אפקט מוצרט

אפקט מוצרט הוא מונח מהפסיכולוגיה הפופולרית, המתאר את ההנחה שלפיה האזנה לסוגים מסוימים של מוזיקה, ובפרט מוזיקה קלאסית, ובמיוחד כזו מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט, עשויה לשפר את הביצועים הקוגניטיביים של המאזינים. אף שמחקרים מסוימים מצאו שיפור זמני במשימות של חשיבה מרחבית בעקבות האזנה למוזיקה של מוצרט, ממצאים אלה שנויים במחלוקת, ורבים מהחוקרים סבורים שאין מדובר בשיפור באינטליגנציה הכללית. לפי גרסה אחת של התאוריה, חשיפה מוקדמת למוזיקה קלאסית בילדות עשויה לתרום להתפתחות שכלית. גרסה זו זכתה לפופולריזציה תקשורתית רחבה, בעיקר בארצות הברית בשנות ה־90 של המאה ה־20.

המונח "אפקט מוצרט" משמש גם כסימן מסחרי רשום של המוזיקאי והסופר דון קמבל, שפיתח סדרת הקלטות ומוצרים מסחריים שנועדו, לטענתו, לרתום את השפעות האפקט לשיפור הבריאות, החינוך והרווחה הנפשית.

היסטוריה
המונח "אפקט מוצרט" תואר לראשונה על ידי החוקר הצרפתי ד"ר אלפרד טומטיס בספרו מ-1991, "מדוע מוצרט?"(בצרפתית: ?Pourquoi Mozart), שבו הוא בחן את היישום הנרחב של מוזיקת מוצרט להשגת תוצאות בעבודתו בת שלושים השנים עם ילדים לקויי למידה בשיטה הקרויה על שמו — שיטת טומטיס. בתקשורת האמריקאית הוא הובא לראשונה בסדרת מאמרים משנת 1993 שפרסמו פרנסס ראושר, צ'לנית ופסיכולוגית מאוניברסיטת ויסקונסין-אושקוש, וגורדון שואו מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין. המאמר הראשון דיווח כי חשיפה קצרה לסונאטה ברה מז'ור לשני פסנתרים של מוצרט גרמה לעלייה זמנית בציוני החשיבה המרחבית — בהיקף המקביל ל-8–9 נקודות IQ בסולם סטנפורד-בינה. ראושר ביצעה ניסויים דומים גם בעכברי מעבדה: עכברים שנחשפו לאותה סונאטה כשהיו ברחם, וכן חודשיים לאחר לידתם, התגלו כיעילים יותר בפתרון מבוך, בהשוואה לשלוש קבוצות עכברים שנחשפו לקולות רעש לבן, לדממה או לקטע חדגוני של המלחין האמריקאי פיליפ גלאס. התעניינות הציבור במונח נבעה הן מהשימוש במושג IQ, והן מהיותה של מוזיקת מוצרט סמל למוזיקה עילאית במסורת החינוך האירופאית, דבר שהביא לעיסוק מוגבר ב"אפקט מוצרט". אלכס רוס, בעל טור מוזיקה בניו יורק טיימס, כתב ב-1994 במאמר קליל כי החוקרים ראושר ושואו קבעו שהאזנה למוצרט הופכת את המאזין לחכם יותר, ואף הציג זאת כחלק מהוכחה שמוצרט הדיח את בטהובן מתוארו כ"מלחין הגדול ביותר בעולם".

מאמר בבוסטון גלוב מ-1997 הזכיר חלק מתוצאות המחקר של ראושר ושואו, ותיאר מחקר נוסף שבו קבוצת ילדים בגילאי שלוש וארבע שקיבלו שיעורי פסנתר פרטיים במשך חצי שנה השיגה תוצאות גבוהות ב-34% במבחני חשיבה מרחבית-טמפורלית, בהשוואה לקבוצת הבקרה שקיבלה שיעורי מחשב, שיעורי שירה או שלא קיבלה כל שיעורי העשרה. 

ספר וסימן מסחרי
"אפקט מוצרט" מוכר לציבור הרחב בעיקר דרך עבודתו של המוזיקאי דון קמבל. ספרו רב־המכר מ-1997 שתורגם גם לעברית, "אפקט מוצרט: לתעל את כוחה של המוזיקה לרפא את הגוף, לחזק את החשיבה, ולשחרר את רוח היצירה", הסביר בצורה עממית את התאוריה שהאזנה למוצרט (במיוחד לקונצ'רטי לפסנתר) תגדיל באופן זמני את ה-IQ של המאזין ותיצור השפעות ברוכות נוספות רבות על הפעילות השכלית. על סמך טענות אלו המליצו קמבל ואחרים לנגן קטעי מוזיקה קלאסית שנבחרו במיוחד לתינוקות, בצפייה כי פעולה זו תשפר את התפתחות השכלית. תאוריות אלה שנויות במחלוקת, על אף קיומן של הוכחות רבות לקשר בין מוזיקה וצליל (בנגינה ובשמיעה) לבין התפקוד השכלי ומדדים פסיכולוגיים שונים. 

