רם כרמי

רם כרמי (1931, תרצ"א – 11 באפריל 2013, א' באייר תשע"ג) היה אדריכל ישראלי. זוכה פרס ישראל לאדריכלות בשנת תשס"ב.

כרמי מזוהה עם תכנון כמה מהמבנים המרכזיים ביותר בישראל כמו בית המשפט העליון ומשכן הכנסת, לצד פרויקטים שנויים במחלוקת כמו מתחם הולילנד והתחנה המרכזית בתל אביב.

ביוגרפיה
כרמי נולד בירושלים, למשפחה מבוני היישוב. אביו הוא האדריכל דב כרמי אשר תכנן מבנים רבים בתל אביב הישנה בתקופת היישוב. אמו, חיה, הייתה בתו של חיים מקלב, בנו של מרדכי מקלב, איש העלייה הראשונה ומראשי אנשי הציבור בפתח תקווה. אחותו היא האדריכלית עדה כרמי-מלמד.

את לימודי האדריכלות עשה בלונדון בבית הספר לאדריכלות של אגודת האדריכלים AA, בין השנים 1951-1956.

 קריירה 
לאחר שסיים ללמוד בטכניון ובלונדון השתלב כרמי במשרד האדריכלים של אביו.

ב-1959 צורף המשרד לצוות תכנון משכן הכנסת בירושלים. ההצעה הראשונית של יוסף קלארווין לבניית מבנה מוקף עמודים בסגנון ניאו-קלאסי עורר בציבור קונוטציות פאשיסטיות וצירופם של דב כרמי ובנו נועד כדי למתן את הביקורת על התכנון ולרכך את המבנה.

מלונדון הביא כרמי לארץ את הסגנון הברוטליסטי שלמד, ובין הבניינים הראשונים שתכנן לפי הסגנון החדש הוא בית אל-על שבנייתו הושלמה ב-1963 והיה מגדל המשרדים הראשון בישראל, ולתקופה המגדל הגבוה במדינה.

ב-1962 אביו נפטר ורם הצעיר ירש את הנהלת המשרד, והחל לגבש את דרכו הברוטליסטית הייחודית ולהגשים את חלומותיו התכנוניים הגדולים. ביניהם, מרכז הנגב שנחנך ב-1967 בבאר שבע, והוא נסיון לבנות רחוב מקורה במגה-סטרוקטורה אחת המשלבת שטחי מסחר משרדים ומגורים. וכן התחנה המרכזית החדשה בתל-אביב שבנייתה הושלמה ב-1993 והיא ניסוי בבניית עיר שלמה בתוך מגה-סטרוקטורה, עם רחובות, כיכרות, ושילוב של מרחבים ציבוריים ומסחריים. כיום מבנה התחנה מלא בחללים נטושים, אך גם מארח בית קהילתי למהגרים ולתרבות אוונגרדית.
ממוזער|התחנה המרכזית החדשה בתל אביב
ממוזער|250px|מרכז הנגב בבאר שבעבדרכו הברוטליסטית הייחודית שילב כרמי בין עקרונות הסגנון שבראשם חשיפת חומרי הגלם ו"האמת של המבנה", לבין הכנות, החספוס וחיפוש היציבות הישראלי. בניין בית הספר הרב תחומי עמל שתכנן ונחנך ב-1973, הוא דוגמה לדרך הזו, יחד עם הגשמה של רעיונותיו של כרמי בדבר מרחבים ציבוריים בתוך מבנה. עוד דוגמה לברוטליזם-צברי שכזה הם מגורי הסטודנטים של אוניברסיטת בן גוריון שנבנו בתכנונו ב-1973.שמאל|ממוזער|250px|חזית פנימית באולם הספורט בבית ספר עמל ליידי דייוויס תל אביב 6/11בין השנים 1975–1979 כיהן כרמי כאדריכל ראשי במשרד השיכון, ומתוקף תפקידו תכנן כמה פרויקטי מגורים בשכונת גילה בירושלים. בעיר הוא גם תכנן את הבניין של הפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית, שמתואר לא פעם כמבוך שמקשה על סטודנטים להתמצא בו.

כרמי הוא גם מתכנן תכנית המתאר לפרויקט הולילנד בירושלים. תוכניתו הייתה להקים על הגבעה מתחם מגורים ומלונאות סביב כיכר ציבורית אליפטית, מוקפת במסעדות ובתי קפה, מתחם שיהווה מוקד עירוני ציבורי. בהמשך כרמי פוטר, הוגדל נפח הבנייה בפרויקט, ונחשפה פרשיית השחיתות סביב תכנון המתחם.

