבין נחשים ממשפחת הצפעיים, במיוחד לצורך אבחנה רפואית נכונה במקרי הכשת נחש ושימוש מדויק בנסיוב.

תיאור ותפוצה
צבעו שחור מבריק ואחיד לכל אורכו, גופו גלילי דק, וקשקשי גופו חלקים ללא קרינים; אורכו הממוצע כ-60 סנטימטרים ואורכו המרבי יכול להגיע עד 80 סנטימטרים. ראשו משוטח ואינו רחב מצווארו, בשונה מנחשים ארסיים אחרים, כמו אצל צפע מצוי. הלסת העליונה מכסה על התחתונה, העיניים קטנות ושחורות וראייתו גרועה, והלשון ורודה. הנחש נדיר, חי באזורים מדבריים צחיחים או צחיחים-למחצה, פעיל בלילה ואינו תוקפני. הוא נפוץ בסיני, בירדן וכן בצפון ערב הסעודית. בישראל הוא מצוי באזורי הערבה, ים המלח, כיכר סדום וכן צפונה מבקעת הירדן ועד לגלבוע. הוא מצוי גם במדבר יהודה, ממעלה אדומים ומזרחה, וכן במרכז הנגב.

שרף עין-גדי מבלה את מרבית זמנו בהתחפרות מתחת לפני הקרקע או במחילות, ולכך מותאם מבנה ראשו הצר והארוך, שאינו מובדל מצווארו. מבנה צר זה של הראש מתאפשר הודות לצורת בלוטות הארס המוארכות והדקות של הנחש, שנמשכות עד לצווארו. המינים זעמן שחור ופתן שחור מצוי דומים במקצת לשרף עין גדי, אך הם גדולים ממנו, מבנה גופם אינו דק כשלו, וראשם רחב מצווארם. שרף עין-גדי הוא נחש השוהה במחילות תת-קרקעיות, נמצא מתחת לסלעים, והוא נצפה מתחמם על כבישים בלילות חמים. אף שאזור חיותו העיקרי במדבר, הוא מצוי בנאות מדבר, בסביבות נחלים ומעיינות עשירים בצמחייה, וככל הנראה הוא זקוק ללחות זו. לעיתים הוא חודר ליישובי אדם בתחום תפוצתו. כהגנה הוא מתגלגל כאשר זנבו כלפי מעלה וראשו מוסתר מתחת לגופו.

 ארס 
נחש שרף עין-גדי הוא הנחש הארסי והקטלני ביותר בנחשי ישראל לפי מדד ה-LD50. ארסו נוירוטוקסי, קרדיוטוקסי והמטוטוקסי, ועלול לגרום לשיתוק ולמוות, אך מקרי מוות ממנו נדירים מאוד. בישראל ידוע רק מקרה אחד שאירע בשנת 2002 ביישוב רימונים. נכון ל-2026 אין נסיוב ייעודי נגד ארסו, והטיפול בבתי החולים הוא תומך ויכול להציל חיים אם ניתנת עזרה במהירות. בשנת 2025 דווח על מספר מקרים בודדים של הכשות שרף עין-גדי, בהם נערה בת 18 וגבר בן 38, שניהם בבקעת הירדן. מצבם הוגדר קשה בתחילה, אך לאחר טיפול רפואי אינטנסיבי חל שיפור, והם יצאו מכלל סכנה. בשונה מרוב הנחשים הארסיים הנפוצים בישראל, אצלם פרק הזמן האפשרי מהכשה ועד קבלת טיפול רפואי עשוי להימשך כמה שעות, הכשה משרף עין-גדי עלולה לגרום בתוך פחות משעה להתפתחות כשל מערכתי חמור, העלול להביא למוות אם לא ניתן טיפול רפואי מידי. לוכדי נחשים מנועים מלאחוז שרף עין-גדי בצווארו או בראשו, כמו שנוהגים ברוב הנחשים, כיוון שהוא מכיש (יש אומרים דוקר) הצידה ואחורה, ועלול להכיש את לוכדו באמצעות שליפת שן הארס שלו, בפה סגור.

כמות זעירה של 0.06 מ"ג מארסו בכוחה להרוג כמחצית מאוכלוסיית עכברים במשקל כולל של ק"ג אחד. תכולה מקסימלית של הארס המצוי בבלוטות הארס שלו, יכולה להמית עד 50% מכ-8,000 עכברים. חיות הניסוי להן הוזרק ארס של שרף עין-גדי מתו משיתוק, בעיקר עקב שיתוק שרירי מערכת הנשימה. בניתוח שלאחר המוות נמצאו גם שטפי דם פנימיים.

תזונה
לשרף עין-גדי שתי שיני ארס ארוכות, אך בשל מפתח פיו הקטן אינו מסוגל לזקוף שיני ארס אלו, ובעת הכשה הוא שולף שן ארס אחת היוצאת הצידה מפיו, כך בעת כניסה למחילות לטאות, מזונו העיקרי, הוא דוחק את גופו לצד הלטאה בתוך החלל הצר ומכה הצידה ואחורה בראשו ומכיש-דוקר את גופה באמצעות שן הארס הקטלנית שלו. מות הלטאה יגיע תוך שניות ספורות. לעיתים יתפוס את הלטאה בפיו בעודה בחיים ויכיש אותה למוות תוך כדי אחיזתה בפיו. טרפו הנפוץ הוא חומטיים שונים בדגש על נחושית עינונית, נחשים צעירים שבקעו לא מכבר, ומכרסמים קטנים.

רבייה
הזדווגות השרף עין-גדי השחור מתרחשת בחודשים יולי–אוגוסט, תקופה מאוחרת זו של זיווג יחסית לנחשים אחרים ייתכן ועשויה להעיד על מוצאו הטרופי. מסוף ספטמבר ועד נובמבר מתרחשת הטלת 2–3 ביצים באורך של כ-75 מילימטרים בסביבה לחה החיונית להתפתחות העוברים. הביצים המוארכות גדולות ביחס לממדיו של שרף עין-גדי וביחס לנחשים בכלל. הצעירים בוקעים לאחר כשלושה חודשים כאשר הם מצוידים במערכת ארס קטלנית כשל הוריהם.

 קריאה נוספת 
 אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 218-220

 קישורים חיצוניים 

 אגדת היען ומציאות הנחש, באתר המרכז הישראלי לזוחלים וחיות אקזוטיות
 מדריך לזיהוי נחשים
 שרף עין גדי, באתר גן החיות הלימודי חיפה
 תמונות, באתר "טבע, חברה, חינוך"
 נער בן 19 הוכש על ידי נחש שרף עין-גדי באזור דימונה, מצבו בינוני, באתר MivzakLive, 26 ביולי 2017



 הערות שוליים 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גאורג האז
קטגוריה:ארץ ישראל: נחשים ארסיים
קטגוריה:ערב הסעודית: זוחלים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1950