קמבל רשם את המונח "אפקט מוצרט" כסימן מסחרי רשום בטרם פרסם את ספרו ואחר כך כתב ספר המשך בשם "אפקט מוצרט לילדים", ויצר את המוצרים הנלווים. ביניהם אוספי מוזיקה שלטענתו גורמים ל"אפקט מוצרט" וממקדים אותו לפעילויות מסוימות כגון "התחדשות ומנוחה עמוקה", "למידה ואינטליגנציה", ו"דמיון וכושר יצירה".

קמבל מגדיר את הסימן המסחרי הרשום כ"מונח כוללני המסמל את יכולת ההתמרה של המוזיקה בתחומי הבריאות, החינוך והרווחה האישית. הוא מייצג את השימוש הכללי במוזיקה להפגת מתח, דיכאון או חרדה, להשגת רגיעה או שינה, להמרצת פעילות הגוף ולשיפור הזיכרון או המודעות. שימושים חדשניים וניסיוניים במוזיקה ובצלילים יכולים לשפר בעיות קשב וריכוז, דיסלקסיה, אוטיזם, וליקויים מנטליים וגופניים אחרים."

שום חוקר אינו טוען להשפעות נרחבות כאלה, ואפילו קיומו של אפקט בעל השפעה קטנה בהרבה, כפי שטוענים החוקרים שואו וראושר, שנוי במחלוקת (ראו בהמשך).

 שימושים 

ההשפעה העממית של התאוריה הופגנה ב-13 בינואר 1998 כשהמושל של ג'ורג'יה, זל מילר, הכריז כי הוא כולל בתקציב המיועד של המדינה $105,000 לשנה על מנת לספק לכל ילד שייוולד בג'ורג'יה קלטת או תקליטור של מוזיקה קלאסית. מילר הצהיר "איש אינו חולק על כך שהאזנה למוזיקה בגיל צעיר מאוד משפיעה על חשיבה מרחבית-טמפורלית שהיא בבסיס המתמטיקה, ההנדסה ואפילו השחמט".

מילר השמיע לנציגי בית המחוקקים קטע מתוך "האודה לשמחה" שבסימפוניה התשיעית של בטהובן ושאל "נו, אתם לא חשים חכמים יותר?" מילר בקש מיואל לוי, המנצח של התזמורת הסימפונית של אטלנטה, להכין אוסף של קטעים מוזיקליים קלאסיים שיכללו בקלטת. 

בשנת 1999 קבעה מדינת פלורידה תקנה המחייבת מוסדות המנוהלים בידי המדינה להשמיע לפעוטות מוזיקה קלאסית בכל יום. במדינות נוספות כדוגמת קולורדו קיימות תוכניות דומות.

ג'ון יוז, נוירופסיכולוג מהמרכז הרפואי של אילינוי, דיווח כי השמעת אותה הסונאטה לשני פסנתרים של מוצרט לחולי אפילפסיה שהיו בתרדמת הקטינה בצורה משמעותית את מספר ההתקפים. ניסיונות שערך עם מלחינים אחרים הראו כי מוצרט היה היעיל ביותר. 

באנגליה קיים מרכז טיפולי המבוסס על שיטת טומאטיס של השמעת מוזיקה בשיטה הקרויה "אוזן אלקטרונית", שבה הוסף לאוזניות רגילות חלק במרכז הצמוד לגולגולת ומעביר את הצלילים באמצעות רטט ישירות לעצמות הגולגולת. בגיליון של השבועון TIME (ראו לקריאה נוספת) מצוטטת מישל קואטרון, אם לילדה אוטיסטית, המדווחת כי לאחר שבתה האזינה שעתיים במשך 14 יום למוצרט חל שיפור משמעותי בתפקודה ולראשונה בחייה החלה לרכוש חברים.