ב-1986 נערכה תחרות אדריכלים לתכנון מבנה בית המשפט העליון בירושלים, והצעתם של רם כרמי ואחותו עדה כרמי-מלמד זכתה בתחרות. המבנה שהושלם ב-1992 מייצג בעיצובו את השלב הסופי בדרכו האדריכלית של כרמי, כפי שהוא כינה אותה: אדריכלות לירית, שמתעדפת רגש וחוויה על פני הפונקציונליזם והמדעיות המודרניים. בהמשך כרמי ואחותו גם זכו בתחרות לתכנון מעון ראש הממשלה במסגרת פרויקט אלמוג לבניית מבנה שישלב את משרד ראש הממשלה ומעונו, בדומה לבית הלבן. התכנית כולה עוררה סערה ונדחתה, בין השאר גם בגלל שבמבט-על הצעת התכנון הזכירה לרבים מהציבור אנטומיה נשית.
ממוזער|הדמייה של פרויקט אלמוג - גרסה ראשונה של רם כרמי
ממוזער|בית המשפט העליון ומאחוריו משכן הכנסת, ירושלים

 אקדמיה 
היה פרופסור אורח בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטת קולומביה, פרופסור אורח בבית הספר לאדריכלות בשטוטגרט, פרופסור אורח בבית הספר לאדריכלות באינסברוק, פרופסור אורח בבית הספר לאדריכלות ביוסטון, טקסס, פרופסור מבקר אורח בפקולטה לאדריכלות במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. כיהן כפרופסור חבר בפקולטה לאדריכלות ולתכנון ערים בטכניון.

כרמי שימש כפרופסור מן המניין בבית הספר לארכיטקטורה באוניברסיטת אריאל.

 הערכה 
זכה פעמיים בפרס רכטר: בשנת 1966 על תכנון פרויקט "מרכז הנגב" בבאר שבע וב-1999 על מוזיאון "יד לילד" בבית לוחמי הגטאות. זכה פעמיים בפרס רוקח: ב-1965 על תכנון בית אל-על וב-1970 על מבני מגורים ברחוב בארי בתל אביב-יפו.

סגנון
כרמי הושפע בסגנונו מקריאת הספר "כמעיין המתגבר" מאת איין ראנד. הוא היווה את קולו של דור אדריכלים חדש שצמח בסוף העשור הראשון של הקמת המדינה ומרד כנגד האדריכלות הלבנה שייצגו דור האדריכלים הקודם. השפה שאימץ כרמי ושלט בה באופן חסר תקדים, היא הברוטליזם - שימוש בחומרים זמינים ופשוטים כדוגמת בטון, מתכת, עץ וזכוכית והותרתם בפרויקט ללא גימור נוסף. שפה זו זכתה לכינוי "אדריכלות אפורה" הודות לשימוש הרב בבטון חשוף שצבעו אפור.

לבד מההיבט החומרי של הפרויקטים, זכו עבודותיו של כרמי לפרסום בינלאומי הודות לפרשנותו החדשה של כרמי למושגים כדוגמת "רחוב", "עיר" ו"אור". שלושת המושגים הללו אשר באו בכל יצירותיו האדריכליות לאורך הקריירה שלו, היוו ניסיונות בעיצוב עירוני בקנה מידה של בניין. דוגמאות לכך ניתן למצוא במפעל ארגמן ביבנה, בניין מרכז הנגב בבאר שבע, והתחנה המרכזית החדשה של תל אביב. ניסיונות אלה, אשר היו קיצוניים ולא התקבלו תמיד על הציבור והמבקרים, זוכים באופן תמידי לדיון ציבורי.

ביקורת
חלק מעבודותיו זכו לתשבחות רבות בישראל ומחוצה לה, בהן בניין בית המשפט העליון ומסוף היוצאים בטרמינל 3. עם זאת, רבות מעבודותיו המרכזיות בישראל נתקבלו בביקורת ציבורית קשה. כך היה לגבי התחנה המרכזית החדשה של תל אביב, אשר נטען כלפיה שגרמה לנזקים אורבניים קשים בסביבתה, קמפוס הר הצופים, בו מתקשה הציבור להתמצא, מגדלי חוף הכרמל בחיפה, המסתירים את הנוף וזכו בתואר המפוקפק "מפלצות חוף הכרמל" מתושבי העיר ומגדלי הולילנד שפוגעים באופן קשה בקו הנוף של ירושלים, וזכו לכינוי "המפלצת על הגבעה".

