שיבוטה

שיבוטה (שם מדעי: Arabibarbus grypus) היא דג ממשפחת הקרפיוניים. מבחינת סיווג טקסונומי זהו קרפיון מים מתוקים, Arabibarbus , גדול במיוחד, משקלו עד 30 ק"ג.  גם בשפות אחרות, כגון אנגלית, פרסית או ערבית, הוא מכונה בשמות הדומים ל"שיבוטא" shabut,
shabboot,
או shabbout. 
השיבוטה היא דג מאכל כשר, הנזכר במקורות יהודיים תלמודיים.

 בית גידול, מאפיינים, התנהגות 
השיבוטה מצוי כיום בעיקר בדרום-מערב אסיה (עיראק, איראן, אזרבייג'ן וצפון הקווקז), גדל בעיקר באגן הפרת-חידקל, כמו גם בנהרות איראניים הזורמים למפרץ הפרסי. 

מין זה יכול להגיע לאורך של עד 1.5 מטר ולמשקל של 30 ק"ג, אם כי ישנם דיווחים לא מאומתים גם על פרטים באורך של עד 2 מטר ו-100 ק"ג, אולי עקב בלבול עם דג המנגר. השיבוטה היה בעבר אחד ממוצרי הדיג החשובים, אך כמותו ירדה עקב אובדן בתי גידול (בעיקר עקב בניית סכרים, שאיבת מים, בצורות וזיהום) ובגלל דיג-יתר. כיום הוא נחשב "מין במצב פגיע", השלב האחרון לפני מינים בסכנת הכחדה.

השיבוטה חי ביובלים של נהרות,  במעלה הזרם ועד לשפכי נהרות. עם זאת, הוא די גמיש וניתן למצוא אותו גם במים עומדים יותר כמו ביצות ומאגרי מים. למרות שיש לו יכולת שחייה חזקה,  הוא מעדיף מים בעלי זרימה איטית עד בינונית, וזקוק לחמצן רב יחסית.  בוגרים מעדיפים מים קרירים יחסית (אופטימליים כ-22 מעלות צלזיוס), ונודדים במעלה הזרם בקיץ, כאשר החלקים התחתונים של הנהרות מתחממים, אך פרטים קטנים יותר נשארים בחלקים התחתונים כל השנה. אף על פי כן, למין יש סבילות רחבה לטמפרטורות, כאשר פרטים פראיים חיים בנהרות שנעים בין 10.2 ל-32.8 מעלות צלזיוס לפחות, ופרטים המוחזקים בחקלאות ימית מתקיימים בטמפרטורות שבין 8 ל-31 מעלות צלזיוס. זהו דג מים מתוקים. הוא אמנם יכול לשרוד  מים מליחים מעט, בשפכי נהרות, אך גדילתו פוחתת משמעותית בתנאים כאלה.

דגי השיבוטה מתרבים באביב, בדרך כלל במקומות עם מים קרירים יחסית וזרימה מהירה, עומק של לא יותר מ-1.5 מטר  וקרקעית חצץ.  הנקבה מגיעה לבגרות בגיל שלוש שנים לפחות ויכולה להטיל במהלך חייה מאות אלפי ביצים, המונחות על קרקעית הנהר בין אבני חצץ או צמחים. מין זה הוא בעיקר אוכל עשב, ניזון ממגוון רחב של חומרי צמחים, מאצות ומקרופיטים ועד פירות ודגנים. הם ניזונים גם ברמות נמוכות יותר מחסרי חוליות ודגים קטנים, אך זה לא עיקר תזונתם.

 דיג 
זהו מין הנדוג באופן מסחרי. קיימת טענה כי הדג המוכר כיום בשם "שבוט" או "שבוטה", זהה לדג הנקרא "שיבוטא" בארמית הבבלית שבתלמוד. מדובר בדג כשר, וגודלו מאפשר לו להימכר כמקור איכותי לחלבון. דג ה"שיבוטא" הנדון בתלמוד, מוצג על ידי חז"ל כמקבילה הכשרה, מבחינת טעם, לבשר חזיר האסור ביהדות. (ראו ). בפועל,  טעמו הוא כטעמו של דג. בהנחה שחז"ל לא טעמו בשר חזיר, ייתכן שהטענה מבוססת על גודלו המרשים של הדג. 

מין השיבוטה מהווה מטרה חשובה לדיג מסחרי. עקב דיג יתר, אוכלוסייתו התמעטה בחלק מהאזורים של אזור התפוצה שלו, במהלך השנים.  בנוסף, סכרים שנבנו בעיראק, ובאירן,  חסמו את נתיבי הנדידה שלו ובית הגידול שלו נפגע עוד יותר עקב שאיבת מים וזיהום. בעיראק ירדה אוכלוסיית המין ב-90% בין שנות ה-60 לשנות ה-2000. אין נתונים מאירן, ונתונים עדכניים יותר אינם זמינים.  

ניתן לגדל את הדג גם בבריכות דגים, בדומה למינים אחרים של קרפיונים, אך משך הזמן הנדרש לגידול רב, ולא תמיד כדאי מבחינה כלכלית.

 ראו גם 
שיבוטא בדברי חז"ל 

קישורים חיצוניים

 הערות שוליים 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1843
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן יאקוב הקל
קטגוריה:קרפיוניים
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:פולקלור יהודי
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה