יובל שטייניץ

יובל שטייניץ (נולד ב-10 באפריל 1958) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי, יו"ר "רפאל - מערכות לחימה מתקדמות". כיהן כשר האוצר וכשר בתפקידים נוספים בארבע ממשלות ישראל וכחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד. הוא דוקטור לפילוסופיה, וטרם כניסתו לפוליטיקה שימש מרצה בכיר לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה. לאחר פרישתו מהפוליטיקה שימש מרצה באוניברסיטת רייכמן ובטכניון וכיום הוא פרופסור אורח במכון שאשא למחקרי מדיניות אסטרטגית באוניברסיטה העברית בירושלים. ספרו "הזמנה לפילוסופיה", שיצא ב-74 מהדורות והדפסות, נחשב לספר הפילוסופיה הנמכר ביותר בתולדות מדינת ישראל.

 ביוגרפיה 
שטייניץ נולד וגדל ביישוב החקלאי רמות השבים. בכור מבין ארבעת ילדיהם של דן, מהנדס יהודי שעלה לארץ מבראונשווייג שבגרמניה עם משפחתו בשנת 1934, ושל מינה, מורה לספרות ולפילוסופיה ילידת פולין.

בימי התיכון הרבה לנהל ויכוחים פילוסופיים עם מוריו ובתחילת כיתה י"ב הורחק לצמיתות מתיכון כצנלסון בכפר סבא. על ההרחקה סיפר שטייניץ: "האמת היא שהייתי תלמיד מפריע ומזיק. אולי גם עצבן אותם שבכל השיעורים שאפתי לברר עניינים שלא התאימו למקום ולמסגרת". שטייניץ השלים בגרות אקסטרנית.

לאחר גיוסו לצה"ל שירת בגדוד 12 (ברק) של חטיבת גולני. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן יצא לקורס מ"כים חי"ר ושימש סמל מחלקה. במהלך שירותו הצבאי השתתף במבצע ליטני. כאיש מילואים לחם בשורות חטיבת אלכסנדרוני במלחמת לבנון הראשונה ונפצע קל בקרבות בהרי השוף.

 קריירה אקדמית 
לאחר שחרורו מצה"ל למד לתואר ראשון ושני בפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיים בהצטיינות. במקביל ללימודיו לימד פילוסופיה בחוג לנוער שוחר מדע ובתיכון שליד האוניברסיטה. לצורך כך הוא חיפש ספר מבוא לפילוסופיה ומשלא מצא אחד שהתאים לו כתב מערכי שיעור אותם הפך לספר "הזמנה לפילוסופיה" שיצא לאור בשנת 1987. על הספר המליץ פרופ' ישעיהו ליבוביץ וכתב: "המחבר נתכוון לשוות לחומר ערות ורעננות המושכות את לבם של הצעירים – ובמשימה זו הצליח עד מאד. מבחינה זו ראוי הספר להתקבל כמבוא לפילוסופיה ולמלא פונקציה זו בספרות העברית". בשנת 1988 כתב שטייניץ סקירות ספרים בשבועון "כותרת ראשית".

שטייניץ כתב דוקטורט בפילוסופיה בנושא "סניגוריה לאונטולוגיה הראציונאליסטית באמצעות בדיקת מהותם ותקפותם של טיעונים מטאפיזיים להוכחת קיומו של האלהים", בהנחיית זאב בכלר במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב (1994). בשנת 1993 הוענקה לו "מלגת אלון", שבעקבותיה מונה למרצה והחל ללמד פילוסופיה באוניברסיטת חיפה. שטייניץ נבחר במשך שנתיים רצופות למרצה מצטיין לפילוסופיה ופילוסופיה של המדע. בהמשך הדרך קודם לדרגת "מרצה בכיר".

פרסם מספר ספרים פופולריים בפילוסופיה שהפכו כולם לרבי מכר; הראשון שבהם, "הזמנה לפילוסופיה", הפך לספר הפילוסופיה הנמכר ביותר בישראל וזכה ל-74 מהדורות. בראשית 2023 יצאה המהדורה ה-70 של הספר, שנוספו לה מספר פרקים חדשים. גם ספרו הרביעי "טיל לוגי מדעי לאלוהים ובחזרה" העוסק בפילוסופיה של המהפיכה המדעית של המאה ה-17 ובפרשנות למשנתו של רנה דקארט היה לרב-מכר, והודפס ב-17 מהדורות. ספריו הנוספים "לעולם תהא המטפיזיקה", "עץ הדעת" ו"הקרב על הגז" נמכרו גם הם במספר מהדורות והדפסות. בספטמבר 2023 פרסם מותחן מדעי בדיוני בשם "לא יהיה לנו לאן לחזור".

