יהדות לבנון

שמאל|ממוזער|300px|תלמידים יהודים בלבנון (1970)
יהדות לבנון הייתה קהילה יהודית מהקטנות ביותר במזרח התיכון. מאז עליית המתח הבין-עדתי בלבנון, החלה הגירה המונית של היהודים מן המדינה, ובשנות האלפיים הקהילה כמעט חדלה להתקיים. נכון לשנת 2023, נותרו בין 20 ל־40 יהודים ברחבי לבנון.

היסטוריה
העת העתיקה
חלקים מלבנון נשלטו על ידי ממלכת ישראל המאוחדת, ממלכת ישראל, החשמונאים ובית הורדוס. בזמנים מסוימים חיו בהר החרמון בני שבט מנשה, ובמרגלות הר החרמון חיו בני שבט נפתלי, ובחופים הדרומיים של לבנון חיו בני שבט אשר.

החל מהתקופה הסלאוקית קיימות עדויות על התיישבות יהודים בערים צור וצידון לחופיה הדרומיים של לבנון.

עם חורבן בית המקדש השני ולאחר מרד בר כוכבא, לבנון ובעיקר ביירות הפכה לעיר מעבר ליהודים הרבים שהוגלו מממלכת יהודה.

מהמאה השביעית עד למאה החמש עשרה קיים מידע מועט על יהדות לבנון. המחבר הערבי אל־באלדהורי מספר כי הח'ליף מועאויה הראשון (661-680) הקים קהילה יהודית בעיר טריפולי, וקהילה נוספת נוסדה ב־922 בעיר צידון, שבקרבתה נמצא קבר המזוהה עם הנביא צפניה, אשר הפך לאתר עלייה לרגל ליהודים ולמוסלמים.

 ימי הביניים 

העת החדשה

מצבם של היהודים בלבנון היה טוב יחסית למדינות מוסלמיות במזרח התיכון, בזכות מיעוט המוסלמים בארץ וקשרי היהודים עם בני העדות הלא־מוסלמיות. בתקופה בה הנוצרים היוו בלבנון רוב מוחלט היה מצב היהודים טוב, אולם עם העלייה בשיעור המוסלמים בקרב אוכלוסיית לבנון עלתה האלימות כלפי היהודים. יהודי הר הלבנון שמרו על קשר עם הדרוזים ואלו הגנו עליהם מפני פורעים. יהודי ביירות לעומת זאת שמרו על יחסים עם הנוצרים המרונים. בביירות, הקימו היהודים מיליציה שהורכבה מלוחמים נוצרים ומומנה על ידי היהודים, ופעלה בעיקר ברובע היהודי בביירות והגנה על היהודים מתקיפות.

בשנת 1492 הגיעו ללבנון יהודים ממגורשי ספרד כמו לכל שאר חלקי האימפריה העות'מאנית.

 התקופה העות'מאנית 
ב־1710 הגיעו להר הלבנון חמישה יהודי מהמגרב שיוצרים קהילה מוגרבית בהרי השוף. הקהילה התפזרה ב-1848 לאחר עלילת דם ומרבית חבריה עברו לצידון. ב־1893 מכרה הקהילה את בית הכנסת שלה בדיר אל-קמר.

המאה ה-19 הביאה עמה שינויים משמעותיים בקהילה היהודית בצידון. עד שנת 1830 מנתה הקהילה כ-25 משפחות, רובן של סוחרים דוברי ערבית, אשר מנהגיהן היו דומים לאלו של יהודי ארץ ישראל. החל משנת 1850 חלה התרחבות בקהילה, עם הגעתם של יהודים מוגרביים, אשר ישבו בתחילה בהרי השוף שמעל ביירות, והיגרו לצידון ולביירות על רקע החרפת המתחים בין הדרוזים למרונים והמלחמה שבאה בעקבותיהם בשנת 1860. היהודים המוגרביים, הנהיגו גידול הדרים בשולי העיר צידון. בית כנסת חדש הוקם בשנת 1860, כדי לתת מענה לצורכי הקהילה ההולכת וגדלה.

