יואל רקח

יואל (ג'וליו) רקח (באיטלקית: Giulio Racah; 9 בפברואר 1909 – 28 באוגוסט 1965) היה פיזיקאי ישראלי, יהודי יליד איטליה, פרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטה העברית בירושלים, רקטור האוניברסיטה (1961–1965) ונשיאה בפועל (1961–1962), חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים (תשי"ח–1958). מאבות הספקטרוסקופיה ואבי הפיזיקה העיונית בישראל.

ביוגרפיה
ג'וּליו (יואל) רקח נולד בשנת 1909 למשפחה יהודית מיוחסת בעיר פירנצה שבאיטליה, בן לפִּיה ואדריאנו, וגדל בחווה המשפחתית בפיזה, טוסקנה. אמו הייתה אחותו של המתמטיקאי ג'ינו פאנו ובני דודיו היו המדענים האמריקאים רוברט פאנו ואוגו פאנו. השלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הומניסטית בפירנצה.

בשנת 1930 סיים את לימודיו לתואר דוקטור לפיזיקה מאוניברסיטת פירנצה. רקח היה עוזרו של פרופ' אנריקו פרמי באוניברסיטת רומא והשתלם בציריך אצל הפיזיקאי האוסטרי וולפגנג פאולי. הוא הורה פיזיקה עיונית באוניברסיטאות פירנצה ופיזה, בה התמנה לפרופסור חבר בשנת 1937. על פי מחקריו, בנתה ממשלת איטליה הפשיסטית מכשור אופטי אשר שימש בהצלחה לפגיעות באוניות הצי הבריטי (בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הדמדומים של בין הערביים). מכשור זה נתן יתרון רב לצי האיטלקי בים התיכון בתחילת מלחמת העולם השנייה, עד המצאת הראדאר, שיושמה על ידי הבריטים והפכה את הקערה על פיה.

ב-3 בספטמבר 1939 עלה רקח לארץ ישראל והתמנה לפרופסור מן המניין לפיזיקה עיונית בחוג לפיזיקה באוניברסיטה העברית שהוקם בשנת 1931. רקח ושמואל סמבורסקי היו המרצים הראשיים בחוג בתקופת המנדט הבריטי.
במהלך מלחמת העצמאות, נוסף על המשך מחקרו, עמד רקח בראש יחידת חמ"ד (חיל המדע) בהר הצופים.

בשנים 1946–1948 כיהן כדקאן הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע. בשנים 1950–1951 היה חבר המכון למחקר מתקדם בפרינסטון. בשנים 1954–1956 כיהן כנשיאה הראשון של האגודה הישראלית לפיזיקה.
בשנת 1961 נבחר לרקטור האוניברסיטה העברית כמועמד של "הצעירים" בסנאט, אשר הכריעו להפריד את תפקיד הרקטור מתפקיד הנשיא. במשך שנה אף תפקד כנשיא בפועל עד מינויו של אליהו אילת. בשנת 1963 נבחר לתקופת כהונה שנייה בתפקיד הרקטור, שבו שימש עד מותו.

רקח היה מהפיזיקאים הראשונים שהשתמשו בעקרונות של סימטריה, ובענפים המתמטיים המנתחים אותה, תורת החבורות ואלגברת לי, לשם הבנתן של תופעות פיזיקליות, ובכך תרם תרומות חשובות לתחום הספקטרוסקופיה האטומית וחקר הגרעין. על שמו קרויים מקדמי רקח, כמו גם משפט רקח, הטוען שבאלגברת לי פשוטה למחצה מספר אופרטורי הקזימיר שווה למספר האופרטורים בתת-אלגברת קרטן. עם תלמידיו של רקח נמנים עמוס דה שליט, שניאור ליפסון, יגאל תלמי, אורי גניאל, גבירול גולדרינג, גדעון יקותיאלי, ישראל פלח ואחרים, שהקימו את הפקולטה לפיזיקה במכון ויצמן (שאז נקראה המחלקה לפיזיקה גרעינית), וכן חנוך גוטפרוינד, ששימש לימים נשיא האוניברסיטה העברית, גדעון רכבי וניסן זלדס.
שמאל|ממוזער|200px|בניין קפלון במכון רקח, גבעת רם, 2010
רקח עבד עם אלברט איינשטיין, זכה להכרה בינלאומית רחבה, ובין היתר היה חתן פרס ישראל למדעים מדויקים לשנת תשי"ח (1958) ונבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בשנת 1959.