במסגרת תפקידיו המאוחרים יותר עסק שטייניץ בנושאים של תפיסת הביטחון של ישראל, טקטיקה ואסטרטגיה צבאית.

מנובמבר 2022, ולאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים (שאליהם הצטרף בשנת 1999), החל להרצות בפילוסופיה באוניברסיטת רייכמן. בהמשך שימש מרצה בטכניון וב-2025 מונה לפרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים.

 פעילותו הציבורית 
שטייניץ גדל בבית ליברלי ובראשית פעילותו הפוליטית בשנות ה-80 היה פעיל שמאל, מאוהדי "שלום עכשיו", ואף נפצע מהרימון שהשליך יונה אברושמי וממנו נהרג אמיל גרינצווייג. בשנת 1994 שינה את עמדותיו הפוליטיות ועבר לימין הפוליטי, בעקבות ההתחמשות המצרית (למרות הסכם השלום עם ישראל) וכתוצאה מביקורתו על הסכמי אוסלו שנחתמו בשנת 1993. בבחירות בשנת 1996 יצא בתמיכה גלויה בבנימין נתניהו.

 הכנסת ה-15 (1999–2003) 
בשנת 1999 רץ שטייניץ ברשימת הליכוד לכנסת ה-15 ונחשב כמקורב לנתניהו. אף שהליכוד זכה ב-19 מנדטים ומקומו ברשימה היה המקום העשרים, נכנס לכנסת בשל התפטרותו של נתניהו. בכנסת ה-15 כחבר בוועדת חוקה, חוק ומשפט, בוועדת המדע והטכנולוגיה ובוועדת החוץ והביטחון, שבמסגרתה כיהן כיו"ר ועדת המשנה לתפיסת הביטחון. במסגרת זו תמך בפיתוח הטיל לורה על מנת להקנות לחיל הים יכולת נרחבת לתקיפת מטרות קרקע רחוקות.

 הכנסת ה-16, יו"ר ועדת חוץ וביטחון (2003–2006) 
שטייניץ נבחר לכנסת ה-16, שבה כיהן כיו"ר ועדת החוץ והביטחון, יו"ר ועדת המשנה לענייני מודיעין ושירותים חשאיים, ויו"ר הוועדה הביטחונית המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולקונגרס ארצות הברית יחד עם הסנאטור ג'ון קייל  ממדינת אריזונה. בתחילת כהונתו הכריז שטייניץ כי הוועדה בראשותו תחדל להיות "בית לורדים" ו"חותמת גומי" של מערכת הביטחון, ותיישם פיקוח פרלמנטרי עצמאי ואפקטיבי. הדבר הוביל לעימותים חריפים בינו לבין ראש הממשלה אריאל שרון, שר הביטחון שאול מופז והרמטכ"ל משה יעלון.

בעקבות מלחמת ארצות הברית בעיראק בשנת 2003 יזם את הקמתה של הוועדה לחקירת מערך המודיעין בעקבות המלחמה בעיראק ועמד בראשה. הוועדה פרסמה דו"ח חשאי ודו"ח פומבי בשנת 2004, שבו ביקרה בחריפות את תפקודי קהילת המודיעין הישראלית על כישלונה להעריך נכונה את אי הימצאותם של טילי קרקע-קרקע ונשק בלתי קונבנציונלי בידי עיראק בשנים ובחודשים שקדמו למלחמת עיראק, וכן את כישלונה לחשוף את תוכנית הגרעין של לוב. דו"ח הוועדה כלל המלצות אחדות:
 לשקול את הוצאת יחידה 8200 מאחריותו של צה"ל והפיכתה לרשות סיגינט אזרחית.
 להאיץ את פיתוח מערך לווייני הריגול של ישראל ולהפעילו על ידי גוף משותף לצה"ל ול"מוסד".
 הקמת "תוכנית חבצלות" בעקבות ההבנה כי יש לחזק את שדרת הפיקוד באמ"ן וליצור הכשרה אקדמית של אנשי המודיעין בצה"ל.
 מינוי מזכיר למודיעין במעמד זהה למזכיר הצבאי של ראש הממשלה.
 הקמת ועדת שרים למודיעין.
 חקיקת חוק המודיעין.
 רפורמה במבנה קהילת המודיעין.