בספר שפורסם בשנת 1847 מתאר המיסיונר הסקוטי ג'ון וילסון כמה קהילות יהודיות שבהן פגש במהלך מסעותיו בלבנון. אחת מהן הייתה קהילת חאצביא, אשר לדבריו הייתה בעלת רקע ספרדי ומנתה כ-100 נפש. על פי עדות בני הקהילה עצמם, כל חבריה נולדו במקום, למעט אדם אחד שנולד בעכו; אבותיהם, אשר הגיעו ברובם מאוסטריה, השתקעו באזור ואדי אל-תים כ-100 שנה קודם לכן. וילסון מציין כי מרבית בני קהילת חאצביא עסקו במסחר, ורק מיעוטם היו בעלי עסקים, וכי הקהילה נזקקה לספרים בעברית. מנהיג הקהילה, אברהם בן דוד, שימש גם כשוחט, מורה וחזן. וילסון מתעד גם את הקהילה היהודית בצידון, אשר להערכתו מנתה בין 350 ל-400 נפש, וגם היא הייתה כולה ממוצא ספרדי. הקהילה החזיקה בית ספר אחד, שבו לימדו שלושה מורים ולמדו ארבעים תלמידים. על פי דיווחיו, היו ברשות הקהילה עשרים וחמישה ספרי תורה, שאחד מהם נחשב כבן חמש מאות שנה. מנהיג הקהילה היה יששכר אבולעפיה.

ב־1830 חיו בביירות כ־200 יהודים וב-1840 575 יהודים. ביוזמת הברון רוטשילד עברו חלק מיהודי חאצביא למושבה ראש פינה בשנת 1888. הברון רוטשילד גם מימן את שיפוץ בית הכנסת בחאצביא ואת שכרו של מורה יהודי לבני הקהילה.

תחילת המאה ה-20

ב־1911, היגרו לביירות יהודים מיוון, מסוריה, מעיראק ומטורקיה והקהילה שם גדלה לכ־5,000 איש. ב-1917 היו בלבנון 3,000 יהודים. הקהילה היהודית פרחה תחת המנדט הצרפתי. היהודים חברו למפלגת הפלנגות הנוצריות והשתתפו ביסוד לבנון הגדולה כמדינה עצמאית ב־1920.

הקהילה היהודית בלבנון התחלקה לשלושה זרמים מרכזיים: הציונים, ה"מתמערבים" שהיו בעלי אוריינטציה-תרבותית צרפתית והמשכילים אשר היו בעלי אוריינטציה תרבותית ערבית. בתקופה זו פעלו בלבנון שני עיתונים יהודיים: ״אל־עלאם אל־אשראילי״ (של זרם המשכילים) בערבית, ו״לֶה קוֹמֶרְס דוּ לֶוַואן״ (בצרפתית: Le Commerce du Levant), כתב עת כלכלי בשפה הצרפתית שפעיל בבעלות לא יהודית.

הקהילה היהודית התרכזה בעיקר בוואדי אבו ג'מיל, הרובע היהודי במרכז ביירות (שם נמצא בית הכנסת מגן אברהם), ובראס ביירות, רובע גדול במערב העיר. יהודים התגוררו גם בהרי השוף, בדיר אל־קמר (שם נמצא בית הכנסת דיר אל־קמר), בעאליי, בבחמדון, בצידון ובחאצביא.

במפקד אוכלוסין שערכה צרפת ב־1921 טרם סיום עבודת ועדת ניוקומב-פולה שהתוותה את הגבול בין המנדט הצרפתי לבריטי, וכללה בשטחה את מטולה וכפר גלעדי שקיבלו אזרחות לבנונית. לאחר סיום סימון הגבול עברו יישובים אלה לשטח המנדט.

בין השנים 1921–1923 כיהן כרבה הראשי של הקהילה הרב שלמה טאג'ר, שהחליף את הרב הישיש יעקב יוסף הכהן טראב מסלתון, שבשל גילו התקשה להתמודד עם השינויים שעברו על הקהילה בעקבות הכיבוש הצרפתי. הרב טאג'ר הודח ב-1923, בעקבות עלייתם של הזרמים הלא-ציוניים להנהגת הקהילה, ואת מקומו ירש הרב שבתי בחבוט, עד פטירתו ב-1948. הרב בן ציון ליכטמן, מחבר ה"בני ציון", הגיע בשנת ה'תרצ"ב (1932) מירושלים לביירות, כדי לשמש בה כשוחט ובודק, ולאחר שהוכרה גדלותו, מונה לכהן כמורה צדק, אב בית הדין והרב הראשי לקהילת האשכנזים שהייתה בעיר, ואחר פטירת הרב בוחבוט מונה לכהן כרב כל יהודי לבנון, ובנוסף כרב בית הכנסת האשכנזי שהיה בעיר, עד שחזר לישראל בשנת ה'תשי"ט (1959).

