אמנון בירב

אמנון בירב (נולד ב-19 באפריל 1934) הוא סופר ועורך ספרים ישראלי. היה עורך השבועון "מעריב לנוער" בין השנים 1993-1972.

 חייו המוקדמים 
אמנון בירב נולד בתל אביב, וגדל והתחנך בנשר לאחר שמשפחתו עברה לשם. אביו אמר לו "אדם צריך מקצוע" ולכן נשלח ללמוד בבית הספר התיכון המקצועי שליד הטכניון וסיים בו ארבע שנות לימוד במגמת מכונאות, לימודים עיוניים ומעשיים.

היה שנים אחדות חבר בתנועת הנוער העובד והתגייס לצה״ל במסגרת גרעין נח"ל, שהצטרף לקיבוץ גבים.

ארבע שנים לאחר מכן עזב את הקיבוץ ועבר לגור בתל אביב.

 חיים אישיים 
ב-1963 נישא לגאולה לבית אבני (נפטרה בספטמבר 2024) ולזוג נולדו שלושה ילדים.

 קריירה עיתונאית 
בגבים ערך את עלון הקיבוץ, ובעקבות זאת פנו אליו מאיחוד הקבוצות והקיבוצים כדי שיערוך את ביטאונם "איגרת לחברים". הוא ערך אותו כשנה ואחר כך ערך במשך כשנה את עיתון תנועת הנוער העובד "במעלה".

 שלושה עיתונאים וסוסיתא במסע באפריקה 
ב-1961 החליטו שלושה עיתונאים צעירים, אמנון בירב, אביטל מוסינזון ואמנון ז'קוב, לצאת למסע באפריקה, וחיפשו מי שיוכל לתת חסות למסע המתוכנן.

הם פנו ליצחק שובינסקי, ממייסדי חברת אוטוקרס, מחלוצות תעשיית הרכב בישראל ויצרנית הסוסיתא. שובינסקי נענה בהתלהבות ומסר להם מכונית סוסיתא סטיישן חדשה, לסוג של נסיעת מבחן. הוצאות הדלק הצפויות כוסו על ידי חברת "פז" וחברת "תלמה" תרמה את המזון (בעיקר שימורים).

הם פנו ל"ידיעות אחרונות" והציעו לעורך דב יודקובסקי לשלוח לעיתון כתבות ממסעם, וכך עשו. רשמיהם מהמסע פורסמו מדי שבוע על עמוד שלם ב-7 ימים, מוסף "ידיעות אחרונות" לשבת.

החל מה-1.12.1961 פורסמו במשך שמונה שבועות הכתבות מחלקו הראשון של המסע,אמנון בירב, אמנון ז'אקוב ואביטל מוסינזון, כתבה ראשונה בסדרה "שלושה ישראלים מגלים את אפריקה" - "הרופאים הישראליים ניצחו את רופאי האליל האפריקניים", 7 ימים, מוסף ידיעות אחרונות לשבת, 1 בדצמבר 1961אמנון בירב, אמנון ז'אקוב ואביטל מוסינזון, בסדרה "שלושה ישראלים מגלים את אפריקה" - "שודדי ההרים, יתומי הרחוב והקפה המלוח", 7 ימים, מוסף ידיעות אחרונות לשבת, ידיעות אחרונות גיליון 9071, 8 בדצמבר 1961 אמנון בירב, אמנון ז'אקוב ואביטל מוסינזון, בסדרה "שלושה ישראלים מגלים את אפריקה" - "דב ענק חסם את הדרך, ואז הסתערו הקופים", 7 ימים, מוסף ידיעות אחרונות לשבת, ידיעות אחרונות גיליון 9077, 15 בדצמבר 1961 אמנון בירב ואביטל מוסינזון, בסדרה "שלושה ישראלים מגלים את אפריקה" - "התמסחים, השיטפון הגדול והתקרית הדיפלומטית", 7 ימים, מוסף ידיעות אחרונות לשבת, ידיעות אחרונות גיליון 9083, 22 בדצמבר 1961 אמנון בירב ואביטל מוסינזון, בסדרה "שני ישראלים מגלים את אפריקה" - "היינו הלבנים הראשונים שהשתכנו בבית מלון כושי", 7 ימים, מוסף ידיעות אחרונות לשבת, ידיעות אחרונות גיליון 9089, 29 בדצמבר 1961 אמנון בירב ואביטל מוסינזון, בסדרה "שני ישראלים מגלים את אפריקה" - "הנמר עצם עין אחת והלביאה הלכה לשתות מים", 7 ימים, מוסף ידיעות אחרונות לשבת, ידיעות אחרונות גיליון 9095, 5 בינואר 1962אמנון בירב ואביטל מוסינזון, בסדרה "שני ישראלים מגלים את אפריקה" - "ראש השבט שלף חץ מגוף האיילה - וליקק אותו", 7 ימים, מוסף ידיעות אחרונות לשבת, ידיעות אחרונות גיליון 9101, 12 בינואר 1962אמנון בירב ואביטל מוסינזון, בסדרה "שני ישראלים מגלים את אפריקה" - "הבמאי הישראלי קרא לנערה הכושית 'דארלינג' ", 7 ימים, מוסף ידיעות אחרונות לשבת, ידיעות אחרונות גיליון 9107, 19 בינואר 1962 וב-10 בינואר 1962 פורסמה בעיתון "ידיעות אחרונות" ידיעה על סיום חלק זה, כשהגיעו לקייפטאון שבדרום אפריקה."שני המוסקטרים עברו מחצית הדרך", ידיעות אחרונות גיליון 9099, 10 בינואר 1962

ב-28.2.1962 פורסמה בעיתון "ידיעות אחרונות" הידיעה על חזרתם ארצה."חזרו שני הישראלים ש'גילו את אפריקה' ", ידיעות אחרונות גיליון 9141, 28 בפברואר 1962 פרסום סדרת ההמשך, על חלקו השני של המסע, עד לצפונה של אפריקה, חודש ב-9.3.1962, לאחר חזרתם. סיפור היציאה למסע סוקר בעיתוני התקופה, וכך היה גם בחזרה ארצה.

באוקטובר 1961 הם יצאו לדרך - מנמל אילת לנמל מאסאווה שבחבש (שמה הקודם של אתיופיה).

בשלב מוקדם נאלץ אמנון ז'קוב לחזור ארצה. אמנון בירב ואביטל מוסינזון המשיכו במסעם לאורך כל היבשת. בשיאו של המסע הם העפילו עם המכונית להר הגבוה ביותר באפריקה, הקילימנג'רו, עד לגובה של 3,000 מטרים, הנקודה הגבוהה ביותר אליה ניתן היה להגיע עם רכב, ואת 3,000 המטרים הנותרים עד לפסגה עשו ברגל במשך יומיים. במקרה אחר ירדו למכרה זהב שעומקו 4 קילומטרים. במשך חמישה חודשים עברו 30,000 אלף קילומטרים, עד לקייפטאון שבקצה הדרומי של היבשת, ובחזרה צפונה. במסעם נאלצו להתמודד עם דרכים משובשות, ג'ונגלים, מדבריות וביצות ומפגשים עם בעלי חיים שונים. בכתבות השבועיות שפורסמו במשך חודשים יכלו קוראי "ידיעות אחרונות" לעקוב אחרי כל מה שעבר עליהם לאורך המסע.

הם עברו ב-14 ארצות, זכו לסיקור מקומי ונפגשו עם ראשי מדינות - ביניהם היילה סלאסי, קיסר חבש; ג'ומו קניאטה, שהיה אז מנהיג האפריקנים בקניה ומאוחר יותר ראש ממשלה ונשיא; ג'וליוס נייררה, אז ראש ממשלת טנגניקה; סר רוי ולנסקי ראש ממשלת הפדרציה של רודזיה - עם חברי פרלמנטים וראשי שבטים וכן עם אישים רבים אחרים.

הדיווחים מאפריקה כללו לא רק את תיאור הרפתקאותיהם האישיות. ב-18.1.62 הכריזה הכותרת הראשית בעמוד השער של "ידיעות אחרונות": "עוזים הגיעו ממערב גרמניה לכוחות הפורטוגזיים באפריקה", מאת אביטל מוסינזון.אביטל מוסינזון, ידיעות אחרונות גיליון 9106, 18 בינואר 1962

באוקטובר 2024 נפתחה במוזיאון העיר חיפה התערוכה "סוסיתא", סיפורה של המכונית הישראלית המפורסמת, ותיאור מסעם של העיתונאים באפריקה מובא בה בתמונות ובדוגמאות מהכתבות שפורסמו.

 אחרי המסע 
כשחזרו מאפריקה הציע להם דב יודקובסקי לעבוד ב"ידיעות אחרונות". אמנון בירב החל לעבוד ככתב מתחיל, אך לאחר שלושה חודשים הציע לו משה בן שאול, שהיה אז סגן העורך של "מעריב לנוער", להצטרף לעיתון ככתב ראשי. כשבן שאול עבר ל"מעריב" התמנה בירב לסגן העורך ובשנת 1972 הוא הפך לעורך העיתון.

 עורך ״מעריב לנוער״ 
אמנון בירב ערך את "מעריב לנוער" במשך 21 שנים (בשנים 1972–1993). הוא הפך את ״מעריב לנוער״ משבועון המודפס על 16 עמודי נייר עיתון בשחור-לבן הזוכה לתפוצה של 4,000 עותקים, לשבועון צבעוני מהודר המודפס על 100 עמודי כרומו וזוכה לתפוצת שיא של 100,000 עותקים. זאת הייתה תקופת השיא של העיתון. בשנות ה-80 של המאה ה-20, היה השבועון קרוב להפיכתו כשבועון הנפוץ ביותר בישראל ובכך לעקוף את שבועון הנשים הנפוץ "לאשה".