בהמשך, יזם את הקמתה של "הוועדה הציבורית לבחינת הפיקוח הפרלמנטרי על מערכת הביטחון והדרכים לשיפורו" ומינה את פרופ' אמנון רובינשטיין לעמוד בראשה.

שטייניץ הרבה להתריע על הסכנה הטמונה בהתעצמותה הצבאית של מצרים ובהצטיידותה בנשק אמריקני חדיש, וטען שיש להתכונן לאפשרות של מלחמה בחזית הדרומית. בנוסף בלט בתמיכתו בפיתוח חיל הים והפיכתו לזרוע אסטרטגית משמעותית, בדומה לחיל האוויר.

בדיון על תוכנית ההתנתקות, שבה תמך, הוביל את המאבק הפרלמנטרי והציבורי נגד מסירת ציר פילדלפי לידי מצרים, וטען כי המצרים מעלימים עין במכוון מהטרור הפלסטיני וממנהרות ההברחה, וכי ההסכם עלול לפגוע בפירוז סיני, החיוני לביטחון ישראל. בשנת 2007 טען כי בזכות התנגדותו צומצמה פריסת הכוחות המצריים בגבול שתוכננה על ידי הממשלה.

בשנת 2005 קרא שטייניץ לעריכת "מבצע חומת מגן 2" ברצועת עזה, כהקדמה להתנתקות, על מנת להחליש את חמאס ואת הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, להרוס את תעשיית הרקטות ומאגרי הנשק של ארגוני הטרור, וכדי שתוכנית ההתנתקות לא תצטייר כנובעת מחולשה של ישראל.

 הכנסת ה-17 (2006–2009) 
נבחר מטעם הליכוד לכנסת ה-17 לאחר שמוקם במקום השביעי בפריימריז המפלגה. כיהן כמרכז האופוזיציה בוועדת החוץ והביטחון וכיו"ר ועדת המשנה לכוננות.

שטייניץ סבור שבית המשפט העליון פוגע בקביעות ב"סטטוס קוו" ובחרדים, ואף צוטט בקלטת בשם "הרצל והציונות", שיצר והפיץ הרב אמנון יצחק, שבה נטען כי דבריו מאששים את טענות החרדים.

 הכנסת ה-18, שר האוצר (2009–2013) 
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום התשיעי ברשימת הליכוד, ולאחר הקמת הממשלה ה-32 מונה לשר האוצר.
שטייניץ נכנס לתפקידו בפתחו של משבר פיננסי עולמי שנתן את אותותיו במשק הישראלי, ולאחר שני רבעונים של צמיחה שלילית שהביאה לזינוק באבטלה.

מיד בראשית כהונתו באפריל 2009 הודיע שטייניץ על החלטתו להעביר את ישראל לתקציב דו-שנתי הראשון בתולדותיה ובתולדות העולם המפותח בכלל, לשנים 2009–2010. ביולי 2009 אישרה הממשלה את הצעתו של שטייניץ בנושא התקציב. גם התקציב הבא שהעביר היה דו-שנתי (לשנים 2011–2012). מאז ועד היום הפכו רוב התקציבים בישראל לתקציבים דו-שנתיים.

מספר שבועות לאחר כניסתו לתפקיד השיק שטייניץ תוכנית חירום בשם "בלימה ותנופה" שנועדה להחזיר את המשק לצמיחה חיובית, וכללה עידוד נמרץ להשקעות בענפי ההייטק, התעשייה, התיירות, הבניין והתחבורה. במסגרת התוכנית נחתמה "עסקת חבילה" משולשת בין המדינה, הסתדרות העובדים והסתדרות התעשיינים, שכללה השתתפות של העובדים בהיקף של 5 מיליארד שקלים לטובת האצת הצמיחה. בנוסף החל במהלכים אחדים של העלאת מיסים, ובראשם העלאת מס ערך מוסף מ-15.5% ל-16.5% החל מ-1 ביולי 2009. מגמה זו של העלאת מיסים באה לסיומה הזמני ב-1 בינואר 2010, עם הורדת מס ערך מוסף ל-16%.

ביוני 2009 אישרה ממשלת ישראל את הצעת שטייניץ לתיקון פקודת מס הכנסה, שלפיה אימהות עובדות יקבלו נקודת זיכוי נוספת, במקום ההכרה בהוצאות הטיפול בילדים לצורכי מס שעליה החליט בית המשפט העליון בפסק דין ורד פרי.

