אירוס הנגב

אִירוּס הַנֶּגֶב או אִירִיס הַנֶּגֶב (שם מדעי: Iris mariae) הוא מין צמח בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוסי ההיכל.

אירוס הנגב תואר בשנת 1891 על ידי הבוטנאי ויליאם בארבי (Barbey).
 מאפיינים 
אירוס הנגב אנדמי לאזור דרום ישראל ומצריים, הוא גדל בחולות מרכז ומערב הנגב עד אל עריש בחצי האי סיני ואף מדבר גללה (מדבר סואץ) . זהו המין הדרומי והמדברי ביותר בקבוצת אירוסי ההיכל. הצמח נמוך, העלים מכחילים, צרים וכפופים. גובה גבעול הפריחה הוא 10–35 סנטימטרים. גודל הפרח עד 12 סנטימטרים, וצבעו סגול בגוונים שונים. עלי העטיף החיצוניים כהים מהפנימיים, ובבסיסם כתם כהה. השערות בתוך הפרח אינן צהובות כמו באירוסי היכל אחרים אלא שחורות או סגולות. הפריחה בפברואר-מרץ בהתאם למזג האוויר. קני השורש האדמדמים מתפשטים ויוצרים קבוצות של עשרות פרחים.

הצמח לא נמצא בשטח של שמורת טבע ולכן נפגע עקב עקירה בידי אנשים ופעולות פיתוח שונות. כמו כן דורבנים נוהגים לחפור ולאכול את קני השורש של הצמח.

ככל שאר אירוסי ההיכל אירוס הנגב הוא פרח מוגן.
ממוזער|אירוס הנגב על בול יום העצמאות ה-22, 1970|120px
 גלריה 

לקריאה נוספת
 מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1891
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם בארבי
קטגוריה:אירוסיים
קטגוריה:ארץ ישראל: אירוסיים
קטגוריה:אירוסי ההיכל
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים סגולים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:הנגב: הצומח