נס פך השמן

נס פך השמן הוא סיפור המובא בתלמוד הבבלי ובמקורות נוספים, כאחד מהניסים שהתרחשו בתקופת מרד החשמונאים וכאחת הסיבות העיקריות להדלקת נרות בחג החנוכה וחגיגתו למשך שמונה ימים לדורות.

לפי הסיפור, התרחש הנס סמוך לאחר שחרור בית המקדש השני במרד החשמונאים, בשנת 164 לפנה"ס, והוא מתאר כיצד נמצא פך שמן טהור, שכמותו אמורה הייתה להספיק להדלקת המנורה למשך יום אחד, אך הספיק להארת מנורת המקדש לשמונה ימים.

תיאור הנס
ממוזער|250px|פך שמן
ברייתא בתלמוד הבבלי מסבירה מדוע בחנוכה שמונה ימים אסורים בתענית:

כאשר היוונים הגיעו לבית המקדש, הם טימאו את כל השמנים שהיו בו. כאשר החשמונאים כבשו את ירושלים וביקשו לחדש את העבודות בבית המקדש, אשר כללו את הדלקת המנורה, הם חיפשו שמן טהור להדליק איתו את המנורה, אולם מצאו רק פך של שמן טהור, שהיה סגור בחותם הכהן הגדול. בפך הייתה כמות מספקת רק להדלקת יום אחד, אולם אירע נס, והשמן הספיק להדלקת המנורה שמונה ימים. לזכר נס זה, חוגגים את חג החנוכה במשך שמונה ימים. שמונת הנרות רומזים לשמונה הימים של חנוכה ולא לנרות המקדש, שהיו שבעה במספר.

סיפור נס פך השמן וטעמים אחרים לקביעת חג החנוכה לשמונה ימים
סיפור נס פך השמן נזכר רק בברייתא בתלמוד הבבלי. הוא אינו נזכר במקורות הקדומים המתארים את חנוכת המקדש או מרד החשמונאים, כלומר ב או בכתבי יוסף בן מתתיהו, וגם לא בתוספת לתפילה של חג החנוכה ("על הנסים"). הוא גם לא נזכר במדרשים ופיוטים ארץ ישראליים קדומים, עד סוף המאה השמינית, וכנראה הסיפור לא היה מוכר בארץ ישראל בתקופה זו. מאוחר יותר נזכר גם בסכוליון למגילת תענית. סיפור המעשה מובא גם במגילת אנטיוכוס ובמקורות מאוחרים יותר.

ספר מכבים א', שנכתב רק כמה עשרות שנים לאחר האירוע, מתאר את טיהור המקדש בהנהגת יהודה המכבי, במהלכו עשו הכהנים "כלי קודש חדשים, הביאו את המנורה... העלו את הנרות אשר על המנורה והם האירו בהיכל". הספר מציין כי יום חנוכת המקדש, כ"ה בכסלו, היה היום "אשר טמאוהו הגויים", וכי "שמונה ימים חגגו את חנוכת המזבח". לאחר מכן "יהודה ואחיו וכל קהל ישראל קבעו לחוג את ימי חנוכת המזבח במועדם בכל שנה ושנה שמונה ימים". בספר מכבים ב' מצוינת הסיבה לשמונה ימי החגיגה - לשם ציון חג הסוכות, אשר לא נחגג כראוי עקב המלחמה. יוסף בן מתתיהו הולך בעקבות ספר מכבים א ומציין כי שמונת הימים שנקבעו לדורות, הם כנגד הזמן שארכו החגיגות המקוריות בירושלים לרגל חנוכת המקדש.

אחת ההשערות למקור סיפור נס פך השמן היא שהוא בפולחן האש הזורואסטרי. סיפור דומה על אש ניסית במקדש בירושלים, מופיע בספר מקבים ב' בתוך הקשר זורואסטרי-פרסי מובהק. לפי הטענה, ייתכן שהסיפור בספר מקבים ב' מקיים זיקה לנס פך השמן. נס פך השמן מופיע לראשונה רק בתלמוד הבבלי שהתחבר תחת שלטון הפרסים, ועל כן ייתכן שהושפע מהדת הזורואסטרית השלטת באותה תקופה.

 הדיון על יחסם של חז"ל לחשמונאים 
המקורות והידיעות על החשמונאים בספרות חז"ל מועטות מאוד. על רקע מיעוט מידע זה, בולט סיפור נס פך השמן כתיאור כמעט יחידי בספרות חז"ל לרגע השיא של המרד החשמונאי, אשר נקבע בו חג לדורות. 