שטייניץ תקף את פסיקת בג"ץ שביטלה את תיקון 28 לפקודת בתי הסוהר המאפשר להפעיל בתי כלא פרטיים, וכינה אותה "הפקרות כלכלית". טענתו הייתה שכשם שבית המשפט מתחשב בשיקולים ביטחוניים כך עליו להתחשב בשיקולים כלכליים.
ממוזער|שטייניץ עם מזכ"ל ה-OECD אנחל גורייה, ינואר 2016
בשנת 2009 פתח שטייניץ במהלכים כלכליים ודיפלומטיים כדי להביא לקבלתה של ישראל כחברה בארגון ה-OECD. במאי 2010, לאחר עשרות שנים של ניסיונות עקרים, הצליחה ישראל לסיים את התהליך בהובלתו של שטייניץ.

באפריל 2010 הודיע שטייניץ על מינויה של ועדת ששינסקי שמטרתה לקדם העלאת מיסים על הרווחים של חברות המפיקות גז ונפט. שטייניץ התבטא פעמים רבות בעד הגדלת המיסוי על אוצרות הטבע של מדינת ישראל. לאחר מינוי ועדת ששינסקי, חברות האנרגיה החלו לפעול נגדו ונגד הוועדה במספר חזיתות, והופעלו לחצים גם על ידי הממשל האמריקאי, לרבות מכיוונו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה. בשנת 2011 עם פרסום מסקנות הוועדה, העביר שטייניץ לכנסת את חוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע שהעלה במידה ניכרת את חלקה של המדינה ברווחים ממאגרי גז (מכ-20% לכ-60%). שטייניץ ביטל הטבות מס על כריית אוצרות הטבע בים המלח, והגיש תביעה כנגד חברת כי"ל על עיוותי מס בעבר.

ביולי 2010 החל מהלך נוסף של העלאת מיסים, בהעלאה נוספת של המס על סיגריות.

בתחילת 2010, במסגרת המדיניות להגדלת התחרות במשק הישראלי, מינה שטייניץ ועדה (יחד עם שר התמ"ת, בנימין בן אליעזר) לבחינת הטבות המס והמענקים הניתנים לפי חוק, במטרה לגבש את הדרכים למיצוי מרבי של התקציב המיועד לעידוד השקעות הון בתעשייה. הוועדה, שהורכבה מבכירים במשרדי האוצר והכלכלה, המליצה כי תנאי הזכאות להטבות המס ישונו ויכללו את ביטול הדרישה להשקעה מזערית מזכה כתנאי סף לקבלת הטבות המס, ביטול הטבות בלעדיות שהוענקו לתושבי חוץ המשקיעים בארץ וביטול יחס המחזורים. כך שבפועל חברה שתעמוד בקריטריונים המוגדרים בחוק תהיה זכאית להטבות מס בשיעור מס קבוע מראש בהתאם לאזור שבו ממוקם המפעל, תוך כדי מתן העדפה להקמת מפעלים בפריפריה. בסוף דצמבר 2010 נכנס לתוקפו תיקון 68 לחוק לעידוד השקעות הון, הנחשב לשינוי המשמעותי ביותר שנעשה בחוק מאז חקיקתו ב-1959. במסגרת החוק בוטלו ההטבות שניתנו לחברות כימיקלים לישראל ולתעשיות הביטחוניות, הוקצו הטבות מס ליזמים המעוניינים להשקיע בפריפריה ולא במרכז הארץ, בוטלו הטבות בלעדיות שניתנו עד אותה העת לתושבי חוץ בלבד ושונו תנאי הזכאות להטבות המס.

בתחילת שנת 2011 נכנס לתוקפו החוק לצמצום הריכוזיות בשוק האשראי. לפי החוק, שיזם שטייניץ, חברת אשראי שמחזיקה לפחות 10% משוק כרטיסי האשראי תחויב לאפשר גם לסולקים אחרים לסלוק עסקאות שבוצעו בכרטיסי האשראי שלה. חוק זה הגביר את התחרות בשוק כרטיסי האשראי הישראלי והפחית באופן ניכר את התשלומים שמעבירים בעלי העסקים לחברות האשראי. כמו כן החוק אפשר לעסקים קטנים ובינוניים לבחור חברת סליקה כרצונם ללא תלות בחברה כלשהי.

