חילוניות

חִלּוֹנוּת או חילוניות (באנגלית: Secularism, בצרפתית: Laïcité) היא השקפה הדוגלת בניהול ענייני אנוש בהתבסס על שיקולים נטורליסטיים, ללא מעורבות דת. חילוניות מתבטאת בדרך-כלל בתמיכה בהפרדת דת ומדינה, ובאופן כללי יותר, בשאיפה למזער או להעלים את מעורבות הדת בכל תחום ציבוריLuke W. Galen. The Nonreligious: Understanding Secular People and Societies. Oxford University Press, 2016. p. 22-23. בנוסף, למונח "חילוניות" מגוון רחב של משמעויות, ובאופן הסכמטי ביותר, היא עשויה לציין עמדה המבקשת לקדם את החול בכל הקשר נתון שהואJohn R. Shook, The Oxford Handbook of Secularism. Oxford University Press, 2017. p. 10. חילוניות עשויה להתייחס גם להשקפת עולם נטורליסטית המבקשת להבין את העולם במושגים גשמיים ללא הזדקקות לאמונות טרנסצנדנטיות; לאתאיזם, ועוד.

ישנן מסורות מובהקות של חילוניות ברחבי העולם, שלכל אחת מהן דגשיה ומאפייניה: החל במעורבות חזקה של המדינה להחלשת הדת הממסדית המקומית כבצרפת ובטורקיה, עבור דרך הפרדה חותכת בין הדתות למרחב הפוליטי כבארצות הברית, ועד למחויבות לפלורליזם ולשוויון בין כל האמונות כבהודו. הטיעונים התומכים בחילוניות רבים ומגוונים, החל מהצהרות שהיא מרכיב מכריע במודרניזציה, או שהדת והערכים המסורתיים נחשלים או מפלגים, ועד לטענה שחילוניות היא הדרך היחידה להבטיח חופש דת.

סקירה
שמאל|ממוזער|250px|מוסטפא כמאל אטאטורק, אביה טורקיה החילונית.

התפיסה האירופית של חילוניות, הנקראת 'לאיסיטה', טוענת שהחילוניות היא תנועה החותרת למודרניזציה, ולהתבדלות מערכים דתיים ומסורתיים. בארצות הברית, התפיסה היא שהחילוניות המדינית הגנה על הדת מהתערבות של הממשלה.

את המונח האנגלי "חילוניות" (secularism) טבע הסופר הבריטי ג'ורג' הוליוק ב-1846. הוליוק המציא את המונח כדי לבטא את השקפתו הרואה סדר חברתי הנפרד מהדת, מבלי לבטל או לבקר בצורה פעילה את האמונה הדתית. כאגנוסטיקן מוצהר הוליוק טען כך:

על אף שהמושג היה חדש, הדעות שעליהן היה מבוסס היו קיימות לאורך ההיסטוריה. לדוגמה, שיטתו הפילוסופית של אבן רושד, שכללה הפרדה בין דת לפילוסופיה.

בארי קוזמין מהמוסד לחקר החילוניות בחברה ובתרבות מפצל את החילוניות לשני סוגים: חילוניות חזקה וחילוניות חלשה. לפי קוזמין, "הדוגל בחילוניות חזקה מתייחס לטענות דתיות כלא-לגיטימיות מבחינה אפיסטמולוגית, שאין להן הצדקה על ידי היגיון או ניסיון." לעומת זאת, חילוניות חלשה גורסת כי "בלתי אפשרי להשיג אמת מוחלטת, ולכן ספקנות וסובלנות צריכות להיות עקרונות העולים על הערכים, בשיחה על מדע ודת."

חילוניות מדינית
שמאל|ממוזער|250px|ג'ווהרלל נהרו, אבי החילוניות בהודו.
במונחים מדיניים, החילוניות דוגלת במטרה של הפרדת הדת מהמדינה, היינו אי יצירת קשרים, או פרימת קשרים קיימים, בין הממשלה לדת המדינה, והחלפת חוקים המבוססים על כתבי דת (כמו התורה והשריעה) בחוקים אזרחיים.

החילוניות, לרוב, משייכת עצמה לעידן הנאורות באירופה, וממלאת תפקיד מרכזי בחברה המערבית. עקרון הפרדת הדת והמדינה בארצות הברית וכן ה'לאיסיטה' בצרפת מתבססים על עקרונות החילוניות.

