ארטורו טוסקניני

ארטורו טוסקניני (באיטלקית: Arturo Toscanini; 25 במרץ 1867 – 16 בינואר 1957) היה מנצח איטלקי. טוסקניני היה אחד המנצחים הדגולים בתקופתו. הוא נודע לתהילה בעוצמתו, בברק שלו, בתביעתו לשלמות, באוזנו הקשובה לפרטי פרטים בתזמור ובמצלול התזמורתי, ובזיכרונו הצילומי שהעניק לו שליטה ברפרטואר עצום של יצירות תזמורתיות ואופראיות.

ביוגרפיה
ממוזער|250px|טוסקניני בצעירותו

ילדות, נעורים ולימודים
טוסקניני נולד בפארמה שבאיטליה להורים ממעמד הפועלים, שלא גילו כל נטייה למוזיקה או לאומנות בכלל. אביו, חייט במקצועו, מאס במשלח ידו החדגוני והתגייס לצבא גריבלדי. מצבה הכלכלי של המשפחה היה קשה, וסביר להניח שהסיבה לקוצר קומתו של טוסקניני בבגרותו הייתה התזונה הדלה שזכה לה בילדותו. בשנת 1878 זכה במלגה לקונסרבטוריון המקומי למוזיקה, שם למד נגינה בצ'לו, ונוסף ללימודי החובה העסיק את עצמו בקריאת פרטיטורות. בסיום לימודיו זכה בציונים לשבח על נגינה בצ'לו ובפסנתר ועל הלחנה.

הוא הצטרף לתזמורת של להקת אופרה, ובשנת 1886 יצא עימה לסיור בדרום אמריקה. בהצגת "אאידה" בריו דה ז'ניירו סולק המנצח בשריקות בוז מעל הדוכן. טוסקניני, שלא היה לו שום ניסיון בניצוח עד אז, שוכנע לקחת את השרביט לידו וניצח על הופעה מזהירה, מן הזיכרון בלבד. כך החלה קריירת הניצוח שלו בגיל 19.

קריירת ניצוח
עם שובו לאיטליה מצא שהקהל האיטלקי איננו מתרשם מהצלחותיו בברזיל הרחוקה, אך זמרי האופרה היו מודעים היטב לכישרונו הגדול, ובאמצעותם הוזמן טוסקניני לנצח על "אדמיאה" של אלפרדו קאטאלאני בטורינו. ב-4 בנובמבר 1886 החלה עבודתו בבית האופרה, שבו ימשיך לבצר את המוניטין שלו משנה לשנה ב-12 השנים הבאות. טוסקניני רחש הוקרה ותודה לקאטאלאני על האמון שנתן בו, וקאטאלאני מצדו גילה יכולת שיפוט טובה כשצפה לו כבר אז "קריירה יוצאת מגדר הרגיל". במקביל השתתף טוסקניני כצ'לן בביצוע הבכורה העולמי של "אותלו" מאת ורדי (לה סקאלה, 1887), בפיקוחו של המלחין.

שמו של טוסקניני כמנצח אופרות סמכותי ומיומן דחק את מקום הצ'לו ובעשור הבא ביצר את הקריירה שלו באיטליה, כאשר הפקידו בידיו את הצגות הבכורה של "לה בוהם" מאת פוצ'יני ו"ליצנים" מאת ליאונקוואלו. בעונת 96–1895 השקיע עצמו בהפקה האיטלקית של דמדומי האלים מאת ריכרד וגנר בטורינו, ב-22 בדצמבר 1895. בשנת 1896 ניצח על הקונצרט הסימפוני הראשון שלו (שכלל יצירות מאת שוברט, ברהמס, צ'ייקובסקי ווגנר), בטורינו.
שמאל|ממוזער|250px|ארטורו טוסקניני

בשנת 1898 היה למנצח הבית בלה סקאלה, מילאנו, שם דחף לחידושים בביצוע האופרות. בשנת 1901 התקין מה שנחשב אז למערכת המודרנית ביותר של תאורת בימה ובשנת 1907 את הדות (pit) לתזמורת. הוא עמד על האפלת האולם בזמן ההופעה. כפי שכתב הביוגרף שלו, הארווי זאקס: "הוא גרס כי הופעה איננה יכולה לנחול הצלחה אומנותית כל עוד אין מבססים אחדוּת כוונות בין כל המרכיבים: זמרים, תזמורת, מקהלה, בימוי, תפאורות ותלבושות." הקהל קיבל אותו בחום ובהתלהבות, אבל לא חסרו גם עימותים עם נגנים, זמרים ואף מאזינים, שציפו להדרן. מי שלא היה שותף למסירותו המוחלטת למוזיקה, מצא אותה מעיקה משהו, והיו שדיברו בגנותו. הוא נשאר שם עד 1908 וחזר במהלך שנות ה-20.