בשנת 2011 התקיימה שביתת הרופאים במשך ארבעה וחצי חודשים, מה שהפכה לשביתה הארוכה בתולדות המדינה. השביתה הסתיימה עם חתימת האוצר והרופאים על הסכם קיבוצי ששיפר את תנאי העסקתם של הרופאים תוך מתן עדיפות לבתי החולים בפריפריה. במסגרת ההסכם התקבלה דרישתו של שטייניץ שהרופאים יחתימו שעון נוכחות בבית-החולים. אף על פי כן, נמשכו מחאות של מאות רופאים מתמחים ובנובמבר 2011 הצטרפו למתמחים יותר מ-200 רופאים מומחים. בסופו של דבר שככה המחאה.

בקיץ 2011 פרצה סדרת מחאות חברתיות נגד המדיניות הכלכלית של הממשלה ויוקר המחיה בישראל. ההפגנות וצעדי המחאה, שהתרחשו במספר רב של מוקדים ולאורך זמן רב, התמקדו במחירי הדיור הגבוהים בישראל, יוקר המחיה ועלויות מעונות היום, ולוו במחאות נוספות של רופאים, עובדים סוציאליים, מורים ורפתנים אשר קראו לשינוי התפיסה החברתית של משרד האוצר והממשלה. בתחילת המאבק שלל שטייניץ את טענות המפגינים, אך עם התגברות המחאות, לרבות קולות מהקואליציה שקראו להדחתו, והתגייסות עשרות ארגונים למאבק, הגמיש את יחסו למחאה, ונקט צעדים לריצוי המוחים, כגון הורדת מס לשם צמצום העלאת מחיר החשמל. בעקבות המחאות התפטר מנכ"ל משרד האוצר, חיים שני. בעקבות מינויה של ועדת טרכטנברג טיפל שטייניץ במימוש המלצותיה בנושאים הקשורים למשרדו, כגון מיסים.

בספטמבר 2011, בעקבות השיפור ביחס החוב-תוצר של ישראל ולמרות המשבר הגלובלי, החליטה חברת דירוג האשראי S&P להעלות את דירוג האשראי של ישראל ל-A+. בכך הפכה ישראל למדינה המערבית היחידה שדירוג האשראי שלה עלה בעיצומו של המשבר הגלובלי.

במהלך כהונתו של שטייניץ כשר האוצר הושם דגש על פיתוח העסקים עם כלכלות מתפתחות ובעיקר עם סין והודו. בשנים 2010–2011 היצוא הישראלי למדינות אלו גדל מ-30% מכלל הייצוא הישראלי ל-40%. במהלך שלושה ביקורים רשמיים בסין ובהודו הוביל שטייניץ משא ומתן לחתימה על שורה של הסכמים בילטרליים שנועדו להגדיל את היקף הסחר בין הצדדים. ההסכמות כללו בין היתר: פרוטוקולים פיננסיים (ביטוח סיכונים של יצואנים), הקמת אזורי סחר חופשי, הקמת קרן משותפת לעידוד יזמות ופיתוח טכנולוגי ויישום תוכנית החלפה של פוסט-דוקטורנטים.

ביולי 2012 חזר שטייניץ למהלך של העלאת מיסים, שבמסגרתו הועלה מס קנייה על סיגריות ובירה, המע"מ הועלה ל-17% (החל מ-1 בספטמבר 2012) והוחלט על העלאת שיעורי מס הכנסה ודמי ביטוח לאומי החל מינואר 2013.

עוד באותו החודש (יולי 2012), הוביל שטייניץ את עדכונו של הסכם פריז. על העדכון חתם יחד עם ראש הממשלה הפלסטיני סלאם פיאד. במסגרת עדכון זה הוחלט על הגברת המלחמה המשותפת בהברחות סחורות, וחיזוק יכולות גביית המיסים של הרשות הפלסטינית.

בנובמבר 2012, בשלהי כהונתו כשר האוצר, פעל שטייניץ לחקיקת "חוק הרווחים הכלואים", שלפיו יוענקו הטבות מס בשיעור של כ־40%–70% לחברות שיבחרו במסלול הכולל הטלת מיסוי על מענקים שקיבלו מהממשלה במסגרת חוק לעידוד השקעות הון. בעקבות תיקון זה, בנובמבר 2013 גבתה רשות המיסים מס על רווחים כלואים מ-214 חברות בסכום של כ־4.387 מיליארד ש"ח.

בשנת 2012 הגיע הגירעון בתקציב המדינה ל-39 מיליארד ש"ח, כפליים מהמתוכנן, אולם יחס החוב-תוצר המשיך להצטמצם. הצמיחה הממוצעת בתקופת כהונתו של שטייניץ כשר אוצר הייתה כ-4.5%. כלומר, הצמיחה הכלכלית הגבוהה בכל מדינות העולם המפותח.

 הכנסת ה-19, השר לעניינים אסטרטגיים ומודיעין (2013–2015) 
בבחירות לכנסת ה-19 התמודד במקום ה-24 ברשימת הליכוד ביתנו, ובממשלה ה-33 מילא את תפקיד השר לעניינים אסטרטגיים ולענייני מודיעין. כמו כן, מונה לחבר בוועדת השרים לענייני חקיקה.

במסגרת תפקידו כשר לענייני מודיעין עסק השר שטייניץ במספר נושאים מרכזיים:
 תוכנית הגרעין האיראנית – שטייניץ הוסמך על ידי הממשלה לרכז את המערכה הדיפלומטית מול הקהילה הבין-לאומית בנושא. מאז כניסתו לתפקיד נפגש בקביעות עם בכירים רבים העוסקים בנושא כגון שר החוץ הבריטי, ויליאם הייג, שר החוץ הגרמני – גידו וסטרוולה, שר החוץ הצרפתי – לורן פביוס וסגן נשיא ארצות הברית – ג'ו ביידן. במהלך פגישותיו הדגיש שטייניץ את גודל האיום הנשקף לישראל ולעולם כתוצאה מפרויקט הגרעין הצבאי של איראן. בהסכם הביניים הצליח לשכנע את הצרפתים לדרוש את הכנסתו של סעיף שהוריד את סף הפשרה של המעצמות מול האיראנים, שהוגבלו לרמת העשרת אורניום נמוכה של 3.5%. מדובר ברמה שאם חוצים אותה, ניתן להתקדם בקלות יחסית להעשרת אורניום לשימושים צבאיים. הגבלה זו ל-3.5% העשרה נשארה בתוקף גם בהסכם הקבע שנחתם.
 אחריות על נושאים כלכליים במסגרת המשא ומתן עם הרשות הפלסטינית – עם חידוש המשא ומתן המדיני עם הרשות, מונה שטייניץ על ידי ראש הממשלה נתניהו לרכז את הטיפול בנושאים הכלכליים במשא ומתן. כחלק מכך, הוביל שטינייץ חבילה של צעדי סיוע לכלכלה הפלסטינית, כמו הרחבת שעות פתיחת מעברי הסחורות, הגדלת מספר העובדים הפלסטינים בישראל ועוד. בנוסף לכך, עמד שטייניץ בראש המשלחת הישראלית לכנס ועדת הקישור אד-הוק לסיוע כלכלי לרשות הפלסטינית, בשולי עצרת האו"ם שהתקיימה בחודש ספטמבר 2013.
 אחריות על גופי המודיעין האזרחיים של מדינת ישראל – השר שטייניץ קיבל אחריות על היבטי בניין הכוח של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושל שירות הביטחון הכללי.
 אחריות על הדיאלוג האסטרטגי מול הממשל האמריקאי – במסגרת פעילות זו דן שטייניץ עם צמרת הממשל ומערכת הביטחון האמריקאית בשיתוף הפעולה בין המדינות בסוגיות מדיניות, פוליטיות, כלכליות, צבאיות ומודיעיניות וזאת על מנת לחזק את הברית האסטרטגית בין המדינות.
 אחריות מטעם הממשלה על פעילות הוועדה לאנרגיה אטומית.
 אחריות על נושא ההסתה והדה לגיטימציה – משרד המודיעין אחראי בין היתר להובלת המאבק שמנהלת ממשלת ישראל נגד הניסיונות לפגוע בלגיטימציה של מדינת ישראל כמדינת הלאום הדמוקרטית של העם היהודי. במסגרת זו, המשרד מנהל מעקב מתמשך אחר תופעת ההסתה ומאמצי הרשות לקדם הסתה לשנאה ואלימות ושמנסה למנוע את התפתחותה של תרבות של שלום בקרב החברה הפלסטינית. השר שטייניץ פרסם בהקשר זה מאמר בניו יורק טיימס שמתאר את השלכותיה הקשות ועומד על המכשולים הרבים שהיא מציבה בדרך לקידום שלום אמת עם הפלסטינים.