גם על שיפוץ בית הבימה בתל אביב נמתחה עליו ביקורת קשה. רם כרמי הגיב לביקורת על בניין הבימה באופן בוטה "מה שעשיתי זה דבר גדול ולא אכפת לי מה אומרים כולם, שיישקו לי בתחת". בהזדמנות אחרת אמר: "כל תוכנית טובה שאני עושה, מוהלים אותה במים, מוציאים לה כמעט את הנשמה. אבל אני לא הורס ולא מפוצץ את המבנה, כי כמו כל אבא טוב, אם הילד שלך יוצא קצת לא לפי התוכניות שלך ולא הכי מוצלח, אז אתה לא פוגע בו ולא אוהב אותו פחות. כולם היו בנייני".

פרויקטים נבחרים
 בניין בית המשפט העליון בשיתוף עם אחותו, האדריכלית עדה כרמי-מלמד, ירושלים
 מסוף היוצאים בטרמינל 3, נתב"ג 2000
 תוכנית אב האוניברסיטה העברית, קמפוס הר הצופים, ירושלים
 התחנה המרכזית החדשה של תל אביב
 בית הספר "עמל ליידי דייוויס תל אביב", בשיתוף האדריכלים חיים קצף ובן פלג, תל אביב, 1965-1973.
 בית אל על, בשיתוף דב כרמי (במסגרת כרמי-מלצר-כרמי), תל אביב, 1963.
 שיפוץ בית הבימה, תל אביב, החל מ-2007
 מפעל ארגמן לטקסטיל, יבנה, 1965
 בניין מגורים, משרדים ועסקים "מרכז הנגב", באר שבע, 1968
 יד לילד – מוזיאון להנצחת הילדים שנספו בשואה כאגף נפרד של בית לוחמי הגטאות, קיבוץ לוחמי הגטאות, 1995
 מעונות הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע, 1982
 "בית רוזמרין", הרצליה, 1990
 הפקולטה למדעי הרוח, האוניברסיטה העברית קמפוס הר הצופים, ירושלים, 2000
 מיזם התיאטרון תיאטרון על הירקון
 ספריה, מרכז כותר פיס, יבנה.
 בית נעורים, קיבוץ חולדה, 1984
 בניין משרדי, "בית סוליד", כיכר המלך אלברט, בתל אביב

 ראו גם 
 ערכים על מבנים ואתרים שתכנן רם כרמי

לקריאה נוספת
 טלי חתוקה: המפעל - על ארכיטקטורה ותעשייה בארגמן, יבנה, תל אביב: הוצאת רסלינג, תשע"ב, 2011
 רם כרמי: אדריכלות לירית, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001

קישורים חיצוניים







 מיכאל יעקובסון, על בית הכנסת האוניברסיטאי בקמפוס הר הצופים, באתר 'חלון אחורי', דצמבר 2010
 מיכאל יעקובסון, מתחם מגורים בשכונת גילה, באתר 'חלון אחורי', 10 במרץ 2014

 מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית מצולמת של מתחם מגורים מספר 9 בשכונת גילה בירושלים, באתר 'חלון אחורי', 23 בדצמבר 2015
 מיכאל יעקובסון, סיבוב בבית הכנסת בתכנון רם כרמי בבית חולים בילינסון, באתר 'חלון אחורי', 20 ביוני 2016
 מיכאל יעקובסון, סיבוב בבניין מגורים בכיכר צרפת בירושלים בתכנון דב ורם כרמי וצבי מלצר, באתר 'חלון אחורי', 16 ביולי 2016

 מיכאל יעקובסון, סיבוב עם רם כרמי בביתו, באתר 'חלון אחורי', 20 במרץ 2019
 מיכאל יעקובסון, סיבוב במתחם הראשון של האדריכל רם כרמי בשכונת גילה, באתר 'חלון אחורי', 9 בספטמבר 2020




  – ריאיון עם רם כרמי
 רם כרמי, באתר הביאנלה לארכיטקטורה בוונציה 2006
 בניין דירות בחיפה בתכנון רם כרמי, מאת הצלם והאדריכל עמית האס, מאי 2008






הערות שוליים

קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:משפחת מקלב
קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לאדריכלות
קטגוריה:זוכי פרס רכטר
קטגוריה:זוכי פרס רוקח
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אריאל בשומרון: בית ספר לארכיטקטורה
קטגוריה:סגל הטכניון: אדריכלות
קטגוריה:עובדי משרד הבינוי והשיכון
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013