מושבת הכף

מושבת הכף או קולוניית הקייפ (באנגלית: Cape Colony) הייתה מושבה בריטית בדרומה של יבשת אפריקה. קדמה לה מושבה הולנדית בעלת שם זהה אשר הוקמה בשנת 1652. בשנת 1795 עבר השטח לידי האימפריה הבריטית שהקימה בו מושבה משלה. בראשית המאה ה-20 אוחדה המושבה יחד עם שאר שטחי דרום אפריקה של ימינו במסגרת איחוד דרום אפריקה, ובכך חדלה מלהתקיים. לימים תהפוך איחוד דרום אפריקה לדרום אפריקה של ימינו.

ה"כף" בשמה של המושבה ניתן לה מכף התקווה הטובה, המצוק הסלעי בקצה הדרום-מערבי של יבשת אפריקה, ממנו החלה ההתיישבות האירופית. העיר קייפטאון שליד כף התקווה הטובה שימשה כבירת המושבה.

היסטוריה
רקע
מגלי הארצות הראשונים שהגיעו לדרום יבשת אפריקה היו הפורטוגזים, שנמשכו לדרום בתקווה למצוא נתיב ימי להודו ולאסיה, על מנת להחליף את נתיבי היבשה היקרים דרך אסיה המרכזית. ב-1487 ברתולומיאו דיאס וקבוצה קטנה של אנשיו חלפו על פני כף סלעי וסוער. הוא קרא למקום "כף הסערות" (בפורטוגזית Cabo das Tormentas), אך מלך פורטוגל ז'ואו השני שינה את שמו ל"כף התקווה הטובה" (Cabo da Boa Esperança), לציון כי ראה בו אות מבשר טובות לפתיחת נתיבי הסחר למזרח. לאחר שתים עשרה שנה, ב-1498, הגיע ואסקו דה גאמה לאותו מקום, ולאחר מכן המשיך רחוק יותר לכיוון צפון מזרח, במעלה האוקיינוס ההודי.

אף שהפורטוגזים התגאו בהצלחתם ב"כיבוש" הכף, לא היה להם עניין בהתיישבות שם. לפורטוגזים לא היו מתחרים רבים באזור עד לסוף המאה ה-16, אז החלו האנגלים וההולנדים להתחרות בהם על נתיבי הסחר למזרח. תנועת הספינות סביב הכף גדלה, והוא נעשה למקום עצירה קבוע לצוותים חולים ועייפים. ב-1647 נטרפה ספינה הולנדית במקום המכונה היום "מפרץ השולחן" בחוף קייפטאון. ניצולי הצוות, האירופאים הראשונים שניסו להתיישב באזור, בנו מבצר וגרו בו במשך שנה עד שחולצו. זמן קצר לאחר מכן החליטה חברת הודו המזרחית ההולנדית לייסד שם התיישבות קבועה אשר נודעה לימים כמושבת הכף ההולנדית. לא עברו שנים רבות והמושבה הקטנה החלה לקלוט אליה מהגרים אירופאים רבים, בעיקר מהולנד. המהגרים התפשטו ברחבי הארץ ועקב כך המושבה גדלה לידי קרוב למחצית מדרום אפריקה של ימינו. עם סיומה של המאה ה-18 החל הכוח ההולנדי לדעוך, ובריטניה נכנסה למלא את הוואקום. הבריטים תפסו את הכף כדי שלא ייפול לידיים צרפתיות, החזירו אותו לזמן קצר להולנדים, לפני שניכסו סופית את האזור לעצמם ב-1814.

ההתיישבות הבריטית
שמאל|ממוזער|250px|קייפטאון בשנת 1897
עם הגיעם של הבריטים למושבה היו בה באותה תקופה כ-25,000 עבדים, כ-20,000 מתיישבים לבנים, כ-15,000 קויסאנים, וכ־1,000 עבדים שחורים משוחררים. הכוח היה בידי האליטה הלבנה בקייפטאון, והבדלה בין אנשים על בסיס גזע הייתה מושרשת עמוקות. מחוץ לקייפטאון וסביבתה אכלסו נוודים לבנים ושחורים את הארץ.

