היפ-הופ

היפ-הופ (מאנגלית: Hip-hop), או לחלופין ראפ (מאנגלית: Rap), הוא ז'אנר מוזיקלי המשתייך למוזיקה השחורה. ז'אנר זה התפתח בדרום ברונקס שבניו יורק במהלך שנות ה-70 מתוך תרבות ההיפ הופ ומהווה את אחד מיסודותיה. מוזיקת היפ הופ מורכבת מארבעה מאפיינים מוזיקליים עיקריים: ראפינג, סקראצ'ינג / די ג'ייאינג, ביטבוקס וסמפלינג (דגימה מוזיקלית). כלים אופייניים הם סינתיסייזר, סמפלר ומכונת תופים.

בנוסף לסגנון המוזיקלי המושג "היפ הופ" מקיף קשת תרבותית רחבה יותר מאשר הסגנון המוזיקלי עצמו.
המושג "ראפ" מתאר את פעולת הראפינג (הדיבור הקצבי) שמאפיין את רוב סגנונות ההיפ הופ, והוא לעיתים משתמש כמילה נרדפת למוזיקת היפ הופ.

נהוג לחלק את מוזיקת ההיפ הופ לשתי אסכולות לפי זמנים. אולד-סקול היפ הופ מתאר סגנונות ואמנים שהתפתחו בין השנים 1979–1984. מקובל לציין את סיומו עם פריצתה של הלהקה Run DMC שהייתה הלהקה הראשונה שהשתייכה לניו-סקול היפ הופ יחד עם אל אל קול ג'יי. הניו-סקול היפ הופ מתאפיין בשימוש נרחב יותר במכונת תופים ולעיתים באלמנטים של מוזיקת רוק או מוזיקה אלקטרונית.

היסטוריה

ממוזער|די ג'יי קול הרק  מוכר כאחד מתקליטני ואמני ההיפ הופ המוקדמים

שורשיה של מוזיקת היפ הופ נמצאים במוזיקה שחורה של אפרו-אמריקאים ובמוזיקה אפריקאית. הגריו (Griot) היו קבוצה של זמרים ומשוררים ממערב אפריקה שנדדו ממקום למקום והעבירו מסורת והיסטוריה עתיקה בשיריהם שבעל-פה. סגנון השירה שלהם היה דומה לזה של ראפינג.

בניו יורק של שנות ה-60 וה-70 נפוצו מופעי ספוקן וורד שסגנונן היה מושפע מהגריו, ולהן עצמם הייתה השפעה של התרבות שבתקופת עיקר פעילותה של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית לסיום האפליה כנגד אפרו-אמריקאים במדינה.

מוזיקת היפ הופ עצמה החלה להתפתח בשנות ה-70, עם עליית הפופולריות של מסיבות רחוב בניו יורק, במיוחד ברובע הברונקס, שם התמזגו השפעות תרבותיות של אפרו-אמריקאים ופוארטוריקנים אמריקאים. במסיבות הרחוב התאגדו די ג'ייאים שניגנו מגוון של מוזיקה פופולרית, בעיקר מוזיקת נשמה ופאנק. בעקבות תגובות נלהבות, החלו הדיג'אים לבודד את מקצבי כלי ההקשה של שירים פופולריים. הטכניקה הזו הייתה באותה התקופה פופולרית במוזיקת דאב והיא התפשטה בניו יורק בעקבות קהילת מהגרים מג'מייקה.

בהמשך התפתחה טכניקת הטרנטבליזם (Turntablism), כדוגמת סקרצ'ינג ושילוב של מקצבים ומיקסוס שלהם, טכניקה שיצרה בסיס שניתן לבצע עליו ראפינג. השימוש בטרנטייבל ובמיקסים התגבר לכדי סמפלינג (דגימה מוזיקלית) של קטעים או חלקים משיריהם של אמנים אחרים, לפעמים ללא ידיעתם או הסכמתם, והצגתם בקטעי מוזיקה חדשים. סימפול קטעים והשמעה חוזרת של אותו קטע בשיר הפך לאחד מהמאפיינים הבולטים של מוזיקת ההיפ הופ.

בשנות ה-80 הפך הסגנון למורכב יותר. החל שימוש אינטנסיבי במכונת תופים ובכלים אלקטרונים כגון סמפלרים מתוחכמים שהתפתחו והפכו נגישים בתקופה זו. גם הליריקה והמילים של השירים השתנו, והסגנון השירי שאפיין את ההיפ הופ של שנות ה-70 התחלף בסגנון אחר, מופשט יותר. סגנונות מוזיקליים אחרים שהתפתחו באותה התקופה, כגון אלקטרו, השפיעו על ההיפ הופ ואלמנטים מהם התמזגו לתוכו.