המחלוקת סביב אפקט מוצרט
קיומו של "אפקט מוצרט" הוטל בספק על ידי שני צוותי חוקרים בשנת 1999: כריסטופר פ. צ'אבריס וקנת' מ. סטיל ואחרים. בצמד מאמרים שפרסמו יחד תחת הכותרת "פרלוד או רקוויאם ל'אפקט מוצרט'?" הם טענו שההשפעה של האפקט שנמדדה היא שולית ומקומית. צ'אבריס טען כי הניתוח שלו מראה שכל התפתחות קוגניטיבית היא זעירה ואינה משקפת שום שינוי ב-IQ או ביכולת החשיבה הכללית, אלא נגזרת של ביצוע מטלה קוגניטיבית ספציפית, שלה הסבר נוירו-פסיכולוגי פשוט, הקרוי 'עירור ההנאה'. לדוגמה, הוא מצטט מחקר שמצא כי "האזנה למוצרט או לקטע מתוך סיפור של סטיבן קינג שיפרה את ביצועי הנחקרים בקיפול ובחיתוך נייר — מבחן שבו נעשה שימוש רב על ידי ראושר ושואו — אך רק אצל אלו שנהנו מההאזנה. סטיל ואחרים מצאו כי "האזנה למוצרט הפיקה גידול של 3 נקודות יחסית לדממה בניסוי אחד, וקיטון של 4 נקודות בניסוי אחר. השפעתו, טבעו ואפילו קיומו של "אפקט מוצרט" נותרו במחלוקת.

יחד עם זאת, גם אם מקבלים את קיומה של השפעה מוכחת וניתנת למדידה של מוזיקה מורכבת על תפקוד קוגניטיבי, קיימות שתי מגבלות או אי-הבנות מרכזיות. ראשית, הצורה העממית הפשוטה של "אפקט מוצרט" מקשרת אותו תמיד ל"אינטליגנציה". למשל, אלכס רוס טען שהאזנה למוצרט "הופכת אותך למעשה לחכם יותר", וזל מילר שאל נציגים בבית הנבחרים של ג'ורג'יה אם הם חשים "חכמים יותר" לאחר שהשמיע להם מוזיקה קלאסית של בטהובן.

ראושר, אחת החוקרות המקוריות בתחום, דחתה רעיון זה בתשובה מ-1999 לצ'אבריס, סטיל ואחרים: "התוצאות שלנו לגבי השפעת ההאזנה לסונאטה לשני פסנתרים ברה מז'ור של מוצרט (קכל 448) על ביצועי החשיבה המרחבית-טמפורלית עוררו עניין רב, אך גם אי-הבנות רבות, שהשתקפו בניסיונות לשכפל את המחקר. ההערות של צ'אבריס, סטיל ואחרים משקפות את אי-ההבנות הנפוצות ביותר: שהם טוענים שהאזנה למוצרט משפרת את האינטליגנציה. זו לא הייתה טענתנו. האפקט מוגבל למשימות מרחביות-טמפורליות הכוללות דימויים מנטליים וארגון טמפורלי". שנית, קיימת טענה נפוצה שלחשיפה למוזיקה קלאסית בילדות יש השפעה מתמשכת ומועילה. בעניין זה, ראושר התייחסה ב-1999 לתוכנית של מדינת פלורידה, שחייבה פעוטות להאזין למוזיקה קלאסית מדי יום במוסדות המנוהלים על ידי המדינה, ואמרה: "אני לא חושבת שזה יכול להזיק. אני בעד חשיפת ילדים לחוויות תרבותיות משמעותיות, אבל אני סבורה שניתן לנצל את הכסף טוב יותר בתוכניות לחינוך מוזיקלי".

לקריאה נוספת
דון קמבל, אפקט מוצרט, תרגמה שלומית קדם, הוצאת אור-עם, 1999.
The Power of Mozart מאמר בגיליון האירופאי של השבועון TIME מ-7 בינואר 2006.

קישורים חיצוניים
"אפקט מוצרט" - האתר של דון קמבל 
"אפקט מוצרט" באתר "מילון הספקנים" 
הדף של קנת' סטיל מכיל מאמרים רבים של קנת' סטיל המטילים ספק באפקט מוצרט, מאמרים בפורמט PDF הניתנים להורדה, כולל המאמר ב-Nature "פרלוד או רקוויאם ל'אפקט מוצרט'?" (באנגלית)

אפקט מוצרט-מציאות או דמיון? מאמר של רינה יהושע, אמנית ומטפלת באמצעות מוזיקה, תנועה וצלילים.
אריאל שרון מקשיב למוצרט ראיון שערך עומר שומרוני, מבקר המוזיקה הקלאסית של "גלובס", עם המוזיקולוג ד"ר זהר איתן.
אתר על אפקט מוצרט 
Mozart For Baby? Some Say, Maybe Not כתבה בניו יורק טיימס 3.9.1999

הערות שוליים

קטגוריה:פסיכולוגיה של המוזיקה
קטגוריה:וולפגנג אמדאוס מוצרט
קטגוריה:חינוך באמצעות מוזיקה
קטגוריה:פסיכולוגיה פופולרית
קטגוריה:מיתוסים מדעיים