שלמה נקדימון

שלמה נקדימון (קָאמינקר; נולד ב-29 ביולי 1936) הוא עיתונאי ישראלי ופרשן פוליטי, חוקר תולדות היישוב והמדינה. פרסם ספרים ובהם מחקרים מקיפים על אירועים ופרשיות בתולדות היישוב והמדינה. שימש יועץ תקשורת של ראש הממשלה מנחם בגין. חתן פרס ישראל בתחום תקשורת ותקשורת חזותית לשנת ה'תשפ"ד (2024).

ביוגרפיה
נולד בחיפה בשנת 1936 ובגיל צעיר עבר לתל אביב. אביו, יצחק אשר קאמינקר, היה חלוץ שעלה ארצה מגליציה המזרחית. בארץ ישראל נמנה עם מייסדי פועלי אגודת ישראל, ונשא פנקס חבר מס' 1. על שמו נקרא משעול בפתח תקווה. בשירותו הצבאי בפרקליטות הצבאית, שימש גם דובר לא רשמי של בתי הדין הצבאיים.

 קריירה מקצועית 
עם שחרורו מהצבא, החל לכתוב ב"רימון", שבועון שהקים השב"כ כדי לפגוע ב"העולם הזה". לאחר מכן, עבר ליומון "חרות", בו סיקר את המערכת הפוליטית לכל גווניה וירד לנבכיה החשאיים וגם כתב טור קבוע על מאחורי הקלעים בתיאטרון הישראלי לגווניו. ב-1965, עם סגירת "חרות" עבר ל"ידיעות אחרונות", ככתב לענייני ההסתדרות, וזמן קצר אחר כך, ככתב ופרשן פוליטי.

נקדימון התמחה בעריכת תחקירים על הנעשה בזירה הפוליטית והמפלגתית ובדרכי קבלת ההחלטות בממשל. הוא חתום על מאות סקופים וראיונות בלעדיים. סקופים כמו, חשיפת מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית שלהבת פריאר, ששמו ופעליו פורסמו אז לראשונה, פרסום הפרוטוקולים הסודיים של הדחת ראש הממשלה לוי אשכול מכהונתו כשר הביטחון, פרשת סיוע ישראל לכורדים במלחמתם בעיראק המבקשת להשמידם, תהליך קבלת ההחלטות לפני מלחמת יום הכיפורים, סיפור התאבדותו של השר אברהם עופר, וראיון ראשון עם מפתח פצצת הגרעין העיראקי, חיידיד חמזה, בארצות הברית.

בתקופה הסוערת של פרשת לבון שגלגוליה התרחשו מאחורי דלתות סגורות של מוסדות מפלגת השלטון מפא"י בפני התקשורת, חדר נקדימון בהסתר לאולם תיאטרון אהל בתל אביב, שבו נערך ב-4 בפברואר 1961 דיון חשאי של מרכז מפלגה זאת, שדן בתביעתו של דוד בן-גוריון, שבחודש הקודם פרש מכהונתו כראש הממשלה, להדיח את מי שהיה שר הביטחון ושימש באותה עת כמזכ"ל ההסתדרות' פנחס לבון. נקדימון צפה בנעשה באולם מתא מיזוג האוויר של האולם, שהיה ממוקם על גגו של התיאטרון, מבלי שיבחינו בו, גם לא פקידי מפא"י שנשלחו לחפש אחרי עיתונאים. לבסוף נחשף נקדימון על ידי ראש יחידת המאבטחים של ראש הממשלה, יוסף שיינר. נקדימון הועמד לדין על "כניסה ללא כרטיסי כניסה לאולם תיאטרון 'אהל' מתוך כוונה להרגיז את המחזיקים במקום הנ"ל" - מבלי לציין שהיה מדובר באירוע פוליטי מסעיר שהתקיים בו -, אך השופטת לאה עוגן זיכתה אותו בהליך של "אין להשיב על ההאשמה".

בשנים 1978–1980, בתקופת המשא ומתן על הסכם השלום עם מצרים, שימש נקדימון כיועץ תקשורת לראש הממשלה מנחם בגין, וגם יצא למצרים כאורחו הרשמי של בגין.

באפריל 2024 הודיע שר החינוך יואב קיש כי נקדימון הוא חתן פרס ישראל בתקשורת לשנת ה'תשפ"ד (2024).

 ספרו - דה האן - הרצח הפוליטי הראשון בארץ ישראל 
אברהם תהומי היה סגן מפקד סניף "ההגנה" בירושלים והיה מעורב בחיסולו של המנהיג החרדי יעקב ישראל דה האן בשנת 1924, שנחשב הרצח הפוליטי הראשון בארץ ישראל. תהומי חי באחרית ימיו בהונג קונג. נקדימון ראיין את תהומי בהונג קונג ב-1983 וב-1984 בנושא רצח דה האן. בראיונות עמו, לא הודה תהומי במפורש כי הוא האיש שירה באקדח בדה האן, אך נטל על עצמו את האחריות לביצוע הרצח, שהיה מוצדק בעיניו כמשימה לאומית, שחובה היה לבצעה. לדבריו, המשימה הוטלה עליו על ידי יצחק בן-צבי, יושב ראש הוועד הלאומי, יוסף הכט המפקד הארצי של ההגנה, וזכריה אוריאלי, מפקד סניף ההגנה בירושלים. לעומת זאת, חשף נקדימון מסמך בחתימת תהומי, שבו הוא מאשר את השתתפותו האישית בהתנקשות. בהמשך הקריירה שלו שימש תהומי כאחד ממייסדי האצ"ל והיה למפקדו הראשון.