במסגרת תפקידו, יזם שטייניץ את התוכנית לפירוק ארסנל הנשק הכימי בסוריה תחת מטריית שיתוף פעולה אמריקאי-רוסי. כאשר נוצרו התנאים המתאימים בקיץ 2013, הועברו עיקרי התוכנית סימולטנית לרוסים ולאמריקאים. ההבנות התבססו על כך שהקרדיט על נטרול האיום יישאר בידי המעצמות ואילו ישראל – יחד עם תושבי סוריה והאזור כולו – תיהנה מהסרת האיום החמור. היוזמה נשאה פרי וארסנל של 1,300 טונות של גז עצבים הוצא מסוריה והושמד.

 הכנסת ה-20, שר האנרגיה והמים (2015–2019) 
בבחירות לכנסת ה-20 נבחר למקום ה-13 ברשימת הליכוד ובממשלת ישראל ה-34 מונה לשר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים יחד עם חברות בקבינט המדיני-ביטחוני.

ממוזער|יובל שטייניץ בסיור בנתג"ז, מרץ 2016

ב-30 בנובמבר 2015 התחלף עם השר זאב אלקין בקבינט, אך חזר לחברות מלאה ב-30 במאי 2016.

בחודש יוני 2015 גיבש שטייניץ את "מתווה הגז", שאושר בממשלה בחודש אוגוסט 2015 ואושר בכנסת כחודש לאחר מכן. במרץ 2016 פסל בג"ץ את סעיף היציבות במתווה, מה שחייב את השר לתקן את המתווה ולהביא סעיף תחליפי לאישור הממשלה. החלטה מתוקנת התקבלה במאי 2016. כחודש לאחר מכן, לאחר שנים רבות של עיכובים, אושרה תוכנית הפיתוח לשדה הגז לווייתן. במהלך שנת 2017 החל התהליך של פירוק מונופול הגז של דלק הישראלית ונובל אנרג'י האמריקאית, כאשר מאגר הגז הטבעי כריש-תנין נמכר לחברת אנרג'יאן היוונית – מה שהוביל לתחרות על לקוחות ולהורדת מחירים.

במסגרת תפקידו יזם שטייניץ תוכנית מקיפה להפסקת השימוש בפחם ובדלקים מזהמים במדינת ישראל, והחלפתם בגז טבעי ובאנרגיות מתחדשות. בתוך שלוש שנים ירד אחוז הפחם והמזוט מכ-65% מייצור החשמל בשנת 2015 לכ-25% בשנת 2018. לפי התוכנית, בשנת 2027 תחדל ישראל להשתמש בפחם. כן קידם שטייניץ תוכנית להעברת כל התחבורה בישראל מדלקים רגילים לחשמל ולגז טבעי, עד שנת 2030.

בסוף שנת 2015 שטייניץ התייחס לרפורמה הצפויה בחברת החשמל וקבע כי 2016 תהיה השנה שבה המדינה תשקיע את המאמצים המרביים למען הוצאתה לפועל.
ממוזער|בעת ביקורו של מזכיר האנרגיה האמריקאי בישראל, אפריל 2016
באפריל 2016 התקיים ביקור ראשון בישראל של מזכיר האנרגיה האמריקאי, ונחתם הסכם בילטרלי לחיזוק שיתוף הפעולה בתחום האנרגיה בין ארצות-הברית לישראל.
ממוזער|שטייניץ עם מזכיר האנרגיה של ארצות הברית, ריק פרי בביקור בעיר דוד בירושלים, יולי 2019
ביולי 2016 הודיע שטייניץ כי המשרד בראשותו יפרסם רישיונות גז ונפט חדשים, בתום ארבע שנים שבהן המים הכלכליים של ישראל היו סגורים לחיפושים.

שטייניץ היה מעורב רבות בתהליך הפשרת היחסים של ישראל עם טורקיה, עד לחתימה על הסכם הפיוס בסוף יוני 2016.

במסגרת חוק ההסדרים לשנת 2015–2016, אוחדה רשות החשמל עם מנהל החשמל במשרד האנרגיה, שתפקידו היה לתת רישיונות לייצור חשמל באופן פרטי. עוד במסגרת החוק, הוכפפה הרשות החדשה לדרג הפוליטי, שר האנרגיה, וזאת לעומת המצב הקודם שבו הרשות הייתה רשות עצמאית חיצונית.