כמו ההולנדים לפניהם, לבריטים בתחילה לא היה עניין במושבת הכף לבד מהנמל האסטרטגי. אחת המשימות הראשונות שלהם הייתה לפתור ויכוח גבולות בין הבורים לשבט הקוסה, על הגבול המזרחי של המושבה. ב-1820 כ-5,000 מהגרים בריטים מהמעמד הבינוני, בעיקר סוחרים ואנשי עסקים, שוכנעו לעזוב את בריטניה ולהתיישב על חלקות אדמה בין הקבוצות הלוחמות כדי להוות אזור חיץ. התוכנית הייתה לא מוצלחת בעליל, ועד 1823 כבר נסוגה כמעט מחצית המתיישבים לערים, בעיקר לגרהמסטאון (Grahamstown, כיום מחנדה, Makhanda) ופורט אליזבת.

אף שלא עזרו כלל ביישוב מחלוקת הגבולות, תוספת המתיישבים חיזקה את הנוכחות הבריטית באזור, וסדקה את האחדות היחסית של המושבה הלבנה. בעוד שעד לאותה תקופה הבורים, ערכיהם ואורח חייהם היו דומיננטיים ללא עוררין, הרי שכעת היו שתי קבוצות לשוניות ושתי תרבויות. באופן כללי, דוברי האנגלית היו עירוניים ששלטו בפוליטיקה, במסחר, במכרות ובייצור, ואילו הבורים, שהיו לרוב פחות משכילים, היו מוגבלים לחוותיהם.

הפער בין המתיישבים הבריטים והבורים התרחב עוד יותר עם ביטול העבדות ב-1833, צעד שהבורים ראו אותו כמתריס נגד הסדר האלוהי של הגזעים. אולם השמרנות של המתיישבים הבריטים ותחושת העליונות הגזעית שלהם מנעה רפורמה רדיקלית, וב-1841 הועבר חוק שהנציח את שליטת הלבנים. בינתיים גדל מאוד מספר הבריטים בקייפטאון, וכן באזור שממזרח למושבה (כיום מחוז הקייפ המזרחי), ובנטאל הסמוכה.

בעקבות מתחים בהקשר לקהילה הכף-מלאית  (שם לכלל המוסלמים בכף), שרובם הוגלו מאזורי סחר של החברה ההולנדית בדרום מזרח אסיה - מלזיה של ימינו, הודו ועוד בתקופת השלטון הולנדי. בשנת 1863, לאחר הזמנתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת הגיע למושבה אבו בכר אפנדי. 

המלחמות האנגלו בוריות

ב-1836 החל גל נדודים גדול של בורים, שחשו כי רגליהם נדחקות ממושבת הכף, צפון-מזרחה לעומק היבשת בחיפוש אחר שטחים חופשיים משלטון האימפריה הבריטית. הם מצאו את מבוקשם מעבר לנהרות אורנג' ו-ואל, שם ייסדו שתי רפובליקות עצמאיות - מדינת אורנג' החופשית והרפובליקה הדרום-אפריקאית. גילוי מחצבי יהלומים בשטחי הבורים בשנת 1869 המריץ את הבריטים לנסות להרחיב את שטחי השפעתם גם אל הרפובליקות הבוריות העצמאיות, ולספחן. מרד שהחל ברפובליקה הדרום-אפריקאית כנגד יוזמת הסיפוח הבריטית התפתח לכדי מלחמת הבורים הראשונה (1880-1881), בה ניצחו הבורים את הבריטים, הדפו אותם חזרה אל מושבת הכף, וביססו את עצמאותם בהסכם שהעניק הכרה בריטית בריבונותם.

