רוברט דה נירו

רוברט דה נירו (באנגלית: Robert De Niro; נולד ב-17 באוגוסט 1943) הוא שחקן קולנוע אמריקאי, שזכה פעמיים בפרס אוסקר מתוך 9 מועמדויות, ופעמיים בפרס גלובוס הזהב מתוך 11 מועמדויות. כמו כן קיבל את פרס מרכז קנדי ב-2019 ואת מדליית החירות הנשיאותית מידי הנשיא ברק אובמה ב-2012.

במהלך שנותיו הראשונות בעולם הקולנוע דה נירו כיכב בחמישה סרטים שכיום נמנים בין הגדולים שבכל הזמנים:
"רחובות זועמים" (1974): דרמת פשע בה דה נירו מגלם מאפיונר מתחיל בשוק ההימורים הניו-יורקי שמצפצף על חוקי העולם התחתון. בסרט זה נעשה שיתף פעולה לראשונה דה נירו עם במאי הקולנוע מרטין סקורסזה.
"הסנדק 2" (1974): בבימויו של פרנסיס פורד קופולה. דה נירו דיבר איטלקית לאורך כל סצנות הסרט, גילם אותה דמות שבה כיכב מרלון ברנדו בחלקה הראשון של הטרילוגיה. על תפקידו בסרט זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
"נהג מונית" (1976): בסרט זה התקיים שיתוף הפעולה השני שלו עם הבמאי מרטין סקורסזה. כאן דה נירו מגלם את טראוויס ביקל, חייל אמריקאי שחזר ממלחמת ווייטנאם וחי בצורה סגפנית בניו יורק הישנה, מלאת הפשע והזנות, תוך שהוא סולד מכל "הליכלוך ברחובות".
"צייד הצבאים" (1978): אפוס אלים ובלתי מתפשר בן 3 שעות על מלחמה ופטריוטיות, והשפעתן על קהילת מהגרים קטנה בארצות הברית.
"השור הזועם" (1980): דרמת ספורט בשחור-לבן המספרת את סיפורו של ג'ייק למוטה, מתאגרף מצליח שהתנהגותו האלימה מתפרצת גם מחוץ לזירה. סקורסזה ביים את הסרט, כאשר דה נירו עזר בהפקה ובכתיבת התסריט, ואף זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.

בהמשך שיחק דה-נירו במספר גדול של סרטים, חלקם הצליחו מאוד - כמו "החבר'ה הטובים", "אופטימיות היא שם המשחק" והקומדיה "פגוש את ההורים".

ביוגרפיה
דה נירו נולד בעיר ניו יורק שבארצות הברית. שני הוריו עסקו באמנות, אמו וירג'יניה אדמירל, ממוצא הולנדי, אנגלי, צרפתי וגרמני, עסקה בציור. אביו, רוברט דה נירו, היה ממוצא איטלקי ואירי, ועסק בציור ובפיסול. בהיותו בן 3 הוריו התגרשו, ואף שאימו גידלה אותו - הוא בילה זמן רב גם אצל אביו, שגר בקרבת מקום. ב-2010 החל דה נירו להעניק פרס שנתי לציור לזכר אביו, וב-2014 יצר סרט תיעודי עליו.

דה נירו הצעיר שלט בשפה האיטלקית, כי גדל בילדותו עם אימו בשכונת "ליטל איטלי" שבמנהטן. הוא פקד בתי ספר רבים, ציבוריים ופרטיים, עד שבגיל 16 עזב את בית הספר כדי ללמוד משחק. דה נירו הוקסם מסרטי הקולנוע, והמשחק היווה עבורו גם דרך מפלט מביישנותו. את הופעתו הראשונה על במה ערך כבר בגיל עשר בהצגת "הקוסם מארץ עוץ" בבית הספר בו למד.

דה נירו למד אצל שניים מגדולי המורים האמריקאיים למשחק, סטלה אדלר ולי סטרסברג.

קריירה
ב-1963, בהיותו בן 20, הצטלם לסרטו הראשון "The Wedding Party", בבימויו של בריאן דה פלמה, אך הסרט יצא לאקרנים רק שש שנים אחר כך, ב-1969.