לעיתים, דתות מנסות להשפיע על החלטות פוליטיות או להשיג השפעה או הטבות ספציפיות. נוצרים רבים התומכים במדינה חילונית וסבורים כי לרעיון יש תמיכה בכתבי הקודש, במיוחד בהצהרתו של ישו "תנו מה שלקיסר, לקיסר. ומה שלאלוהים לאלוהים". למרות זאת ישנם פונדמנטליסטים (בעיקר בארצות הברית ובעיקר מהנצרות הפונדמנטליסטית) המתנגדים לחילוניות, וטוענים כי בעת החדשה ישנה אידאולוגיה חילוניות "קיצונית" וכי זה איום על "זכויות הנוצרים" והביטחון הלאומי. הכוחות הדתיים הפונדמנטליסטים העיקריים בעולם המודרני באים מהאסלאם הפונדמנטליסטי ומהנצרות הפונדמנטליסטית, על אף זאת, ישנם מיעוטים דתיים שרואים בחילוניות מדינית חלק מרכזי בשימור זכויות שוות.

ישנן מדינות מוכרות כ"חילוניות חוקתית", כמו צרפת, הודו, קוריאה הדרומית, יפן, טורקיה, וארצות הברית, אך לא לכולן יש צורות ממשל דומות.

חילוניות בתנועה הציונית
על אף שבכל זרמי הציונות הדעות נעות מדעות חילוניות ולפעמים אפילו אנטי-דתיות בציונות הסוציאליסטית עד דעות המנסות לכפות דתיות לאחר נקודה מסוימת (כמו הקמת המדינה, או לחלופין חזון של "מדינת תורה") – לרוב מוסכם כי התנועה הציונית היא חילונית ביסודה כיוון שהיא בוססה על השקפות מתחום החולין, כמו לאומיות, תוך כדי כפירה במסורת ההלכתית בפרהסיא, והעברת הדת אל תחום הפרט. מלבד זאת, על אף שיתוף הפעולה עם האורתודוקסים, בנימין זאב הרצל כיוון אל עבר מדינה חילונית, שבה אנשי הדת לא יתערבו בפוליטיקה: "בענייני המדינה, עם כל ההערכה כלפיהם, אל להם להתערב – פן יביאו עליה קשיים מבית ומחוץ".

התנועה הציונית שילבה בתוכה מרכיבים חילוניים בעיקר, לצד מרכיבים דתיים מסוימים. בזרם הדתי ניכרה התנגדות משמעותית מצד היהדות החרדית, שחששה מהשפעתה החילונית של התנועה הציונית. דגל החילוניות המדינית הורם בעיקר על ידי הציונים הכלליים, גורמים רוויזיוניסטיים-ליברליים וקבוצות סוציאליסטיות. עם זאת, במעמד הקמת המדינה לא אומץ מודל חילוני-מדיני טהור כפי ששאפו גורמים ליברליים. תחת זאת, נוצר מודל שבו גורמים סוציאליסטיים הובילו ניסיון למעורבות ושליטה בנושאי דת, מה שיצר מתחים ועימותים בין דת ומדינה.

בעולם המוסלמי
כתוצאה מחשיפה לרעיונות שרווחו באירופה, התפתחה חשיבה חילונית גם בחלק ממדינות האסלאם בתחילת המאה ה-20. בטורקיה, לאחר הניצחון במלחמת העצמאות הטורקית (1919–1923), השיק מוסטפא כמאל אטאטורק מודרניזציה חילונית ששימשה מודל למנהיגים פוליטיים אחרים בעולם המוסלמי. אחד ההוגים החילונים הבולטים בעולם המוסלמי היה עלי עבד א-ראזיק, אשר ב-1925 פרסם את ספרו "האסלאם ויסודות השלטון" (אל-אסלאם ואל-חוכם'' ), בו טען כי מותר למוסלמים לבחור באופן חופשי את שיטת השלטון שלהם, מאחר שמוחמד לא הקים מערכת כזו והקוראן והסונה לא סיפקו כל הנחיות לכך.

חברה חילונית
שמאל|ממוזער|250px|בחברות חילוניות, אף באלו שבהן רב מספר האנשים הדתיים (בייחוד ארצות הברית), הדת היא עניין וולונטרי ואישי.
חברות מערביות מודרניות בדרך כלל נחשבות כחילוניות, בגלל חופש הדת הכמעט מושלם (אדם יכול להאמין בדת כלשהי, בכמה דתות או באף דת, ללא שום אפליה משפטית או חברתית), כולל האמונה הכללית שהדת בסופו של דבר לא מתקשרת להחלטות פוליטיות ולחיי היום-יום. אף על פי כן, ההשקפות המוסריות שנובעות ממסורות דתיות עדיין חשובות מבחינה פוליטית בחלק מהארצות הללו, כמו קנדה, צרפת, טורקיה וארצות הברית.