גילוי מרבצי הזהב בשטחי הרפובליקה הדרום-אפריקאית בשנת 1886 הביא לזרימת רבבות בריטים ומהגרים ממושבת הכף אל העיר יוהנסבורג, שנולדה ברפובליקה הדרום-אפריקאית במרכז ריף הזהב וצמחה בקצב מסחרר. בתוך זמן קצר גברו הסכסוכים בין הבורים המקומיים לבין המתיישבים הבריטים החדשים, כאשר המתיישבים הבריטים נושאים עיניהם לממשלה הבריטית במושבת הכף לעזרה. הם זכו לגיבוי מלא מצידו של ססיל רודס, ראש ממשלת מושבת הכף, שממילא שאף להרחבת השליטה הבריטית ברחבי היבשת השחורה וראה את הרפובליקות הבוריות כעצם בגרונה של האימפריה. ניסיונות פישור והידברות לא צלחו, וב-1899 פרצה מלחמת הבורים השנייה. למרות הצלחות ראשוניות של הבורים, גברה לבסוף העוצמה שרוכזה במושבת הכף מכל רחבי האימפריה הבריטית. עם סיום המלחמה בשנת 1902 היו המדינות הבוריות כבושות וחרבות, כשהן נשלטות בידי ממשלת מושבת הכף בקייפטאון.

לאחר העצמאות
השלטון הבריטי במושבת הכף ובשטחים שכבשה נמשך עד שנת 1910, אז קמה ישות מדינית עצמאית חדשה - "איחוד דרום אפריקה" (לימים רפובליקת דרום אפריקה). ישות זו איחדה את מושבת הכף ומושבת נטאל הבריטיות, עם מדינת אורנג' החופשית והרפובליקה הדרום-אפריקאית הבוריות, כאשר כל אחת מארבע הטריטוריות הופכת להיות פרובינציה אדמיניסטרטיבית במדינה החדשה. מושבת הכף הפכה, אם כן, להיות "פרובינציית הכף" - מחוז בדרום אפריקה, שכיסה כמחצית משטח המדינה. קייפטאון, בירת מושבת הכף, הייתה לאחת משלוש ערי הבירה של דרום אפריקה (בצד פרטוריה ובלומפונטיין - בירות המדינות הבוריות לשעבר).

ב-1994, לאחר ביטול משטר האפרטהייד ועליית נלסון מנדלה לשלטון, בוצעה חלוקה אדמיניסטרטיבית מחודשת של מחוזות דרום אפריקה. תחת החלוקה החדשה חולקה פרוביציית הכף לשלושה מחוזות הנושאים את השמות הכף המזרחי, הכף הצפוני והכף המערבי.

אוכלוסייה
התפלגות גזעית
 קבוצות גזעיות באוכלוסיית מושבת הכף 1807 לבנים  25,614  34.8%   שחורים  18,565  25.3%   עבדים  29,303  39.9%   סה"כ  73,482  100%  1820 לבנים  43,097  40.9%   שחורים  30,460  28.9%   עבדים  32,049  30.4%   סה"כ  105,336  100%  1865 לבנים  181,592  36.6%   שחורים  182,134  36.7%   צבעוניים  132,655  26.7%   סה"כ  496,381  100%  1904 לבנים  579,741  24.1%   שחורים  1,424,787  59.1%   צבעוניים ואסייתים  405,276  16.8%   סה"כ  2,409,804  100%  בשנת 1833 בוטלה העבדות במושבות האימפריה הבריטית, וכל השחורים שהוחזקו בתנאי עבדותשוחררו. במקביל החלו לבצע החרגה במפקדי האוכלוסין במושבה של אוכלוסיית הצבעוניים. לצד כלזאת, לקראת סוף המאה ה-19 הגיעה למושבה אוכלוסייה אסייתית קטנה אך משמעותית, אשר טבעהאף היא את חותמה במפקדי האוכלוסין במושבה.

התפלגות דתית
 קבוצות דתיות באוכלוסיית מושבת הכף (1904) פרוטסטנטים  1,305,453  55.3%    הכנסייה הרפורמית ההולנדית  405,696  17.2%    הכנסייה המתודיסטית  290,264  12.3%    הכנסייה האנגליקנית  281,433  11.9%    הכנסייה הקהילתית  112,202  4.8%    הכנסייה הפרסביטריאנית  88,660  3.8%    הכנסייה הלותרנית  80,902  3.4%   דתות אפריקניות עממיות  1,016,255  43.1%   קתולים  38,118  1.6%   מוסלמים  22,623  1.0%   יהודים  19,537  0.8%   אחר  4,297  0.2%  

ערים, עיירות וכפרים
490px|ממוזער|מפת מסילות הרכבת במושבת הכף בשנת 1910, שנתה האחרונה של המושבה.
 היישובים הגדולים ביותר במושבת הכף הבריטית שם  בשפת המקור  שנת הקמה  אוכלוסייה (1904) קייפטאון  Cape Town  1652  77,668 קימברלי  Kimberley  1871  34,331 פורט אליזבת  Port Elizabeth  1820  32,959 וודסטוק  Woodstock  1867  28,990 איסט לונדון  East London  1872  25,220 ויינברג  Wynberg  1795  18,477 קלרמונט  Claremont  1840  14,972 גרהאמסטאון  Grahamstown  1820  13,887 אוייטנהאכה  Uitenhage  1804  12,193 פארל  Paarl  1687  11,293 גראף-ריינט  Graaff Reinet  1786  10,083 קווינסטאון  Queenstown  1853  9,616 קינג ויליאמז טאון King William's Town  1835  9,506 אודסהורן  Oudtshoorn  1857  8,849 ווסטר  Worcester  1819  7,885 קרדוק  Cradock  1816  7,762 סיימונס טאון  Simon's Town  1680  6,643 אליוואל נורת'  Aliwal North  1849  5,566 בופורט וסט  Beaufort West  1818  5,478 סאמרסט איסט  Somerset East  1825  5,216 סטלנבוש  Stellenbosch  1679  4,969 ולינגטון  Wellington  1840  4,881 מוסל ביי  Mossel Bay  1848  4,206 מאלמסברי  Malmesbury  1745  3,811 קלדון  Caledon  1811  3,508 ג'ורג'  George  1811  3,506 דה ארה  De Aar  1903  3,271 רוברטסון  Robertson  1853  3,244 פרייבורג  Vryburg  1882  2,985 קוקסטאד  Kokstad  1869  2,903 בורגרסדורפ  Burghersdorp  1846  2,894 ויקטוריה וסט  Victoria West  1844  2,762 מולטנו  Molteno  1874  2,725 מאפיקנג  Mafeking   1852  2,713 קולסברג  Colesberg  1830  2,668 ריברסדייל  Riversdale  1838  2,643 סאמרסט ווסט  Somerset West  1822  2,613 אברדין  Aberdeen  1856  2,553 קרס  Ceres  1854  2,410 סוולנדאם  Swellendam  1746  2,406 אומטטה  Umtata  1876  2,342 טראקאסטאד  Tarkastad  1862  2,270 סטיינסבורג  Steynsburg  1872  2,250 דרודרצ'ט  Dordrecht  1856  2,052

פוליטיקה
300px|ממוזער|הפרלמנט של מושבת הכף בשנת 1890
300px|ממוזער|בניין הממשלה של מושבת הכף בשנת 1890
רשויות השלטון
לפי חוקת 1872 מושבת הכף נהנתה ממידה רחבה יחסית של משל עצמי, במסגרת היותה מושבה של האימפריה הבריטית. הרשות המחוקקת כללה את בניין הפרלמנט היושב בקייפטאון הבירה. הוא היה מורכב משני בתים: הבית העליון - המועצה המחוקקת (Legislative Council), והבית התחתון - האספה המחוקקת (House of Assembly). חברי המועצה אשר נבחרו בבחירות כלליות אחת לשבע שנים, ייצגו באופן אזורי את פרובינציות המושבה. חברי בית המחוקקים נבחרו אחת לחמש שנים, וייצגו ברמה מקומית יותר - בהתאם למחוזות והעיריות השונות במושבה. בראש הרשות המבצעת עמד מושל, אשר מונה ישירות על ידי הכתר הבריטי, ללא כל השפעה מצד בני המושבה. בעלי זכות בחירה במושבה היו חייבים להיות גברים בני 21 ומעלה, נתינים בריטים, כאלו שנולדו בשטחי המושבה, התגוררו בה ב-12 החודשים הסמוכים למועד ההצבעה, ובעלי רכוש של 75 לירה שטרלינג לפחות ושכר הגבוה מ-50 לירה שטרלינג בשנה. אף על פי שבדרך כלל הדבר לא אירע, גם התושבים הלא-לבנים של המושבה היו להלכה רשאים להשתתף בהליך הבחירות. עם זאת, החוקה מנעה מאנשים שאינם ממוצא אירופאי להיבחר לפרלמנט. בשנת 1907 152,135 מתושבי המושבה היו רשומים בספר הבוחרים כבעלי זכות הצבעה, מתוכם למעלה מ-20,000 לא-אירופאים.