טוסקניני ניצח על הצגות הבכורה של אופרות רבות, שארבע מהן היו לחלק מן הרפרטואר האופראי המקובל: "ליצנים", "לה בוהם", "הנערה מן המערב" ו"טורנדוט". הוא ניצח גם על ההצגות הראשונות באיטליה של "זיגפריד", "דמדומי האלים", "סאלומה", "פיליאס ומליסנד", על הצגות הבכורה בדרום אמריקה של "טריסטן ואיזולדה" ו"מאדאם באטרפליי", ועל הבכורה הצפון אמריקאית של "בוריס גודונוב".

לאחר מכן ניצח במטרופוליטן אופרה, ניו יורק (1908 - 1915) ובפסטיבל ביירוית (1930–1931, המנצח הלא-גרמני הראשון שם), וכן על הפילהרמונית של ניו יורק (1926 -1936) ובפסטיבל זלצבורג (1934–1937). בשנת 1936 נענה לבקשת הכנר ברוניסלב הוברמן, ניצח על קונצרט הפתיחה של התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית בתל אביב, והופיע עם תזמורת זו בירושלים, בחיפה, בקהיר ובאלכסנדריה.
250px|ממוזער|שמאל| טוסקניני (במרכז עם שרביט הניצוח) בתל אביב 1936

ביתו של טוסקניני, ונדה, נישאה בשנת 1933 לפסנתרן הרוסי ולדימיר הורוביץ.

מתוך התנגדות עזה לפאשיזם האיטלקי והגרמני, סירב טוסקניני לנצח בביירוית ב-1933, ואחרי האנשלוס דחה גם את ההזמנה להופיע בזלצבורג ב-1938. הוא עזב את אירופה ויצא לארצות הברית, שם הקימו למענו בשנת 1937 את התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית, עמה הופיע וסייר באופן קבוע עד שנת 1954, ברדיו ובטלוויזיה של אמריקה. הופעות אלה עשו אותו לכוכב הניצוח הראשון של תקשורת ההמונים המודרנית.

טוסקניני פרש בגיל 87. הוא נפטר בשנת 1957 בניו יורק, בגיל 89. גופתו הוחזרה לאיטליה ונקברה בבית הקברות הגדול במילאנו.

 הוקרה והנצחה 
שמאל|ממוזער|250px|רחוב הוברמן פינת טוסקניני בתל אביב

ב-1949 הוענק לטוסקניני התואר סנאטור לכל החיים בסנאט הרפובליקה של איטליה.

אחרי מותו הוענק לו פרס גראמי על מפעל חיים לשנת 1987.

על שמו של ארטורו טוסקניני קרוי רחוב ליד מתחם הבימה בתל אביב, בסמוך להיכל התרבות, וכן רחוב בחיפה ובפתח תקווה. בשנת 1986 הוצא בישראל בול לזכרו.

לקריאה נוספת
 הווארד טאובמן (עורך מוזיקלי של "ניו-יורק טיימס"), טוסקאניני, תרגום: דוד סיון. תל אביב: הוצאת ספרים מ. ניומן בע"מ, 1953.
 דוד איבן, תולדות ארטורו טוסקניני, תרגום מאנגלית: אריה ענבי, הוצאת גזית, 1953.
 נתן דונביץ', תל אביב: חולות שהיו לכרך, הוצאת שוקן, 1959.
 נתן דונביץ', מאסטרו - גדולי המנצחים בכל הזמנים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "ארטורו טוסקניני - העולם ראה בו את הגדול מכולם", עמ' 78–124.
 Robert Charles Marsh, "Toscanini and the Art of Orchestrak Performance" J. B. Lippincott company. Philadelphia - New York 1955

קישורים חיצוניים






 קונצרט ראשון של התזמורת הארצישראלית, מתוך אתר עיריית תל אביב-יפו


  טוסקניני מנצח על קונצרט התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תל אביב, 1938, 
  טוסקניני מגיע לארצות הברית, ארכיון הסרטונים של AP, מרץ 1955
  גופתו של טוסקניני מועברת לקבורה באיטליה, ארכיון הסרטונים של AP, פברואר 1957


 מידע על ארטורו טוסקניני באתר יוטיוב.


הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים איטלקים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:צ'לנים איטלקים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:התזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: רדיו
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:חברי הסנאט של איטליה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1867
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1957