בחלק מהן, התייחסויות דתיות נחשבות לא במקום בפוליטיקה השלטת. לדוגמה, אחד מהראשונים שזיהו את טבעה של החברה החילונית, די אל מונבי, מאפיין את החברה החילונית כך:
מסרבת להתמסר כליל להשקפה אחת על העולם ותפקידו של האדם בו.
אינה בהכרח הומוגנית, אך פלורליסטית.
היא סובלנית, וזה מגדיל את מעגל ההחלטות הפרטיות.
בעוד שלכל חברה יש מטרות משותפות, מה שמרמז שחייבים להחליט על דרך לפתירת בעיות, ומסגרת דומה לחוק; בחברה חילונית זה מוגבל ככל האפשר.
לפתירת בעיות ניגשים ברציונליות, תוך כדי בחינת עובדות. החברה החילונית אומנם לא מציבה מטרה ראשית, אבל עוזרת לחבריה להגשים את מטרותיהם.
החברה החילונית היא חברה ללא תדמית רשמית. וללא שאיפה דומה לסוג התנהגות מסוים עם יישום אוניברסלי.

שאיפות חיוביות מאחורי החברה חילונית:
כבוד עמוק לפרט ולקבוצות קטנות שאליהן הוא משתייך.
שוויון לכל האנשים.
צריך לעזור לכל אדם לממש את המצוינות הפרטית שלו.
שבירת החומות בין מעמדות חברתיים וכתות.

בסוציולוגיה המודרנית, שנולדה ממשבר לגיטימציה לדמויות סמכות דתיות מערביות מסורתיות, אמיל דורקהיים עסק בשאלת הסמכות בחברות שעברו חילון ועם החילון כתהליך חברתי והיסטורי. עם אנשי האקדמיה שעבודתם עזרה להבנה של דברים אלו נמנים די אל מונבי, מקס ובר, קארל ל. בקר, מ. ה. אברמס, קארל לווית', פיטר ל. ברגר ופול בניצ'ו.

חילוניות יכולה להיות גם אידאולוגיה חברתית שבה הדת ואמונות על-טבעיות לא נראות חשובות להבנה של העולם ובמקום זה מופרדות מעניינים של הסקת מסקנות והיגיון. במובן הזה, החילוניות יכולה להיות קשורה בקידום של מדע, היגיון, וחשיבה נטורליסטית.

חילוניות כזו היא חילוניות אידאולוגית, שיונקת את שורשיה מהפילוסופיה של המחשבה החופשית ומהתבונה לצד התרכזות בענייני העולם הזה. ברוך שפינוזה לדוגמה דרש בכל תוקף חירות מחשבתית, ודרש חופש דת וחופש מדת. למרות זאת, התעוררות האידאולוגיה החילונית המודרנית החלה בעיקר לאחר הפצת הספר עידן התבונה של תומאס פיין.

חילוניות יכולה להיות צידוד בכל סוגי החילוניות, או בסוג אחד בלבד. כלומר, אדם שמצדד בחילוניות במובן אחד, יכול שלא לצדד בחילוניות במובן אחר. חילוניות אינה קשורה לאתאיזם; בין המצדדים בחילוניות יש דתיים רבים (כמו רבים מהאבות המייסדים של ארצות הברית), בעוד שיש אתאיסטים שמקבלים את השפעת הדת ומוסדותיה על הממשלה או על החברה. החילוניות היא אחד הרכיבים המגדיר עמדה חילונית הומניסטית פוליטית וחברתית.

חלק מהחברות, כמו החברה הישראלית, הן חילוניות כחלק מהתקדמות חברתית, ולא כתוצאה ממעשים של תנועה חילונית מסוימת; תהליך זה נודע גם כחילון.

אתיקה חילונית
ג'ורג' הוליוק בפרסום מ-1896 הגדיר חילוניות כך:

ראו גם
 הומניזם חילוני
 אתאיזם
 פוסט-חילוניות

לקריאה נוספת
 יוכי פישר (עורכת), חילון וחילוניות: עיונים בין־תחומיים, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015.
 יוכי פישר ועידו הררי (עורכים), חילוניות: הגות, מחקר, ביקורת''', מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2025.
 Andrew Copson, Secularism: A Very Short Introduction, Oxford University Press, 2019. מסדרת מבואות קצרים מאוד.
 Phil Zuckerman (ed.), John R. Shook (ed.), The Oxford Handbook of Secularism, Oxford University Press, 2017.

קישורים חיצוניים

 ?Qu'est-ce que la laïcité באתר ממשלת צרפת.
 Secularism explained באתר החברה החילונית הבריטית.



ביאורים

הערות שוליים

*
קטגוריה:פילוסופיה מדינית
קטגוריה:יחסי דת ומדינה