 פרסים והוקרה 
 פרס סוקולוב לתקשורת הכתובה לשנת 1993, על ספרו "תמוז בלהבות", המתאר את סיפור תקיפת הכור האטומי בעיראק בשנת 1981.
 פרס לחקר ביטחון ישראל מטעם מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים 1995, על מחקרו "חור שחור – ישראל, ארצות הברית, עיראק 1981–1991".
 בשנת 2008 (ה'תשס"ח), ביום העצמאות ה-60 של מדינת ישראל, הוענק לנקדימון תואר יקיר העיר תל אביב על "תרומה ייחודית בתחום העיתונות, התקשורת, הפרשנות, המחקר, העיון והספרות".
בשנת 2010 זכה בתעודת הוקרה מטעם המועצה להנצחת זכרם ופועלם של נשיאי ישראל וראשי ממשלה במשרד ראש הממשלה, על "מפעל חיים מתמשך להנצחת פועלו ומורשתו של ראש הממשלה מנחם בגין". התעודה הוענקה על ידי נשיא המדינה שמעון פרס וראש הממשלה בנימין נתניהו.
בשנת 2012 זכה בפרס מפעל חיים משותף לאגודת העיתונאים בתל אביב, אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב, כ"מי שמצטיין שנים רבות בעשייה עיתונאית ותקשורתית עשירה ומעמיקה. הישגיו לאורך השנים הקנו לו מקום של כבוד בהיסטוריה של מדינת ישראל ובעולם התקשורת, והוא משמש דוגמה לדורות רבים של עיתונאים".
בשנת 2013 זכה בפרס מטעם המועצה להנצחת זכרם ופועלם של נשיאי ישראל וראשי ממשלה במשרד ראש הממשלה, על כתיבת החיבור "חיים הרצוג: מודיעין ודיפלומטיה במדינה בדרך, 1936–1948". הפרס הוענק על הנצחת זכרו של נשיא המדינה השישי חיים הרצוג על ידי נשיא המדינה שמעון פרס וראש הממשלה בנימין נתניהו.
בשנת 2022 העניק לו המרכז העולמי של בני ברית פרס הוקרה על תרומתו "באמצעות העיתונאות, להעמקת ידיעותיו של הציבור הישראלי אודות יהדות התפוצות וליחסי הגומלין בינה לבין מדינת ישראל ותושביה".
בשנת 2024 זכה בפרס ישראל בתחום תקשורת ותקשורת חזותית. שלושת שופטי הפרס, היו"רית עירית לינור, דורון כהן וד"ר נחמן שי, ציינו: "פעילותו העיתונאית רבת השנים של שלמה נקדימון, שהתמקדה בכיסוי עיתונאי ומחקרי בקול מקורי וייחודי הנוגע לפרשיות החשובות בתולדותיה של מדינת ישראל, תרמה רבות לחשיפת האמת והעלאת סוגיות חשובות לקידום העיתונות והתקשורת בישראל".

 חיים אישיים 
נקדימון נשוי לזהבה, בעבר בכירה בפרקליטות מחוז תל אביב, אב לשני בנים. בנו, עורך הדין ישגב נקדימון, משמש היועץ המשפטי לחברת החדשות, ובעברו כיהן לתקופה קצרה כשופט בית משפט השלום רמלה.

ספריו 
 על תולדות היישוב 
דה האן – הרצח הפוליטי הראשון בארץ ישראל (נכתב ביחד עם שאול מייזליש). הוצאת מודן, 1985.
הבנק – יצירתו של בנימין זאב הרצל סיפורו של אוצר התיישבות היהודים. הוצאת מלוא, 2003.

 על תולדות המדינה 
אלטלנה, הוצאת עידנים, 1978 – סיפורה של אוניית הנשק של אצ"ל שעלתה באש תותחי צה"ל, ומלחמות היהודים במהלך מלחמת העצמאות.
לקראת שעת האפס, הוצאת רמדור, 1968 – סיפור תקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים.
אחרי, הוצאת מוקד, 1968 – סיפור חייהם של שישה מבכירי מפקדי צה"ל במלחמת ששת הימים.
סבירות נמוכה, הוצאת רביבים, 1982 – סיפור הרקע למלחמת יום הכיפורים ותוצאותיה.
תמוז בלהבות, הוצאת עידנים, 1986 – סיפור תקיפת הכור האטומי בעיראק בשנת 1981.
תקווה שקרסה - הקשר הישראלי-כורדי 1963–1975, הוצאת משכל, 1996.

ביוגרפיות פרי עטו
 בגין (בשיתוף עם אביעזר גולן), הוצאת עידנים, 1978 – סיפור חיים אלבומי ראשון על חייו ופעליו של מנחם בגין
 לוחם יהודי: חיים הרצוג - חייל ומפקד (בעריכת שלומי חסקי ומיכאל הרצוג), ידיעות ספרים, 2021 – ביוגרפיה של חיים הרצוג

 קישורים חיצוניים 








מכתביו






הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:זוכי פרס סוקולוב
קטגוריה:סגל חרות
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:יועצי תקשורת של ראשי ממשלת ישראל
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:פרשנים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2008
קטגוריה:זוכי פרס צ'צ'יק
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 2024
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לתקשורת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936