מערכת המשפט של המושבה התבססה על המשפט הרומאי וההולנדי, מורשת מושבת הכף ההולנדית. על בסיס זה חוקק פרלמנט מושבת הכף שורה של חוקים, אשר הגדירו את מאפייני המשפט הפלילי והאזרחי. בראשות כל מחוז עמד משפט מחוזי שכלל שופט אחד שעסק בענייני משפט אזרחי ופלילי כערכאה הנמוכה ביותר במערכת. מעל בתי המשפט המחוזיים עמדו שני בית משפט אזוריים, בית משפט בגראהמסטאון, ובית המשפט הגבוה של גריקואלנד מזרח אשר ישב בקימברלי. בכל אחד מבתי משפט אלו היו שני שופטים ונשיא בית משפט. כאשר משפט לא הוכרע בבתי המשפט המחוזיים, הערעור שהתקבל הביע לאחד משני בתי משפט אלו. כל בתי המשפט המחוזיים היו כפופים לבית המשפט העליון של המושבה, אשר ישב בקייפטאון הבירה, וכלל חבר שופטים בראשות נשיא בית משפט.

חלוקה מנהלית
לאורך המאה ה-19, החלוקה המנהלית הפנימית של מושבת השתנתה באופן תדיר, בעיקר כתוצאה מההתרחבות הטריטוריאלית שלה צפונה ומזרחה. לצד החלוקה הבסיסים למחוזות, החל מאמצע המאה ה-19 היווה כל אחד מהמחוזות חלק מאחת משתי פרובינציות של המושבה, הפרובינציה המערבית והפרובינציה המזרחית. בעוד ברחבי הפרובינציה המערבית נשמרה הדומיננטיות ההולנדית, אם כי זו כבר לא הייתה כה מכריעה; הפרובינציה המזרחית, לרבות הערים פורט אליזבת ואיסט לונדון, הורכבה בעיקר ממתיישבים מבריטניה. בשנת 1874, עם המשך התרחבותה של המושבה, חולקו המחוזות מחדש בהתאם לשבע פרובינציות: הפרובינציה המערבית, הפרובינציה הצפון מערבית, הפרובינציה הדרום מערבית, הפרובינציה המזרחית, הפרובינציה הצפון מערבית, הפרובינציה הדרום מזרחית, ופרובינציית מרכז הארץ. בשנת 1880, עם סיפוחה של גריקואלנד מזרח למושבה, היא הפכה לפרובינציה שמינית. פרובינציה תשיעית הקומה בשנת 1895, עם הפיכתה של בצ'ואנאלנד הבריטית גם כן לחלק משטח המושבה.

החל משנת 1855 עמדה בראשות כל מחוז מועצה מחוזית (Provincial council) אשר ייצגה את תושבי המחוז ונבחרה על ידו אחת לשלוש שנים, באופן הדומה לבחירת חברי הפרלמנט. עם זאת, בניגוד לפרלמנט של המושבה, למועצה המחוזית היו יכולים להיבחר גם לא-אירופאים, לפחות באופן תאורטי. בדרך כלל המועצה לא עסקה בחקיקה, אלא בחיבור תקנות שעסקו בעיקר במילוי תפקידים מנהליים, למשל ענייני חינוך יסודי ומיסוי מקומי. כל תקנות המועצות המחוזיות נדרשו לקבל את אישור ממשלת המושבה לפני שאלו נכנסו לתוקף. הרשות המבצעת של המחוז, הוועד המנהל (Executive committee), נבחרה על ידי המועצה, והיא הורכבה מארבעה אנשים אשר בדרך כלל היו גם חבריה. אלו ניהלו את ענייני המחוז יחד עם קצין המנהלה (executive officer) שלו, אשר היה פקיד ממונה מטעם ממשלת המושבה.