היפ הופ ישראלי

בישראל נשמר ההקשר המחאתי של סגנון הראפ וההיפ-הופ, אך קיבל גוון מקומי של מחאה פוליטית, מחאה של מיעוטים ומחאה אנטי ממסדית (הסגנון התקבל בייחוד בקרב צעירים בני העדה האתיופית למשל). הראשון בישראל שהוציא תקליט בסגנון היה יאיר ניצני, שאלבומו הסאטירי מ-1986, "האשם תמיד" עם שירים מהתוכנית מה יש, הושפע באופן מובהק מהסאונד של אלקטרו-פ'אנק ששלט בהיפ הופ האמריקאי בשנות ה-80. ניצני הוציא ב-1993 לאמן נייג'ל האדמו"ר, ישראלי ממוצא אמריקני ששהה זמן רב בג'מייקה את אלבומו היחיד, "חומוס מטמטם" (בהפקה של יוסי פיין). האלבום כלל טקסטים משעשעים, ובאופן כללי לעג לגאנגסטה ראפ והיווה משב רוח מרענן, ספק רציני ספק ציני. אלבום זה לא זכה להצלחה בזמן אמת וכיום קשה להשיגו, אך רוב הראפרים הישראליים שבאו לאחר מכן טוענים להשפעה רבה שלו על כיוונם.

הבא בתור הוא גילי בנימין, "סילבר דון", ישראלי שאף הוא בילה את מרבית חייו בג'מייקה ואף היה הלבן הראשון שהגיע שם לראש מצעד הפזמונים המקומי. אלבומו העברי הופק בג'מייקה על ידי המפיקים הנחשבים סטילי וקליבי, אך לא זכה להצלחה בישראל. ביפן, לעומת זאת, הוא הצליח מאד.

הבאים בתור בישראל היו שב"ק ס' שפעלו בין השנים 1993–2000 ו הדג נחש שפועלים משנת 1996 ועד היום. כיום ישנם יוצרים רבים בתחום שעוסקים ביצירת מוזיקת היפ-הופ למסיבות. בולט ביניהם בעיקר סאבלימינל אשר הקים את משפחת תאקט והביא את ההיפ הופ לראשונה למיינסטרים הישראלי. קבוצת יוצרי מוזיקת היפ הופ שפרצה לתודעה בין השנים 2013–2016, כללה יוצרים כמו נצ'י נצ', טונה והראפר איזי. הם הביאו למוזיקה זו מחאה חברתית ואמירה חדשה המכילה מרכיבים ביוגרפיים אישיים.

מוזיקאי היפ הופ בולטים
שמאל|ממוזער|200px|ד"ר דרה, ראפר ומפיק מוזיקלי, אחד ממפיקי הראפ והיפ-הופ המצליחים והידועים ביותר שגילה כמה מאמני ההיפ הופ הבולטים כמו סנופ דוגי דוג, אמינם ו-50 סנט.
אולדסקול וגולדן אייג'
 ד"ר דרה
 מלה מל
 Eazy-E
 גראנדמאסטר פלאש
 אפריקה במבטה
 שוגרהיל גאנג
 אנג'י סטון
 MC Ren
 אייס קיוב
 די ג'יי קול הרק
 סייפרס היל
 בי-ריל
ראן די אם סי
אל אל קול ג'יי
Boogie Down Productions
פאבליק אנמי
KRS-One
אם סי האמרניו סקול ושנות ה-90
טופאק שאקור
נאז
 אמינם
דה לה סול
וו טאנג קלאן
הנוטוריוס בי. איי. ג'י.
סנופ דוג
מאסטה אייס
מוב דיפ
פאף דדי
ג'יי זי
Bone Thugs-n-Harmony
העשור הראשון של המאה ה-21
 דה גיים
 אקזיביט
 נלי
 דה רוטס
 50 סנט
 נארלס בארקלי
 אאוטקאסט
 מוס דף
 קיד קאדי
 קניה וסט
 M.I.A.
 T.I.
 לודאקריס
 פלו ריידה
 Die Antwoord
דרייק
ליל ויין
ניקי מינאז'
ג'יי קולהעשור השני של המאה ה-21
פולו ג'י
קנדריק לאמאר
ביג שון
דה ויקנד
מיגוס
טראוויס סקוט
פלייבוי קרטי
פיוצ'ר
גוצ'י מיין
יאנג ת'אג
טיילר, דה קריאייטור
לוג'יק
ליל פאמפ
טאקשי 69
קים נאם-ג'ון
ליל עוזי ורט
קארדי בי
ליל סקייס
ליל דיקי
כריס בראון
ג'וינר לוקאס
בלופייס
וואי ג'י
באד באני
XXXTentacion
צ'יילדיש גמבינו
21 סבאג'
ג'וס וורלד
בוב וילן

ראו גם
 ברייקדאנס
 שירי היפ הופ
 פורטל היפ הופ 
קישורים חיצוניים





 מה זה היפ הופ (מאמר סקירה), 9 באוקטובר 2015



הערות שוליים

*
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:מוזיקה שחורה