מחמוד א-זהאר

מחמוד א-זהאר (בערבית: محمود الزهار; נולד בשנת 1945) הוא חבר בלשכה המדינית של חמאס. כיהן כשר החוץ של הרשות הפלסטינית בממשלת הנייה הראשונה בין השנים 2006 ל-2007.

ביוגרפיה
 רקע 
מחמוד א-זהאר נולד בשכונת זייתון שבעזה. מרבית שנות ילדותו עברו עליו באסמאעיליה שבמצרים. א-זהאר סיים את לימודיו התיכוניים בעזה ולאחר מכן התחיל לימודי רפואה באוניברסיטת עין שמס בקהיר, אותם סיים ב-1971. עד סוף שנת 1976 סיים את התמחותו כרופא מנתח.

א־זהאר עבד בבתי חולים בעזה ובח'אן יונס, אולם פוטר בשנת 1982 בשל הובלת מרד מיסים נגד הממשל הצבאי. בשנים 1985–1981, הוא שימש כיו"ר אגודת הרופאים ברצועה. בשנת 1985 החל לשמש כמרצה באוניברסיטה האסלאמית בעזה, שהפכה למעוז חמאס ברצועה.

 פעילות בחמאס 
עם הקמתה של תנועת החמאס בשנת 1987, הצטרף לשורותיה. בשנת 1988 נפגש א-זהאר עם שר הביטחון יצחק רבין, בטרם נחשף כאחד ממנהיגי חמאס. בהמשך השנה נעצר א-זהאר על ידי ישראל לתקופה של שישה חודשים. באוגוסט 1992 נדחתה בקשתו לצאת לחוץ לארץ כדי להפגש עם יאסר ערפאת. בתקופה זו בלט כדובר מתון של תנועת חמאס וביקש לפתח את הפעילות הפוליטית שלה.

בדצמבר 1992 היה בין מגורשי החמאס ללבנון, שם שהה כשנה. במהלך השהייה במחנה מַרְגֶ' אלזֻּהוּר, התבלט א-זהאר כאחד הדוברים הראשיים של התנועה לתקשורת המערבית, ומעמדו בתנועה גדל. בשנת 1996 נכלא שוב על ידי ישראל לתקופה של כשנה, במהלכה חלה מאוד. בהמשך הפך א-זהאר לאחד מראשי הנהגת החמאס ברצועת עזה. הוא נחשב לאחד הפרגמטיים מבין בכירי הארגון ושימש כאיש קשר בין חמאס לרשות הפלסטינית.

ב-6 בספטמבר 2003, במבצע קטיף כלניות שהה א-זהאר יחד עם צמרת החמאס בבית שהופצץ על ידי חיל האוויר, אך כולם ניצלו. ב-10 בספטמבר 2003 ניצל א-זהאר מהתנקשות של מטוס F-16 של חיל האוויר הישראלי, אך בנו הבכור, שומרו האישי ואדם נוסף, נהרגו בתקיפה.

באפריל 2004, בעקבות חיסול עבד אל-עזיז א-רנתיסי, נבחר לראש הנהגת חמאס ברצועת עזה ובעל תפקיד מרכזי בהנהגה הקולקטיבית של התנועה.

במהלך 2005, עם החלטתה של תנועת חמאס לקבל את הרגיעה, התראיין א-זהאר לכלי תקשורת ישראליים והדגיש כי התנועה לא תסכים להארכתה, אם ישראל והרשות הפלסטינית לא יקיימו את התחייבויותיהן. גורמים ברשות הפלסטינית ובישראל טענו אז כי א-זהאר מוביל בחמאס את המחנה הקיצוני, שאינו מוכן לשנות את מדיניות התנועה.

 במערכת הפוליטית הפלסטינית 
בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית בינואר 2006 נבחר א־זהאר כחבר במועצה המחוקקת מטעם סיעת השינוי והרפורמה של חמאס, ועמד בראשה. א-זהאר מונה לשר החוץ בממשלת הנייה הראשונה עם השבעתה במרץ 2006. בתפקיד זה הביעה עמדות מתונות בעד פשרה טריטוריאלית, בין השאר אמר בראיון לרשת אל-ג'זירה כי "אינו מתנגד למשא ומתן עם ישראל אם הוא יוביל לתוצאות שייראו בשטח" וכי "חמאס אינה מתנגדת שצדדים אחרים ישמשו מתווכים כדי לנהל משא ומתן ל"שלום שמבוסס על צדק"; ושלח מכתב למזכ"ל האו"ם, קופי אנאן, שבו התייחס לאפשרות להגיע לפתרון שתי המדינות והביע את "רצונם של הפלסטינים לחיות בשלום וביטחון לצד שכניהם". בתפקיד שר החוץ הוזמן לבקר ב, שם נפגש עם מקבילו הסיני ועם בכירים נוספים; והשתתף בכינוס בנושא יחסי סין עם העולם הערבי, יחד עם עוד 22 שרים ממדינות ערב. בנוסף ביקר בקהיר כמה פעמים, נפגש עם שר החוץ המצרי אחמד אבו ריט, ועם חבר הכנסת אחמד טיבי.