אמנון בירב קידם ופיתח את מוסד "כתבי הנוער" (כ"נ) של השבועון, ממנו צמחו עשרות רבות של עיתונאים ואנשי תקשורת בישראל.

אמנון בירב טיפח במשך שנים את התחרות לבחירת "צבר וצברית השנה", שתגמלה בני נוער על פעילות התנדבות חברתית וקהילתית. מ"תחרות כישרונות צעירים" השנתית של "מעריב לנוער" (ה"כוכב נולד" של השנים ההן) יצאו אמנים, זמרים ושחקנים מפורסמים רבים. בשיתוף עם סוכנות הדוגמניות הבינלאומית "עלית" הוא יזם את תחרות "נערת השנה", שהייתה המקבילה הצעירה לתחרות מלכת היופי וגילתה דוגמניות רבות, ביניהן שלי גפני (נערת השנה הראשונה) ורבות נוספות. את התחרות הפיקה חברת "מולה סנטר" של צלם האופנה מולה עשת. הזוכות נסעו לחו"ל להשתתפות בתחרויות הבינלאומיות שארגנה "עלית".

בעבודתו כעורך "מעריב לנוער" טיפח בירב סופרים לנוער, שפרסמו סדרות וסיפורים קצרים בעיתון, ביניהם "פוצ'ו" (ישראל ויסלר), סמדר שיר, משה יהלום ואיטו אבירם. גם הקומיקסאי אורי פינק התחיל את דרכו ב"מעריב לנוער". יחד עם בירב בנה את המתכונת של זבנג! – קומיקס שישתרע על עמוד שלם. בהמשך הפך פינק לאימפריה של קומיקס וקריקטורות. בירב נתן במה גם לשני קריקטוריסטים צעירים - נסים חזקיהו, לימים היוזם והמנהל האמנותי של פסטיבל הקומיקס, אנימציה וקריקטורה המתקיים מזה שנים בסינמטק תל אביב, וגדעון עמיחי, היום איש פרסום עתיר הישגים.

אמנון בירב הקים קטגוריה נוספת בה יוכלו בני נוער לבטא את כישוריהם - "צלמי נוער" (צ"נ). ביניהם היו צביקי עשת, בנו של מולה עשת, שרון מור יוסף, שהפך לצלם אופנה בינלאומי ואחרים, שרבים מהם הפכו אחר כך את הצילום לקריירה.

אמנון בירב היה העורך הראשון שהכניס את החינוך המיני לתקשורת הפונה לבני נוער. המדור "על בנים ועל בנות", שבפרסומו החל בשנות ה-70, היה הראשון שאיפשר לבני נוער לשאול סקסולוג ולקבל תשובות בנושאים שהיו "טאבו" לבני הנוער באותה תקופה, כמו אוננות, קיום יחסי מין, וסת, הריון, אמצעי מניעה וכדומה. סביב פרסום המדור היה ויכוח ציבורי כאשר חלק מההורים התנגדו לחשיפת ילדיהם לנושאים אלה בגילאים צעירים. המדור עצמו הפך לפופולרי בעיתון וזכה לאלפי פניות בחודש.

תחת עריכתו הציג "מעריב לנוער" ערכים חינוכיים והומניים בדרך קלילה וסיפורית שובת לב.

בשנת 1993 סיים אמנון בירב את תפקידו בשבועון.

 לאחר "מעריב לנוער" 
לאחר סיום עבודתו ב"מעריב לנוער" ערך אמנון בירב את מוספי העיתון הכלכלי "טלגרף" ואחר כך כיהן כעורך ראשי של הירחון "עולם האישה״, עד צאתו לגמלאות.

אחרי פרישתו פנה בירב לכתיבה ועריכה של ספרים, בעיקר רומנים ומדריכים. ספרו "להיות סבא, להיות סבתא: המדריך לסבאות מודרנית", שהיווה מדריך לדור חדש של סבים וסבתות, הפך לרב מכר.

בירב חיבר עד היום 15 ספרים. הבולטים ביניהם "סקופ מושחת", שיצא לאור ב״הוצאת זמורה ביתן", המדריך "הדרך לזוגיות מושלמת", שיצא לאור ב״הוצאת אסטרולוג", ו"תיק אריאלה" ו"שתי אימהות", שיצאו לאור ב״הוצאת אביב".

את הוצאת אביב הקים בירב בשנת 1998 והוציא בה לאור גם את ספריו "רומן מזדמן", "סיפור לא פשוט", "עשר אהבות" וספרים נוספים פרי עטו, וכן ספרים אחרים. ב-2002 שינה את שם ההוצאה ל"הוצאת מעיין" ובמסגרתה הוציא לאור את "חמש נשים", "המלחמה האחרונה: משל אקטואלי בשבעה פרקים", "רצח לא מושלם" וספרים נוספים. "הוצאת מעיין" נסגרה בשנת 2008.

קישורים חיצוניים




 הערות שוליים 

קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עיתונאי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:עורכי מעריב לנוער
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938