שממית הבתים

שמאל|ממוזער|250px|שממית צדה יקרונית
ממוזער|שממית הבתים במארב על קן של טייחת שחורת-חזה (תל אביב)
שממית הבתים (שם מדעי: Hemidactylus turcicus, בתרגום: Hemi – חצי, Dactylus – אצבע, Turcicus – טורקי) היא לטאה ממשפחת השממיתיים, הנפוצה בין הלטאות במגורי האדם בארץ ישראל.

תיאור
עורה רך, שקוף למחצה, מכוסה בקשקשים וצבעו משתנה. לעיתים הוא ורדרד, כתום בהיר, או חום בהיר ולעיתים מפוספס או מכוסה בכתמים. אצבעותיה מכוסות בעשרות מיליוני שערות מיקרוסקופיות שמאפשרות לה לטפס על קירות ועל עצמים אנכיים. גודלה המקסימלי הוא 14 ס"מ, ואורך חייה כתשע שנים.

אזור מחיה
השממית מבלה את רוב זמנה בחללים קטנים ומוסתרים בבית כגון ארונות חשמל, ארגזים של תריסי גלילה ומדפים מוסתרים. לעיתים מסתתרות מספר שממיות באותה נקודת מסתור.

מזון 
השממית ניזונה מחרקים קטנים כגון פרפרים, יתושים וזבובים, ונוהגת לתור אחריהם בסביבת נקודת המסתור שלה ובמקומות בעלי סבירות גבוהה להימצאות חרקים כמו בקרבה למקור אור מלאכותי. השממית נוהגת להתקרב באיטיות לטרפה, ואז מזנקת עליו ולוכדת אותו בלסתותיה.

התגוננות
כאשר השממית חשה בסכנה, היא נוקטת פעולה אוטוטומית: היא מנתקת את זנבה מגופה באמצעות כיווץ של שריר המכופף אותו עד ליצירת שבר וניתוק. בזנב נוצרת פעולה עצבית עצמאית, שיוצרת תנועת התפתלות ובכך מסיחה את תשומת הלב של הטורף מהשממית ומאפשרת לה להימלט. בתוך שבועות עד חודשים מגדלת השממית זנב חדש. מתחת לזנב המתנתק יש זנב קבוע, קטן יותר. הזנב הקבוע הוא איבר הבנוי משרירים, עצם ושומן, לעומת הזנב המתנתק, שהוא סחוס חסר תחושה. בתקופה שבה לשממית אין זנב, שרידותה נפגעת עקב כך שאינה יכולה להשתחרר אם תפסו אותה בזנבה. שרידותה נפגעת גם משום שלזנב תפקיד ביציבותה בעת התנועה ובטיפוס, ומצויים בו מאגרי שומן. אם ניתוק הזנב אינו מועיל, השממית עלולה גם לנשוך. נשיכה זו אינה מכאיבה או מסוכנת לאדם.

 רבייה
בין החודשים מאי-יוני מטילה הנקבה, במקום מסתור, בדרך כלל שתי ביצים בגודל של אפון בכל הטלה. כעבור כחודשיים בוקעות מהביצים שממיות עצמאיות שאינן נסמכות על הוריהן כלל. השממית מגיעה לבגרות מינית בגיל שנתיים.

בתרבות
במקרא
ישנם זיהויים של השממית עם האנקה המקראית.

במקרא מופיע השם "שממית" ב:
 עם זאת, על-פי פרשנים מסוימים, הכוונה היא לעכביש ולא ללטאה הנקראת היום בשם זה.

אמונות
קיימת אמונה טפלה שהימצאותה של השממית במגורי אדם היא סימן למזל טוב עבור דיירי הבית ויש להניח לה לנפשה.

 לקריאה נוספת 
 אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים 49–51

 קישורים חיצוניים 



הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:שממיתיים
קטגוריה:בעלי חיים שוכני בית
קטגוריה:ארץ ישראל: שממיתיים
קטגוריה:חיות בר שחיות בערים בישראל