 מחוזות מושבת הכף הבריטית (1833-1834)  שם  בשפת המקור  בירה  אוכלוסייה חופשיים  עבדים  סה"כ 1  העיר קייפטאון  Cape Town city  קייפטאון  13,652 (71.1%)  5,555 (28.9%)  19,227 2  הכף  Cape  קייפטאון  7,682 (52.5%)  4,258 (47.5%)  11,940 3  סטלנבוש  Stellenbosch  סטלנבוש  7,582 (46.8%)  8,555 (53.2%)  16,137 4  ווסטר  Worcester  ווסטר  11,500 (31.7%)  4,668 (68.3%)  16,163 5  סוולנדאם  Swellendam  סוולנדאם  11,842 (79.8%)  3,024 (20.2%)  14,866 6  ג'ורג'  George  ג'ורג'  5,645 (71.7%)  2,230 (28.3%)  7,875 7  אויטנהכה  Uitenhage  אויטנהכה  7,794 (85.8%)  1,298 (14.2%)  9,092 8  אולבני  Albany  גרהמסטאון  9,375 (98.4%)  142 (1.6%)  9,519 8  סאמרסט  Somerset  סאמרסט איסט  9,989 (87.4%)  1,441 (12.6%)  11,430 10  גראף-ריינט  Graaff-Reinet  גראף-ריינט  11,010 (81.8%)  2,409 (18.2%)  13,459 ה"חופשיים" הנספרים הם אנשים שאינם עבדים מכל קבוצה גזעית שהיא.

