פסל מיכה

פסל מיכה הוא סיפור מקראי, הראשון בחלק השלישי של ספר שופטים. הסיפור מתאר את התגלגלותו של מקדש ביתי שבנה איש מהר אפרים בשם מיכה (או מִיכָיְהוּ) ואת מסע שבט דן להתנחלות בצפון ארץ ישראל. הסיפור מובא בפרקים – בספר שופטים. סיפור זה הוא אחד הסיפורים החותמים את הספר המבטאים את האנרכיה ששררה בישראל לפני תקופת המלוכה.

זמנו של הסיפור
השאלה מתי התרחש סיפור פסל מיכה שבספר שופטים תלויה במידה רבה בשאלה מתי נעשה פסל מיכה.
ישנן בחז"ל שלוש שיטות שונות לכך.
א. לפי פירושיהם של האברבנאל והרד"ק על ספר שופטים, כל מה שמתואר בפסוקים אלה התרחש בסוף תקופת השופטים, לאחר מות שמשון. ובכלל זה יצירת פסל מיכה.
ב. לפי פרוש היד רמה על מסכת סנהדרין המתואר בפסוקים התרחש בתחילת ספר שופטים. פירוש זה מתאים למדרש לפיו מקדש פסל מיכה התקיים במקביל למשכן שילה במשך כל תקופת השופטים.
ג. לפי פירוש רש"י על מסכת סנהדרין פסל מיכה נעשה עוד לפני יציאת מצרים. פירוש זה נתמך במדרשים לפיהם מיכה מוזכר בכמה הקשרים בתקופת שעבוד מצרים ובתקפות נדודי בני ישראל במדבר.
לפי הפירוש שפסל מיכה קדם למתן תורה, יוצא שהיחס אל המעשה של יצירת הפסל לשם שמים איננו כמו יצירת הפסל לאחר שניתנה התורה ובא האיסור לעשות כך.

על פי השיטה שפסל מיכה נעשה עוד לפני שיצאו בני ישראל ממצרים ועל פי פירוש בעל הטורים לספר במדבר המתייחס למחנה בני דן בנדודי בני ישראל במדבר משמע שפסל מיכה היה אצל מחנה בני דן כבר בזמן תקופת הנדודים במדבר.

 ייסוד בית פסל מיכה 
מיכה גנב מאימו אלף ומאה שקלי כסף. לאחר ששמע כי אימו קיללה את הגנב, הוא השיב לה את הכסף. אימו בירכה אותו כדי להסיר את הקללה שקיללה את הגנב, וסיפרה לו כי הקדישה לה' את הכסף שנגנב. לאחר מכן אם מיכה מסרה לצורף מאתיים שקלים מתוך הכסף ליצירת פסל ומסכה. בית מיכה נעשה לבית פולחן חשוב, ולכן מיכה בנה לפסל מקדש, ואף הוסיף לו אביזרים פולחניים – אפוד ותרפים ומינה את אחד מבניו לכהן. כאשר פגש מיכה את יהונתן בן גרשם בן מנשה, נער לוי שחיפש מקום עבודה ומגורים ובדרכו עבר בבית מיכה, הוא הציע לו לעבוד אצלו ככהן בתמורה לשכר נדיב, והנער נענה להצעתו. מיכה היה מרוצה בטענה שה' ייטיב לו הפעם כי הוא לקח נער לוי לכהן. מתואר שמצב זה התאפשר מפני ש

 משלחת בני דן 
בני שבט דן ביקשו להרחיב את נחלתם ולשם כך שלחו חמישה נציגים לרגל את הארץ ולמצוא מקום שניתן לכבוש בקלות ולהתיישב בו. זהו שיקוף של התהליך שבו נדחקו בני דן מנחלתם המקורית באזור גוש דן על ידי הפלשתים לעבר צפון הארץ.

הנציגים הגיעו להר אפרים ולנו בבית מיכה. בזמן שהותם שם, הם זיהו את קולו של הנער הלוי ושאלו אותו  הנער הלוי סיפר להם שמיכה מינה אותו לכהן. המרגלים ביקשו ממנו שישאל באלוהים, כלומר ינבא להם אם הם יצליחו בדרכם או לא, והוא ענה "לכו לשלום, נוכח ה' דרככם אשר תלכו בה".

חמשת הנציגים המשיכו משם והגיעו לעיר ליש המזוהה עם תל דן שהייתה מנותקת משכניה וחסרת הגנה צבאית. הם חזרו אל שאר השבט היושב בצרעה ובאשתאול, סיפרו להם על ליש, ושכנעו אותם לצאת לכבוש את המקום. בעצתם יצאו 600 חיילים לכיבוש המקום. החיילים בני שבט דן עברו בהר אפרים, ובעצת חמשת המרגלים נכנסו אל בית מיכה, לקחו את האפוד והתרפים ושכנעו את הנער הלוי להצטרף אליהם.

מיכה, שגילה שהוא נשדד, רץ אחרי בני דן וקרא אליהם . בני דן השיבו לו באיום מרומז והוא נכנע וחזר לביתו. בני דן כבשו את ליש, ושינו את שמה לדן. בדן הם בנו מקדש בו כיהן הנער הלוי, יהונתן בן גרשֹם בן מנשה. רק בשלב זה בסיפור מוזכר שמו של הנער, ועל פי המסורה האות נ' במילה "מנשה" תלויה, ועל כך דרשו חז"ל כי למעשה הכהן הוא יהונתן בן גרשם בן משה, אלא שמתוך כבוד למשה נוספה לשמו האות נ'.

המקדש בדן נשאר על תלו עד  והפסל ניצב בו . המצודת דוד והרד"ק פירשו שגם "גְלוֹת הארץ" כוונתה לחורבן משכן שילה, עליו נאמר "גלה כבוד מישראל, כי נלקח ארון האלוהים", אך בתום תקופת השופטים שמואל השמיד את הפסילים. מאידך בירושלמי נתפרש שהכוונה לגלות עשרת השבטים וכן פירשו רש"י והמלבי"ם, שכתב שהפסל אמנם בטל, אך הוחזר בימי ירבעם. הרלב"ג פירש שהכוונה לגלות מצומצמת שארעה בתקופת השופטים. יש שמסבירים ש"גלות הארץ" הוא למעשה שיבוש של "גלות הארון" – במקרה זה הכוונה היא בפשטות חורבן שילה שהוביל לגלות הארון בשדות פלשתים במשך כחצי שנה.

 מקומו של בית מיכה 
חז"ל מזהים את מקומו של בית מיכה במקום שנקרא "גרב", הנמצא במרחק שלש מיל משילה:
מנשה הראל מבקש לזהות את מקומו בח'רבת רד'נה בהר אפרים, סמוך לרמאללה.

 קישורים חיצוניים 




הערות שוליים

קטגוריה:סיפורי ספר שופטים
קטגוריה:שבט דן
קטגוריה:חטאים במקרא
קטגוריה:איסורי עבודה זרה
קטגוריה:כסף (יסוד) במקרא