בשנות ה-40 של המאה ה-20
לאחר כניעת צרפת והקמת משטר צרפת של וישי, בתחילת מלחמת העולם השנייה, קיבל משטר וישי, ביולי 1940, גם את השליטה בלבנון, והחל מסייע למדינות הציר. עקב כך פלשו כוחות בעלות הברית ובהם הצבא הבריטי, צבא צרפת החופשית וכוחות ממושבות בריטניה והדומיניונים ללבנון, במסגרת המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה. בפלישה זו השתתפו גם שתי פלוגות של הפלמ"ח אחת בפיקוד משה דיין והשנייה בפיקוד יגאל אלון. ביולי 1941, כוחות משטר צרפת של וישיי בלבנון נכנעו. לבנון עברה לשליטת אנשי צרפת החופשית, שקיימו יחסים טובים עם הסוכנות היהודית, והם אפשרו מעבר חופשי בין ארץ ישראל ללבנון (ביולי 1942 אף הושלם קו הרכבת הישיר בין חיפה לביירות). בספטמבר 1941 ביקר כתב עיתון הצופה אברהם אלמליח בביירות ודיווח שמצב הקהילה טוב. אנשי הקהילה סיפרו שהגנרל אנרי פרנאן דנץ, איש משטר וישי, תכנן ליישום את חוק מעמד היהודים הצרפתי בלבנון, כמה ימים לפני שהובס.

הגנרל הצרפתי ז'ורז' קאטרו כונן בלבנון שלטון מדיני עצמאי-למחצה, ובדצמבר 1941 הוקם פרלמנט בו גם נציג לקהילה היהודית. ביולי 1944 נבחרת מכבי ארץ ישראל השתתפה בטורניר כדורגל בביירות, בו שיחקה מול שתי קבוצות מקומיות, שבאחד המשחקים אורח הכבוד היה ראש ממשלת לבנון. את הקבוצה אירח מועדון "מכבי ביירות". בנוסף האוניברסיטה האמריקנית בביירות משכה אליה רבים מבני היישוב בארץ ישראל, וכל שנה למדו בה כ-200 סטודנטים מבני הארץ ויהודים רבים מבני הקהילה.

בשנים אלו שימשו יהודי לבנון כחוליה מקשרת ליהודי ארץ ישראל. הם סייעו להברחת יהודים דרך גבול הצפון אל יישובים יהודים בגליל, בעיקר לאחר סגירת שערי הארץ על ידי הבריטים.
בשנת 1947 היו בלבנון 6,000 יהודים.
בקיץ 1947, הארכיבישוף של העדה המרונית בלבנון, הביעה תמיכה בהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, בתצהיר ששלח לוועדת אונסקו"פ.

בינואר 1948 עוד שהוו בלבנון כ-20 סטודנטים מארץ ישראל שלמדו באוניברסיטה האמריקנית אך הם התבקשו לעזוב.

אחרי 1948
ממוזער|250px|בית העלמין היהודי בביירות, לבנון (2008)
ב־1948, עם קום מדינת ישראל, כ-1,000 מיהודי סוריה, עברו ללבנון. יהדות לבנון מנתה כ-10,000 יהודים, רובם גרו בביירות, בשכונת ואדי אבו ג'מיל. בנוסף הייתה קהילה של כמה מאות יהודים בצידון וקהילה קטנה של מספר משפחות בטריפולי.

לאחר הקמת המדינה ועד מלחמת האזרחים בלבנון היו יחסי ישראל-לבנון קורקטיים, הותר לאזרחים לבנונים להיכנס לישראל דרך מעבר ראש הנקרה לביקורי משפחות, וצלינות. תחילה הותירה לבנון ליהודים לעלות לישראל ישירות מלבנון, אך אחר כך נאסר על אזרחים יהודים לבקר בישראל מחשש שיגוייסו כמרגלים בידי ישראל.⁩ בין היהיודים הבולטים שעלו לישראל היה צמד אמל וסלים שאוקי.