שני סרטיו הבאים בוימו אף הם על ידי דה פלמה, אך פריצתו לתודעת הקהל התרחשה רק ב-1973, בהופעה שזיכתה אותו בפרס השחקן הטוב ביותר של איגוד מבקרי הקולנוע בניו יורק, על כיכובו בסרט "פעימות לב" (Bang the Drum Slowly). באותה שנה שיתף פעולה לראשונה עם הבמאי מרטין סקורסזה בסרט "רחובות זועמים". שותפות זו הביאה ברבות השנים לכמה מהופעותיו הבלתי נשכחות של דה נירו, בסרטים: נהג מונית, קזינו, ניו יורק, ניו יורק, השור הזועם, מלך הקומדיה, החבר'ה הטובים ופסגת הפחד.

לפרס אוסקר היה מועמד תשע פעמים, מהן זכה פעמיים בפרס: לראשונה ב-1974 בקטגוריית "שחקן משנה" על משחקו ב"הסנדק 2" של פרנסיס פורד קופולה, ובפעם השנייה ב-1980 בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר" על תפקידו ב"השור הזועם", עליו גם זכה בפרס גלובוס הזהב.

המועמדויות הנוספות לפרס האוסקר היו על תפקידיו ב"נהג מונית" (1976), "צייד הצבאים" (1978), "התעוררות" (1990), "פסגת הפחד" (1991) "אופטימיות היא שם המשחק" (2012), "האירי" (2019) ו"רוצחי פרח הירח" (2023).

בספטמבר 1980 ביקר בישראל כאורחו של המפיק הישראלי ארנון מילצ'ן, איתו התיידד. בהמשך השתתף דה נירו ברציפות בשלוש הפקות עתירות תקציב של מילצ'ן: "מלך הקומדיה" (1982), קומדיה סאטירית שביים מרטין סקורסזה; "היו זמנים באמריקה" (1984), סרט מאפיה באורך של שלוש שעות, סרטו האחרון של הבמאי האיטלקי סרג'ו לאונה; ו"ברזיל" (1985), סרט מדע בדיוני, שבוים על ידי טרי גיליאם. שלושת הסרטים זכו להצלחה ביקורתית ואמנותית אך נכשלו בקופות. במשך השנים ביקר דה נירו בישראל עוד פעמים רבות. בין השאר, ביולי 1993 בא להשתתף בטקס פתיחת פסטיבל הקולנוע ירושלים והמכביה הארבע-עשרה. ביוני 2013 הגיע כדי להשתתף בוועידת הנשיא, לכבוד יום הולדתו ה-90 של שמעון פרס.

ב-1993 פנה לראשונה לעסוק בבימוי בסרט "סיפור מרובע ברונקס" בו גם כיכב, וב-2006 ביים את הסרט שומר המדינה.

בשנות ה-2000 השתתף דה נירו במגוון קומדיות: "בואו נדבר על זה", "שואוטיים", "סבא בהפרעה", ועוד.

ב-2002 ייסד את פסטיבל הסרטים טרייבקה, בעקבות פיגועי הטרור שהתרחשו ב-11 בספטמבר 2001 והביאו להתמוטטות מגדלי התאומים ולפגיעה בשכונת טרייבקה בניו יורק, הסמוכה למגדלים. מטרת הפסטיבל להציג את העיר ניו יורק כמרכז קולנוע בין-לאומי, ולתרום לשיקומו של אזור מנהטן תחתית.

ב-2013 כיכב לצד סילבסטר סטאלון בסרט "סוגרים חשבון", כזוג יריבי איגרוף מזדקנים יוצאים מהפנסיה שלהם כדי להילחם בקרב אחד אחרון, 30 שנה אחרי קרב קודם ביניהם.

ב-2015 כיכב לצד אן האת'וויי בקומדיה "המתמחה". הסרט בוים, הופק ונכתב בידי ננסי מאיירס וספג ביקורות שליליות.

ב-2016 שיחק בדרמת האיגרוף "ידי האבן" לצידם של אדגר רמירס, אשר, וג'ון טורטורו. באותה שנה גם שיחק בסרט "קומיקאי", בו גילם קומיקאי שתהילתו כבר חלפה והוא מנסה להמציא עצמו מחדש, בלא הצלחה יתרה.

בנובמבר 2016 דווח שדה נירו ישתתף בסדרת הטלוויזיה בת 20 הפרקים בביום דייוויד או. ראסל "The Nix" לצידה של מריל סטריפ. שכרו הוערך בכ-750,000 דולר לכל פרק בסדרה.