ראשי המושבה
250px|ממוזער|ג'ורג' מקרטני, מושל המושבה הראשון בין השנים 1797–1798
250px|ממוזער|הרקולס רובינסון, מושל המושבה בין השנים 1881–1889
250px|ממוזער|ג'ורג' גריי, מושל המושבה בין השנים 1854–1859
 מושלי המושבה (1797–1910) מלך   שם  כהונה  סוג ג'ורג' השלישי  1  ג'ורג' מקרטניGeorge Macartney  1797–1798  מושל 2  פרנסיס דאנדסFrancis Dundas  1798–1799  מושל ממלא מקום 3  ג'ורג' יאנגGeorge Yonge  1799–1801  מושל (2)  פרנסיס דאנדס (כהונה שנייה)Francis Dundas  1801–1803  מושל ממלא מקום בין השנים 1803 ו-1806, המושבה הייתה נתונה לשלטון הולנדי 4  דייוויד באירדDavid Baird  1806–1807  מושל ממלא מקום 5  הנרי ג'ורג' גרייHenry George Grey  1807  מושל ממלא מקום 6  דו פרה אלכסנדרDu Pre Alexander  1807–1811  מושל (5)  הנרי ג'ורג' גריי (כהונה שנייה)Henry George Grey  1811  מושל ממלא מקום 7  ג'ון פרנסיס קרדוקJohn Francis Cradock  1811–1813  מושל 8  רוברט מידRobert Meade  1813–1814  מושל ממלא מקום ג'ורג' הרביעי  9  צ'ארלס סומרסטCharles Somerset  1814–1826  מושל 10  ריצ'רד בורקRichard Bourke  1826–1828  מושל ממלא מקום 11  גאלבריית' לאורי קולGalbraith Lowry Cole  1828–1833  מושל ויליאם הרביעי  12  תומאס פרנסיס ויידThomas Francis Wade  1833–1834  מושל ממלא מקום 13  בנג'מין ד'אורבןBenjamin d'Urban  1834–1838  מושל ויקטוריה  14  ג'ורג' תומאס נפיירGeorge Thomas Napier  1838–1844  מושל 15  פרגרין מייטלנדPeregrine Maitland  1844–1847  מושל 16  הנרי פוטינגרHenry Pottinger  1847  מושל 17  הארי סמית'Harry Smith  1847–1852  מושל 18  ג'ורג' קאת'קארטGeorge Cathcart  1852–1854  מושל 19  צ'ארלס הארי דרלינגCharles Henry Darling  1854  מושל ממלא מקום 20  ג'ורג' גרייGeorge Grey  1854–1859  מושל 21  רוברט הנרי וויניארדRobert Henry Wynyard  1859–1862  מושל ממלא מקום 22  פיליפ אדמונד וודהאוסPhilip Edmond Wodehouse  1862–1870  מושל 23  צ'ארלס קראופורד האיCharles Craufurd Hay  1870  מושל ממלא מקום 24  הנרי בארקליHenry Barkly  1870–1877  מושל 25  הנרי ברטל פרארHenry Bartle Frere  1877–1880  מושל 26  הנרי יו קליפורדHenry Hugh Clifford  1880  מושל ממלא מקום 27  ג'ורג' סטרוןGeorge Cumine Strahan  1880–1881  מושל ממלא מקום 28  הרקולס רובינסוןHercules Robinson  1881–1889  מושל 29  הנרי ברוגהאם לוךHenry Brougham Loch  1889–1895  מושל 30  ויליאם גורדון קמרוןWilliam Gordon Cameron  1891–1894  מושל ממלא מקום (28)  הרקולס רובינסון (כהונה שנייה)Hercules Robinson  1895–1897  מושל 31  ויליאם הווליי גודאינףWilliam Howley Goodenough  1897  מושל ממלא מקום 32  אלפרד מילנרAlfred Milner  1897–1901  מושל אדוארד השביעי  33  ולטר הלי הצ'ינסוןWalter Hely-Hutchinson  1901–1910  מושל 34  הנרי ג'נר סקובלHenry Jenner Scobell  1909  מושל ממלא מקום
 ראשי ממשלת המושבה (1872–1910)  תמונה  שם  כהונה  שנות חיים  מקום לידה 1 55px|מרכז ג'ון מולטנוJohn Charles Molteno 1872–1878(6 שנים) 1814–1886(מת בגיל 72) לונדון,  2 55px|מרכז גורדון ספריגJohn Gordon Sprigg 1878–1881(3 שנים) 1830–1913(מת בגיל 83) איפסוויץ',  3 55px|מרכז תומאס סקאנלןThomas Charles Scanlen 1881–1884(3 שנים) 1834–1912(מת בגיל 78) דרהאמסטאון, מושבת הכף הבריטית 4 55px|מרכז תומאס אפינגטוןThomas Upington 1884–1886(שנתיים) 1844–1898(מת בגיל 54) קורק,  (2) 55px|מרכז גורדון ספריג (כהונה שנייה)John Gordon Sprigg 1886–1890(4 שנים) 1830–1913(מת בגיל 83) איפסוויץ',  5 55px|מרכז ססיל רודסCecil John Rhodes 1890–1896(6 שנים) 1853–1902(מת בגיל 48) הרטפורדשייר,  (2) 55px|מרכז גורדון ספריג (כהונה שלישית)John Gordon Sprigg 1896–1898(שנתיים) 1830–1913(מת בגיל 83) איפסוויץ',  6 55px|מרכז ויליאם שרינרWilliam Philip Schreiner 1898–1900(שנתיים) 1857–1919(מת בגיל 62) , מושבת הכף הבריטית (2) 55px|מרכז גורדון ספריג (כהונה רביעית)John Gordon Sprigg 1900–1904(4 שנים) 1830–1913(מת בגיל 83) איפסוויץ',  7 55px|מרכז ליאנדר ג'יימסוןLeander Starr Jameson 1904–1908(4 שנים) 1853–1917(מת בגיל 64) אדינבורו,  8 55px|מרכז ג'ון מרימאןJohn Xavier Merriman 1908–1910(שנתיים) 1841–1926(מת בגיל 85) סאמרסט,  השתייכות מפלגתית: ; ; 

מפלגות פוליטיות
 השוואת עמדות בקרב המפלגות הפוליטיות במושבת הכף מפלגה  קהל בוחרים עיקרי  אפיוןאידאולוגי-פוליטי  הידוק הקשריםעם האימפריה  שימורהמלוכה  הרחבת זכויותהאזרח של השחורים המפלגה הפרוגרסיבית  אנגלים  ימין-שמרני       המפלגה הדרום אפריקאית  אפריקאנרים  מרכז-ליברלי       האפריקאנר בונד  אפריקאנרים  ימין-שמרני      

ראו גם
 היסטוריה של דרום אפריקה
 מושבת הכף ההולנדית

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

*
קטגוריה:האימפריה הבריטית
קטגוריה:מדינות לשעבר באפריקה
כף, בריטניה, מושבת