דוד ברגלסון

דוד בֶּרְגֶלְסון (ביידיש: דוד בערגעלסאָן; ברוסית: Давид Бергельсон; 12 באוגוסט 1884 – 12 באוגוסט 1952) היה סופר ומחזאי יידיש יליד אוחרימוב, ליד אומן באוקראינה. במסגרת חיסולהּ של הצמרת הרוחנית היהודית בברית המועצות על ידי סטלין נמנה ברגלסון עם 13 הנאשמים בתהליך משפטי סגור ומבוים (בדומה להליך מקביל הידוע בשם "משפט הרופאים") שבו נאשמו בכירי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי בלאומנות יהודית וריגול לטובת המערב. ב־12 באוגוסט 1952 הוצא להורג עם רבים מחבריו.

קורות חיים
דוד ברגלסון נולד ב-1884 בשטעטל אוחרימוב (Охрімове), אז בפלך קייב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). גדל במשפחה חסידית מבוססת ומרובת ילדים. אביו רפאל ברגלסון היה סוחר דגן ועץ  ואמו, רייזל, הייתה בת למשפחה מלומדת שוחרת ספרות. בילדותו פקדו את העיירה פרעות נגד היהודים בעקבות רצח הצאר אלכסנדר השני  על ידי חמישה מהפכנים צעירים, מתוכם יהודי אחד.  שפת האם של ברגלזון הייתה יידיש. נוסף על השכלתו התורנית זכה ברגלזון לחינוך כללי אוניברסלי מידי מורה פרטי משכיל שלימד אותו גם רוסית ועברית. הוא למד אחר כך רפואת שיניים, אך לא עסק במקצוע זה.

ברגלסון החל לכתוב בעקבות ניסיון ההפיכה הכושל ב־1905, בתחילה בעברית ואחר כך ברוסית, אך זכה להכרה רק כשכתב ביידיש. בכתיבתו הושפע בעיקר מצ'כוב, והִרבה לכתוב על צעירים מיוסרים ועל חיי השטעטל. בקיץ 1909 התפרסם בהוצאת "פראגרעס" בוורשה ספרו הראשון: הסיפור 'ארום וואָקזאַל' ('ליד התחנה' או 'מסביב לבית הנתיבות'), שעורר סנסציה בעולם הספרות היהודית.

ב־1917 ייסד בקייב את "אוונגרד – הליגה לתרבות יידיש". הוא כתב בקביעות לשבועון האמריקני ביידיש "פארווערטס".

ב־1921 עקר ברגלסון לגרמניה, שם חי בברלין שנחשבה למרכז ספרות היידיש. בעקבות הפרעות ביהודי אוקראינה (1917-1920) הוא כתב את הסיפור 'שני רוצחים'. ב־1926 פרסם מאמר בשם "שלושה מרכזים", ובו טען כי ברית המועצות, ולא ארצות הברית או פולין, היא משכנה לבטח של התרבות היידית.

לאחר עליית היטלר לשלטון ב־1933 נמלט ברגלסון לרוסיה, שם כתב ביידיש לעיתונים קומוניסטיים. במהלך מלחמת העולם השנייה נטל חלק בוועד היהודי האנטי-פשיסטי, שניסה לסייע למאמצי המלחמה של ברית המועצות נגד גרמניה הנאצית. ב־1949 נעצר וב־1952 הוצא להורג בליל המשוררים הנרצחים. לאחר מות סטלין זכה ל ("רהביליטציה") וכתביו פורסמו מחדש ברוסיה ב־1961.

בנו היחיד, לוי (לב) ברגלסון, היה פרופסור לביוכימיה במוסקבה ובאוניברסיטה העברית בירושלים.

שמאל|ממוזער|250px|לוח זיכרון ב"גן תשי"ב" לזכרם של הרוגי המלכות בברית המועצות בשכונת רסקו בירושלים

כתביו
מבחר כתבים
1909 - אַרום וואָקזַאל ("ליד התחנה" או "מסביב לבית הנתיבות"), נובלה
1913 - נאָך אלעמען ("ככלות הכל") - נובלה
1920 - אָפגאנג
1925 - מידת הדין (מידאס האדין) - רומן
1926 - שלושה מרכזים" - מסה
1928 - שטורמטעגען (ימי סערה) -סיפורים קצרים
1932 - בַאם דנייעפער (על הדנייפר)
בירעבידזשאַנער ערציילונג
1937 - פענעק - רומן אוטוביוגרפי
1947 - נַייע דערציילונגען (סיפורים חדשים)

מחזות
פרינץ ראובני (הנסיך ראובני)
די ברויט-מיל:דער טויבער

יצירותיו שתורגמו לעברית
 לא אמות כי אחיה , מחזה, תורגם בידי אברהם שלונסקי, הוצג בהבימה, בשנת 1944. ההצגה זכתה להצלחה ועד סוף 1944 צפו בהצגה מעל 35,000 איש ברחבי ארץ ישראל, וגם עוררה פולמוס לאחר שהסופר גרשון שופמן הפריע באמצע הצגה של המחזה ודרש שלא להציג נאצים "יפים" על הבמה.
 דמדומים, מתוך כתביו, תרגם מיידיש אליהו מייטוס, ירושלים, 1946.
 כתבי דוד ברגלסון, תרגם ד"ב מלכין, ספרית פועלים, תל אביב, 1962.
 מסיפורי המהפכה, עברית - יעקב מלכין, מרחביה, 1948.
 הנסיך ראובני, מחזה בארבע מערכות, תרגם מיידיש והוסיף אחרית דבר ק"א ברתיני, ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל - הוועד הפועל - המרכז לתרבות ולחינוך, 1946, (גרסה נוספת יצאה לאור על ידי ספריית הפועלים תל אביב, 1978).
 שני רוצחים (מיידיש: בלהה רובינשטיין), דחק, כרך יז', 2024.
 החֵרֵש (מיידיש: בלהה רובינשטיין), דחק, כרך יח', 2025.

מבחר מאמרים
 דוד ברגלסון, על אמנות הפרוזה ביידיש, סאוועטיש היימלאנד, 1 (1976). 
 דוד ברגלסון, על חיים ז'יטלובסקי, יידישע קולטור, 8 (1978). 

קישורים חיצוניים



 , 
 , 



 דוד בערגעלסאָן, פארווערטס, ינואר 2007 





הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סופרים יהודים אוקראינים
קטגוריה:מחזאי יידיש
קטגוריה:סופרי יידיש רוסים
קטגוריה:סופרים יהודים סובייטים
קטגוריה:הוועד היהודי האנטי-פשיסטי
קטגוריה:הרוגי המלכות בברית המועצות (1952)
קטגוריה:ילידי 1884