ב-2019 יצא לאקרנים "ג'וקר" בו שיחק את מוריי פרנקלין, קומיקאי בעל תוכנית אירוח שנערץ על ידי ארתור פלק. באותה שנה יצא לאקרנים הסרט "האירי" של שלוש שעות וחצי, שהפקתו עלתה כ-200 מיליון דולר. עלילת הסרט מתמקדת בסיפור חייו של הגנגסטר פרנק שירן, איש מאפיה אירי שנחשד ב-1975 ברצח ג'ימי הופה, ראש איגוד נהגי המשאיות בארצות הברית. רוברט דה נירו מגלם בסרט את דמותו של שירן, בעוד אל פצ'ינו מגלם את ג'ימי הופה.

 חיים אישיים 
בין 1976–1988 היה נשוי לדיאן אבוט, שילדה ב-1978 את בנם רפאל, ובנוסף לו אימץ את בתה מנישואים קודמים. ב-1995 נולדו לדה נירו תאומים (עם אם פונדקאית) מחברתו לחיים אז, טוקי סמית'. ביוני 1997 התחתן עם גרייס הייטאואר, שממנה נולד לו בן במרץ 1998. ב-2011 נולדה לו בת נוספת בעזרת אם פונדקאית. ב-2018 נפרדו דה נירו והייטאואר. ב-2023 דה נירו חשף כי נולד לו בן נוסף. רומנים מפורסמים נוספים של דה נירו כללו את הדוגמניות נעמי קמפבל וסינדי קרופורד, את הזמרת ויטני יוסטון והשחקניות אשלי ג'אד ואומה תורמן.

ב-2003 לקה דה-נירו בסרטן הערמונית. רופאיו איבחנו את המחלה בשלב התפתחות מוקדם ביותר, בעת בדיקת מעקב שגרתית - והוא החלים באופן מלא.
פילמוגרפיה נבחרת

 טלוויזיה 
 יום אפס (2025) - ג'ורג' מאלן

 פרסים והוקרה
 בדצמבר 2009 קיבל את פרס מרכז קנדי מידיו של הנשיא ברק אובמה.
 בפברואר 2013 קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
 בינואר 2011 הוענק לדה נירו פרס גלובוס הזהב על מפעל חיים.
 ב-2016 העניק לו נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
 ב-2019 הוענק לו פרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים.
 פרס אוסקר 
 שנה סרטקטגוריהתוצאה1975הסנדק חלק שניפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר1977נהג מוניתפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר1979צייד הצבאים1981השור הזועם1991התעוררות1992פסגת הפחד2013אופטימיות היא שם המשחקפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר2020האיריפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר

 British Academy of Film and Television Arts Awards 
 שנה סרטקטגוריהתוצאה1976הסנדק חלק שניפרס באפט"א לשחקן המבטיח בתפקיד ראשי בסרט1977נהג מוניתפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי1980צייד הצבאים1982השור הזועם1984מלך הקומדיה1991החבר'ה הטובים2020האיריפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר

 פרס גלובוס הזהב 
 שנה סרט קטגוריהתוצאה1977נהג מוניתפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה1978ניו יורק, ניו יורקפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי1979צייד הצבאיםפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה1981השור הזועם1989מרדף חצותפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי1992פסגת הפחדפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה2000בואו נדבר על זהפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי2001פגוש את ההורים2018אשף השקריםפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - מיני סדרה או סרט טלוויזיה2020האיריפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה2011גלובוס הזהב על שם ססיל ב. דה-מיל

 פרסי האמי לבידור בפריים-טיים 
 שנהסרט/סדרה קטגוריהתוצאה2017אשף השקריםפרס אמי לבידור בפריים טיים לסרט טלוויזיה (כמפיק)פרס אמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט2019כשהם רואים אותנופרס אמי לבידור בפריים טיים למיני-סדרהסאטרדיי נייט לייבפרס אמי להופעת אורח בסדרה קומית

 פרס גילדת שחקני המסך 
 שנהסרטקטגוריהתוצאה1997חדרו של מרוויןפרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע2013אופטימיות היא שם המשחקפרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותרפרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע2017אשף השקריםפרס גילדת שחקני המסך למשחק מצטיין לשחקנים במיני סדרה או סרט טלוויזיה2020האיריפרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנועפרס גילדת שחקני המסך למפעל חיים
 AACTA Awards 
 שנה סרטקטגוריהתוצאה2013אופטימיות היא שם המשחקהפרס הבין-לאומי לשחקן המשנה הטוב ביותר של מכון הסרטים האוסטרלי2020האיריהפרס הבין-לאומי לשחקן הטוב ביותר של מכון הסרטים האוסטרלי