ב-1959 דיווח המכון לעניינים יהודיים של הקונגרס היהודי העולמי כי לבנון היא המדינה היחידה מבין 11 מדינות מוסלמיות במזרח התיכון שלא הפלתה את היהודים לאחר קום המדינה. יהודים גם יכלו לרכוש קרקעות בכל רחבי המדינה ללא הגבלה.

לבנון לא נטלה חלק במלחמת ששת הימים או במלחמת יום הכיפורים. לפני מלחמת ששת הימים, במהלך חודש מאי 1967, פעלה לבנון למנוע את המלחמה בתיווך צרפתי. ב-2 ביוני הודיעה לבנון שלא תיכנס לברית הגנה עם מצרים כפי שעשתה ירדן. שבוע לאחר המלחמה העבירה ישראל ללבנון אזהרה שיש כוונה לפגוע בקהילה היהודית בביירות, בעקבות הניצחון הישראלי. וממשלת לבנון שלחה כוחות משטרה להגן על הרובע היהודי. לאחר המלחמה נחשף כי רמטכ"ל צבא לבנון סירב לתקוף את ישראל, למרות פקודה שקיבל מראש הממשלה המוסלמי רשיד כראמי, ושהמנהיגים המרונים פואד שהאב, כמיל שמעון ופייר ג'ומאייל ביקרו בפריז, לונדון ווושינגטון לפני המלחמה, והשיגו ערבות לשלמות הטריטוריאלית של לבנון. בנוסף הועברו מקו הגבול עם ישראל קצינים שהושפעו מהתעמולה הערבית והיו להוטים לתקוף. ב-22 ביוני 1967 הודיעו מנהיגי הפלנגות שעל לבנון להיות מדינה נייטרלית. לאחר המלחמה חזרה כלכלת לבנון לשגשג תוך זמן קצר.

בראשית שנות הששים חיו בלבנון כ־9,000 יהודים. עם השנים גברה הגירתם מהמדינה, בעיקר לקנדה, ארצות הברית וברזיל. בשנת 1968 נותרו בלבנון 3,000 יהודים. גל ההגירה של יהודים מלבנון החל לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר תוך זמן קצר עזבו כ-5,000 יהודים. הניצחון הישראלי במלחמה והמשבר הכלכלי שפרץ בעקבותיה הביא לעליה בעוינות ליהודים במדינה.

ב-1971 נחטף בביירות בידי סוכנים סורים מזכיר הקהילה היהודית הלבנונית, פרופסור אלברט אליה, בן ה־69. הוא הוחזק בדמשק, והוצא שם להורג. כשהחלה מלחמת האזרחים בלבנון, ב-1975 נשארו בקהילה היהודית רק כ־1,800 נפש. במהלך הקרבות בין המוסלמים והנוצרים נפגעה קשה שכונת ואדי אבו ג'מיל, שהייתה קרובה לאזור החיץ בין האזורים שבשליטת המוסלמים לאזורים שבשליטת הנוצרים, ורבים מהיהודים נטשו אותה. באפריל 1976 דווח כי נותרו רק 400 יהודים בלבנון.

מלחמת לבנון הראשונה ואחריה

בתחילת מלחמת לבנון הראשונה, ב-1982 חמושים מטעם יאסר ערפאת שהו בבית הכנסת מגן אברהם, וכתוצאה מכך הוא הופצץ על ידי חיל האוויר הישראלי מתוך הנחה שהוא משמש מחסן נשק פלסטיני. אדם אחד נהרג.

בספטמבר 1982, בזמן מלחמת לבנון הראשונה, נערך מפגש מרגש בבית הכנסת מגן אברהם, בין לוחמי צה"ל לבין יהודי הקהילה בביירות. את המפגש יזם יצחק מרדכי (אלוף במיל) והצטרף אליו חייל בשם אייזיק בלילה אשר נולד בביירות וחזר אליה כחייל ישראלי.

בשנים 1984–1986 רצח חזבאללה שבעה עד אחד עשר ממנהיגי יהדות לבנון.

ב־1 בינואר 1988 נמצאה בבירות גופתו של יצחק טוב, יהודי שנרצח בידי טרוריסטים (״יובל לישראל״ מאת חיים יבין).