רקח נהרג בביתו בפירנצה בשנת 1965, בתאונה של דליפת גז, בגיל 56. נקבר בחלקת - המדע הר המנוחות בירושלים.

ארכיונו של רקח שמור בספרייה הלאומית.

פרסים והוקרה
 1952 – פרס רוטשילד למדעי הפיזיקה מטעם יד הנדיב.
 1954 – פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים מטעם עיריית תל אביב: פרס כבוד על מחקריו בתורת החבורות ובתחום הספקטרוסקופיה האטומית והגרעינית.
 1955 – פרס שלמה בובליק מטעם האוניברסיטה העברית.
 1958 (תשי"ח) – פרס ישראל למדעים מדויקים.
 1959 – חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
 1959 – חבר כבוד של מכון ויצמן למדע.
 1961 – תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מנצ'סטר.
 1963 – חבר כבוד זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

הנצחה
על שמו נקרא מכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית, ובו נערכות לזכרו הרצאות שנתיות. כמו כן קרואים על שמו רחוב בבאר שבע וכן, רחוב פרופסור רקח בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית.

בנוסף, על שמו מכתש רקח שעל הירח, וכן גוף קטן (קוטר 1.3 ק"מ) במערכת השמש, שנתגלה על ידי מצפה הכוכבים על שם וייז הנקרא 137217 Racah.

ב-29 ביוני 1993 הנפיק השירות הבולאי בול לזכרו בסדרה "מדענים יהודים".על השובל מופיע רישום של בניין המינהלה של האוניברסיטה הנמצא בקמפוס בגבעת רם. האמנית סלבה דוזורץ עיצבה את הבול.
 חיים אישיים 
רקח היה נשוי לזָמירה, בת למשפחת מני הענפה (בתו של השופט מלכיאל מני ונכדתו של הרב אליהו מני), ואב לבת, אראלה, שנהרגה בתאונה בצעירותה, ושני בנים, אליהו (אלי) ואמנון.

לקריאה נוספת
 ניסן זלדס, 'יואל רקח והפיזיקה העיונית בירושלים', בתוך: חגית לבסקי (עורכת), תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים, כרך ג: "התעצמות אקדמית תוך מאבק לאומי", ירושלים: מאגנס, תשס"ט 2009, עמודים 279–300. 

קישורים חיצוניים

 מאמר של רקח על איינשטיין וביוגרפיה של רקח
 ביוגרפיה קצרה
  (מתוך "אנציקלופדיה יודאיקה")




  (עם מותו)








 Nissan Zeldes, “Giulio Racah and theoretical physics in Jerusalem,” Archive for History of Exact Sciences, 63,3 (2009), 289-323

הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:זוכי פרס ויצמן
קטגוריה:זוכי פרס בובליק
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעים מדויקים
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
קטגוריה:ישראלים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:חברי המועצה להשכלה גבוהה
קטגוריה:ראשוני האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: פיזיקה
קטגוריה:משפחת פאנו
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:מדעני חיל המדע
קטגוריה:הרוגי תאונות
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:משפחת מני
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פירנצה
קטגוריה:רקטורי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:נשיאי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:פיזיקאים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1958
קטגוריה:ישראלים ילידי איטליה
קטגוריה:מתמטיקאים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:פעילים ציונים באיטליה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1965