בעקבות עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה והקמת ממשלת האחדות הפלסטינית במרץ 2007 החליפו זיאד אבו עמר כשר החוץ. לצד זאת, המשיך לייצג את ממשלת החמאס. בין השאר הוביל את המגעים בין ישראל לחמאס להשגת הסכם לשחרור גלעד שליט. בפברואר 2010 פרש מצוות המשא ומתן עקב מחלוקת בינו לבין ראש הלשכה המדינית של החמאס, חאלד משעל. מאחר שא-זאהר הוביל את הקו המתון בקרב בכירי החמאס, שביקש להגיע לפשרה מול ישראל, עם זאת אחר כך חזר לצוות המשא ומתן.

ב-15 בינואר 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה, תקף צה"ל את ביתו שבעזה.

ב-15 ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, שוב תקף צה"ל את ביתו שבעזה.

ב-15 באוגוסט 2022 דווח כי התפטר מהלשכה המדינית מסיבות "מיוחדות ואישיות", אך א-זהאר הכחיש את הדיווח.

בנובמבר 2023 הכניסו ארצות הברית ובריטניה את א־זהאר לרשימות פעילי הטרור והטילו עליו סנקציות.

עמדותיו
בראיונות שהעניק מחמוד א-זהאר לפני קיום הבחירות להנהגת הרשות הפלסטינית, הוא נימק את השתתפות תנועת החמאס בבחירות בשתי סיבות. האחת, קבלת לגיטימציה מהעולם שרואה בחמאס ארגון טרור, והשנייה, הצורך לביעור השחיתות הקיימת לדבריו בכל התחומים בחברה הפלסטינית. הוא התייחס בין השאר לצביונה של מדינה פלסטינית כמדינה אסלאמית, על פי תפיסתה של חמאס. לתפיסתו צריכה לקום בכל שטחי ארץ ישראל, דהיינו מהנהר עד לים, מדינה פלסטינית אשר תפעל על בסיס עקרונות השריעה, בכל תחומי החיים. החלת השריעה תהיה התרופה האידיאלית לכל גילויי השחיתות שתנועת הפתח לקתה בה בהיותה בשלטון.

א-זהאר שלל אז מכול וכול קשר כלשהו עם ישראל, ולכן מבחינתו חלה חובה על הממשלה הפלסטינית שתקום לנתק כל קשר עם ישראל. לפני הבחירות לרשות הפלסטינית הוא אמר בהתייחסו להסכמי אוסלו, כי אם החמאס ינצח בבחירות הוא לא יכיר בהסכמים בין ישראל לרשות הפלסטינית. "אוסלו תם מבחינה חוקית, שכן תוקפו היה לארבע שנים. אנו ניכנס למועצה המחוקקת ואם נמצא שאריות כלשהן של הסכמי אוסלו, נסלק אותן".

עם זאת, במספר ראיונות שנתן לא שלל את אפשרות המשא ומתן עם ישראל, אך הדגיש שמדובר באמצעי לשחרור אסירים ביטחוניים ומסירת שטחים. לדבריו, מבחינת החמאס גבולות 1967 הם רק שלב במאבק ולא סוף הסיפור, ולכן גם אם הארגון יסכים להסדרים מדיניים זמניים, הוא לא ישנה את עמדות היסוד שלו לפיהן "כל פלסטין, בין הנהר לים, היא בבחינת הקדש איסלאמי".

לאחר מבצע עמוד ענן האשים את ממשל ארצות הברית באחריות להריגת אזרחים פלסטינים, בשל האישור שהעניק לכאורה למתקפה הישראלית, והבטחתו פיצוי לישראל על הנזקים שנגרמו לה. יתר על כן קרא להחרמת מוצרים אמריקניים בהסבירו: "הכלכלה האמריקנית הרוסה ואנו יכולים להסב לה נזק גדול עוד יותר".

 אנטישמיות 
ב-5 בנובמבר 2010 אמר בערוץ אל-אקצא כי התנהגותם הפושעת של היהודים כלפי העמים שבקרבם חיו, היא זו שגרמה לגירושים הרבים שלהם לאורך ההיסטוריה מהארצות שבהן הם שכנו. בנאום זה חזר א-זהאר למעשה על התזה המרכזית המופיעה בספרו "אין עתיד [ליהודים] בין האומות". הספר יצא לאור בהוצאה האלג'ירית דאר אלח'לדוניה בשנת 2008, ובו הוא מפתח תזה לפיה היהודים הם נטע זר ודחוי על ידי מדינות העולם. הוא עושה שימוש במובאות מהקוראן כדי להצדיק רצח יהודים, ולהוכיח שלציונות "אין עתיד בין האומות", ומשום כך דינה להיכחד.