 פרס הקומדיה האמריקני 
שנהסרטקטגוריהתוצאה2000בואו נדבר על זהפרס הקומדיה האמריקני2001פגוש את ההורים

 American Movie Awards 
 שנהסרטקטגוריהתוצאה1980צייד הצבאיםBest Actor

 פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין 
 שנהסרט קטגוריהתוצאה2007שומר המדינהפרס דוב הזהבפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין

 Blockbuster Entertainment Awards 
שנהסרטקטגוריהתוצאה2000בואו נדבר על זהBlockbuster Entertainment Awards2001פגוש את ההורים

 Boston Society of Film Critics 
 שנהסרטקטגוריהתוצאה1981השור הזועםפרס אגודת מבקרי הקולנוע של בוסטון לשחקן הטוב ביותר

 Christopher Award 
 שנהסרטקטגוריהתוצאה1997חדרו של מרוויןMotion Pictures

 פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי 
 שנה סרט קטגוריה תוצאה2017אשף השקריםBest Television Movie or Miniseries Actor2020האיריפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לסרט הטוב ביותרפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקן הטוב ביותרפרס בחירת המבקרים לליהוק הטוב ביותר

 Detroit Film Critics Society 
 שנהסרט קטגוריה תוצאה2012אופטימיות היא שם המשחקBest Supporting Actor

 פרס פטל הזהב 
 שנה סרט קטגוריה תוצאה2003שואוטייםפרס פטל הזהב לזוג/להקה הגרועים ביותר (משותף)2017סבא בהפרעהפרס פטל הזהב - השחקן הגרוע ביותר

 איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס 
 שנהסרט קטגוריה תוצאה1976נהג מוניתפרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לשחקן הטוב ביותר1980השור הזועם

 פרסי הסרטים של MTV 
 שנה סרט קטגוריה תוצאה1992פסגת הפחדפרס הקולנוע של MTV להופעה הטובה ביותרפרס הקולנוע של MTV לנבל הטוב ביותרפרס הקולנוע של MTV לנשיקה הטובה ביותר (משותף)1997המעריץפרס הקולנוע של MTV לנבל הטוב ביותר1999רוניןBest Action Sequence (משותף)2001בואו נדבר על זהBest Line from a Movieפרס הסרטים של ה-MTV לצמד הטוב ביותר על המסך (משותף)

 מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית 
 שנהסרטקטגוריה תוצאה1980השור הזועםפרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקן הטוב ביותר1990התעוררותפרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקן הטוב ביותר (משותף)

 איגוד המבקרים האמריקני 
 שנה סרט קטגוריה תוצאה1974רחובות זועמיםפרס איגוד המבקרים האמריקאי לשחקן המשנה הטוב ביותר1977נהג מוניתפרס איגוד המבקרים האמריקני לשחקן הטוב ביותר

 פרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק 
 שנה סרט קטגוריה תוצאה1974פעימות לבBest Supporting Actor1977נהג מוניתפרס מעגל מבקרי הקולנוע של ניו יורק לשחקן הטוב ביותר1981השור הזועם1991התעוררותהחבר'ה הטובים

 פרס סטלייט 
 שנה סרט קטגוריה תוצאה2001גברים עם כבודפרס סטלייט לשחקנית המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע2012אופטימיות היא שם המשחק2017אשף השקריםBest Actor – Miniseries or Television Film

 פרס סאטורן 
 שנה סרט קטגוריה תוצאה1988ליבו של אנג'לפרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר1995פרנקנשטיין

קישורים חיצוניים









הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:זוכי אוסקר: השחקן הטוב
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:זוכי פרס אריה הזהב - מפעל חיים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: מפעל חיים
קטגוריה:זוכי פרס גילדת שחקני המסך - מפעל חיים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא איטלקי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:זוכי פרס ACTAA: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:מעוטרי מדליית החירות הנשיאותית
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס דונוסטיה
קטגוריה:זוכי פרס מרכז קנדי
קטגוריה:אישים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943