פרופסור אהרן אופנהיימר באחת ההרצאות שלו העלה את הרעיון שחז"ל לא אהבו את סילוקו של הכהן הגדול על ידי החשמונאים ומינוי עצמם לתפקיד. משום כך מופיע הביטוי חותם כהן גדול. כאמור, הסיפור נכתב שנים רבות אחרי שהחשמונאים התייוונו בעצמם, ובסופו של דבר בגלל סכסוכים פנימיים הודחו וחוסלו על ידי הורדוס שהחזיר את הכהונה הגדולה לאוליגרכיה הישנה. ייתכן וזו אחת הסיבות לכך שחג החנוכה איננו חג מדאורייתא ואין בו יום שבתון, 

אחת ההשקפות הרווחות במחקר ביחס למאורע זה, היא שמדובר בניסיון של חז"ל לטשטש את זכר החשמונאים. מחזיקי דעה זו סוברים שחז"ל המירו את המציאות ההיסטורית של מרד החשמונאים באנקדוטה ואת הניצחון האנושי החליפו בנס שלא כולל את זכר החשמונאים.

באמצע המאה ה-20, חל שינוי בגישת המחקר, וחוקרים יהודים בני דור התחייה עסקו במציאת תימוכין לכך שחז"ל הזדהו עם בית חשמונאי. לדעת חוקרים אלה, ניסוח המעשה ואופיו הושפע ממקור החומרים הללו - מגילת תענית; ומטרתם - מתן הסבר לכך שמדובר בחג בן שמונה ימים.

בנוסף מוסבר הקשרו של המקור בחז"ל על נס פך השמן, כהסבר מדוע חג החנוכה נותר לדורות ולא בטל בעוד שמועדים נוספים שהיו בימי בית שני ונקבעו גם הם לציון ניצחונות בית חשמונאי כן בטלו לאחר החורבן.

קושיית הבית יוסף

התיאור התלמודי של הנס כטעם לחגיגת שמונת ימי החנוכה, גרם לחכמי ההלכה לדון בשאלה, המפורסמת בתור קושייתו של הבית יוסף, מדוע חוגגים בחנוכה שמונה ימים, הרי ביום הראשון המנורה דלקה בדרך הטבע, והנס התרחש רק במשך שבעה ימים? לשאלה זו ניתנו תשובות רבות, ביניהן התשובות הבאות:
 ביום הראשון חוגגים לזכר הניצחונות הצבאיים במרד החשמונאים, ויתר הימים הם לזכר נס פך השמן.
 על מנת לחסוך בשמן השתמשו הכהנים בכל יום בשמינית מהשמן, וכך בכל יום התרחש נס, בכך שהמנורה דלקה כל הלילה, למרות כמות השמן הקטנה.
 חוגגים יום אחד לזכר עצם מציאתו של פך השמן.
 בכל אחד מהימים (החל מהיום הראשון), לאחר מילוי הנרות נחסרה מפך השמן רק שמינית מהכמות שנמזגה, כך שכבר ביום הראשון אירע נס.

לקריאה נוספת
 אפרים צורף, "הרמב"ם, המהר"ל והרב קוק על נס פך השמן", בשדה חמ"ד, טו (תשל"ב), 155–157.
 ישראל רוזנסון, "נסים ושמן: על כמה מקבילות של נס פך השמן ומשמעותן", מחקרי חג, 11 (תש"ס), 24–31.
 יובל שרלו, "חנוכה: נס פך השמן ונס הניצחון במלחמה", האומה, 176 (תש"ע), 14–22.
גדליה אלון, 'ההשכיחה האומה וחכמיה את החשמונאים?', מחקרים בתולדות ישראל, א, תל אביב, תשי"ז, עמ' 15–25.


קישורים חיצוניים
 ברוך שלום הלוי אשלג, נס החנוכה, מאמרי שלבי הסולם - על פי סדר פרשות השבוע, תשמ"ז, מאמר ז', באתר קבלה לעם

 אברהם אוחיון, נס פך השמן ודרך הטמעתו בהלכה, שאנן, י"ט (תשע"ד), 47–60

 מקבץ מקורות המציג את הפנים השונות של נס החנוכה  באתר מדרשת


 בצלאל פינסקר, חותמו של כהן גדול, באתר טרשים

 הערות שוליים 

קטגוריה:חנוכה
קטגוריה:מיתולוגיה יהודית
קטגוריה:בית המקדש
קטגוריה:נסים ביהדות