במאמר דעה שכתב לעיתון "הוושינגטון פוסט", השווה בין מרד גטו ורשה לבין פעילות חמאס נגד הכיבוש הישראלי בעזה וטען כי "לפני 65 שנה, היהודים האמיצים של גטו ורשה קמו להגן על עמם. אנו בעזה, אשר חיים בכלא הפתוח הגדול ביותר בעולם, לא יכולים לעשות פחות מכך".

 שנאת היהודים – מורשת היסטורית 
ב־2020 יצא לאור ברצועת עזה ספרו "שנאת היהודים – מורשת היסטורית" מטעם משרד התרבות הפלסטיני במסגרת התוכנית הלאומית לבית הספרים הפלסטיניים. הספר עוסק בכך שהיהודים גורשו שוב ושוב ממדינות שונות לאורך ההיסטוריה, ומסקנתו העיקרית היא שהשנאה של היהודים לכל מי שהוא אינו יהודי היא מורשת היסטורית וכך גם השנאה של העולם ליהודים. הספר מלא קביעות אנטישמייות, בהם כי האינטרס החומרי גובר אצל היהודים על הערכים, בעלי שחיתות כלכלית דרך הלוואות בריבית ומסחר ולא עבודות יצרניות, תאוות בצע וגניבה, ומתן שוחד, שנאת לא יהודים, התקרבנות על כך שפועלם נגד העמים אשר בקרבם הם יושבים הביאה את העמים האלו לפעול נגדם,  היעדר טעם ספרותי ואמנותי ושימוש באמנות ומדע על ידי היהודים השולטים במדיה להשגת מטרות חומריות, וצמאון לדם.

לפי א-זהאר, כתוצאה מדפוסי החיים החברתיים של היהודים, ובייחוד דפוס הנישואין הפנימיים, בלטו בקרב היהודים מחלות תורשתיות כגון סוכרת, מחלות עצבים ומחלות נפש. כמו כן, נצפו תופעות של "גודל אפרכסת האוזן ואף מעוקל".

א-זהאר מעניק מקום רחב לסוגיית גרמניה הנאצית והשואה. לפי א־זהאר, היהודים חיו בגרמניה שנים רבות ו"מצצו את דמם" של אנשיה, וכאשר נוצרה הזדמנות בשנות השלושים של המאה העשרים לשיתוף פעולה עם המערב כנגד גרמניה, הם עשו זאת ללא נקיפות מצפון. רק לאחר שהנאצים איבדו את אמונם בנאמנות היהודים כלפי המדינה שבה חיו הם החליטו להשמידם. יחד עם זאת, א־זהאר טוען כי בין הנאציזם לבין הציונות הייתה זהות אינטרסים וכי היו בגרמניה יהודים ציונים שתמכו במשטר הנאצי, מתוך הנחה שהוא יביא להגירה המונית לארץ ישראל. הספר מזכיר גם ביטויי תמיכה של מנהיגי המחתרות בארץ ישראל המנדטורית במשטרים הפשיסטיים בספרד, איטליה וגרמניה, וטוען כי הציונות שיתפה פעולה עם גרמניה, והשמדה של יהודים בגרמניה החלה רק ב־1943 ואילך.

הספר מסתמך בעיקר על פרסומים של כותבים ערבים, אך גם על פרסומים של כותבים מערביים שנודעו בגישתם האנטי-יהודית או האנטי-ישראלית, בהם רוז'ה גארודי , פילוסוף צרפתי שהתקרב בשנותיו האחרונות לאסלאם ונודע כמכחיש שואה, וישראל שחק, ניצול שואה שהיה מבקר חריף של מדינת ישראל ושל הזרם האורתודוקסי ביהדות.

באוקטובר 2022 נערך בעזה כנס מיוחד מטעם חמאס לציון הוצאת הספר, בו הוצג אלזהאר בתואר של "ראש רשות העקרונות הפלסטיניים" וחבר הלשכה המדינית של חמאס.

 משפחתו 
א-זהאר נשוי ואב לשבעה ילדים.

במבצע קטיף כלניות ב־2003 צה"ל נהרג אחד מבניו. בן נוסף נהרג בקרב עם לוחמים מיחידת אגוז שהתרחש בינואר 2008.

עם השנים הוא חלה בדמנציה. מתגורר בטורקיה.

קישורים חיצוניים




 הערות שוליים 

קטגוריה:רופאים פלסטינים
קטגוריה:מגורשי חמאס ללבנון
קטגוריה:מכחישי השואה
קטגוריה:חברי המועצה המחוקקת הפלסטינית
קטגוריה:רצועת עזה: אישים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה האסלאמית בעזה
קטגוריה:שרי החוץ של הרשות הפלסטינית
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1945