ב־1991 נותרו מספר יהודים מצומצם ברחוב ואדי אבו ג'מיל בביירות, שנבנה מחדש לאחר המלחמה. יהודים שהתגוררו ברובע עברו לערים אחרות בלבנון או היגרו למדינות שונות. עבודות לשיקום בית הכנסת מגן אברהם החלו ב־2009 והסתיימו ב-2012 בתמיכת ממשלת לבנון ומכספי תרומות של יהודים יוצאי לבנון המתגוררים בשווייץ.

כיום נותרו בלבנון כ־150–60 יהודים בלבד. הם אינם מקיימים חיי קהילה בולטים ואין להם רב, אך קיים אחראי על שימור התרבות היהודית, לרבות תחזוקת בית העלמין היהודי. בית הכנסת דיר אל־קאמר אינו פעיל מחשש לביטחון המתפללים, אך הם זוכים להגנה מראש העיר דורי שמעון.

יהודי לבנון הקימו קהילות מצליחות בערים שבהן התיישבו בעולם, כמו ניו יורק, מונטריאול, מקסיקו, סאו-פאולו בברזיל ועוד. בין השמות הבולטים של יוצאי הקהילה, משפחת הבנקאים ספרא, אשר החלו בעסקי הבנקאות בביירות ומשם התרחבו בעסקיהם לכל העולם. קהילות יהודי לבנון בדרך כלל משולבות עם קהילות יהודי סוריה (שכן רבים מיהודי לבנון הגיעו אליה מסוריה).

דמויות בולטות בקהילה היהודית בלבנון
נשיאי הקהילה היהודית
עזרא ענזרות עד 1910
יוסף ד' פרחי 1910–1924
יוסף דישי ביי 1925–1927
יוסף ד' פרחי 1928–1930
סלים הררי 1931–1934
יוסף ד' פרחי 1935–1938
יוסף דישי ביי 1939–1950
יוסף עטייה 1950–1976
יצחק ששון 1977–1985, בשנת 1985 נחטף יחד עם הרופא אלי חלק, על ידי החזבאללה. רק לאחר שלוש עשרה שנים הוגדר יצחק ששון כמת (ראו רצח מנהיגי יהדות לבנון (1984–1986)
ראול מזרחי 1985, נחטף ונרצח גם הוא על ידי החזבאללה
יוסף מזרחי 1986
יצחק ארזי 2005–2023
סמו בכר 2024 - מכהן

סגן נשיא וגזבר ראשי
 יוסף בלילה 1920–1932
 יעקב בלילה 1933–1934

רבנים ראשיים
רבני הקהילה היהודית בלבנון בין השנים 1908–1978:
נסים יהודה דנון 1908–1909
 יעקב יוסף הכהן טראב מסלתון 1910–1921
שלמה טאג'ר 1921–1923
שבתי בוחבוט 1924–1948
בן ציון ליכטמן 1932–1959
יעקב עטייה 1949–1966
שחוד (שאול) שרים 1960–1978

ראו גם
הפליטים היהודים ממדינות ערב
העלייה ההמונית

לקריאה נוספת
מיכה בר עם, אתרים יהודים בלבנון—קובץ צילומים מראשית שנות השמונים של אתרים יהודים בלבנון ושל אחרוני היהודים בה של הצלם מיכה בר עם, הוצאת אריאל, תשמ״ד 1984, ירושלים
Salameh, F. Lebanon´s Jewish Community - Fragments of Lives Arrested, Palgrave 2019
ד"ר איציק (אייזיק) בלילה - הכנס הבינלאומי של יהודי לבנון, 2019.
Kirstein E. Schultze, The Jews of Lebanon between coexistence and conflict, 2008

קישורים חיצוניים
 אתר המוקדש ליהדות לבנון




 שְׁלומִי רֵייסְקִין, ביבליוגרפיה על יהודי לבנון באתר "דעת"

 אתר עילי - עמותת יהודי לבנון בישראל. https://web.archive.org/web/20140512215258/http://www.ilai.media-sb.co.il/

 כארז בלבנון - מסורת יהודי לבנון



הערות שוליים

*
לבנון
לבנון
קטגוריה:לבנון: קבוצות אתניות