בנובמבר 2018 חתמה ישראל ביוזמת שטייניץ על הסכם להנחת צינור הגז איסטמד, צינור הגז התת-ימי הארוך והעמוק בעולם שיחבר בין ישראל לאירופה, לאחר משא ומתן שהתמשך שנתיים בין ישראל, איטליה, יוון וקפריסין. הפרויקט צפוי להסתיים בשנת 2025.

באוגוסט 2019 הודיע שטייניץ על הקפאת עבודות הקמה של ארבע תחנות כוח גדולות המונעות בגז, לאחר ביקורת ציבורית בעיקר מצד תושבי הצפון לאור חשש מזיהום האוויר.

ב-17 במאי 2020, עם כינון הממשלה ה-35, הושבע לקדנציה שנייה בתפקיד שר האנרגיה. הטיפול במשאבי המים הופרד ממשרד זה והועבר למשרד משאבי המים בראשות זאב אלקין, אך במאי 2021 מונה שטייניץ גם לשר למשאבי המים, מספר חודשים לאחר התפטרותו של זאב אלקין, ובכך למעשה חזר שטייניץ לעסוק בענייני המים בישראל. בתקופה זו השתתף במשא ומתן לקביעת הגבול הימי בין ישראל ולבנון.

 הכנסות ה-21 עד ה-24 (2019–2021) 
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הגיע למקום ה-15 בפריימריז הליכוד והוצב במקום ה-16 ברשימת הליכוד לכנסת. בבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום ה-18. בבחירות לכנסת ה-23 במקום ה-17 ברשימה ובבחירות לכנסת ה-24 במקום ה-15. הוא המשיך לכהן כשר האנרגיה וב-3 במאי 2021 אף מונה גם לשר משאבי המים. שטייניץ סיים את תפקידיו בממשלה ב-13 ביוני 2021. בעקבות השבעתה של הממשלה ה-36 בכנסת ה-24 נמנה, יחד עם כל חבריו למפלגה, באופוזיציה.

 פרישה מהחיים הפוליטייים 
ב-5 ביולי 2022, עם היציאה לבחירות לכנסת ה-25, הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים. באוקטובר 2022 הודיע כי החל לעבוד כמרצה באוניברסיטת רייכמן. בינואר 2023 החליט שר הביטחון, יואב גלנט, למנות את שטייניץ ליו"ר רפאל, והוא נכנס לתפקיד זה ב-4 באפריל 2023 והחליף את עוזי לנדאו. ב-2025 החל לשמש פרופסור אורח במכון שאשא למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטה העברית בירושלים.

 יוזמות חקיקה 
בין החוקים שיזם שטייניץ במהלך כהונתו בכנסת:
 חוק המאריך את תקופת הצינון הנדרשת ממשרתים בכוחות הביטחון בטרם יתמודדו על מקום בכנסת או בממשלה מחצי שנה לשלוש שנים (יחד עם אבשלום וילן).
 חוק האוסר על העסקת אנשים שהורשעו בפדופיליה במוסדות חינוך, בקייטנות, בחוגי ספורט ובכל מקום אחר שיש בו נגישות לילדים וקטינים.
 חוק המסדיר את הפיקוח על מחקר מחוללי מחלות ביולוגיים (חיידקים, נגיפים וכיוצאים באלה) (יחד עם אריה אלדד).
 חוק המחייב התקנת מד רעש באולמות אירועים.
 ניסה לקדם חוק בעלויות צולבות בתקשורת, אשר מטיל מגבלות על ריכוז עוצמת השליטה בתקשורת. לפי הצעת החוק, בעל שליטה של למעלה מ-10% בגוף תקשורת ארצי אחד לא יהיה רשאי להחזיק יותר מ-5% מגוף תקשורת ארצי אחר.

חיים אישיים
שטייניץ נשוי לגילה כנפי-שטייניץ, שופטת בית המשפט העליון. הם הורים לשלושה, ומתגוררים במבשרת ציון. גיסו הוא המתמטיקאי נעם ניסן.

 אותות כבוד 
 בנובמבר 2009 זכה שטייניץ באזרחות כבוד מטעם עיריית שדרות.
 בשנת 2011 קיבל אות כבוד מטעם המרכז האוניברסיטאי אריאל.
 בשנת 2012 קיבל אזרחות כבוד של העיר אשדוד.

 מכּתביו 
 ספרים 
 הזמנה לפילוסופיה, זמורה-ביתן, 1987
 לעולם תהא המטפיזיקה, דביר, 1990
 עץ הדעת - אלוהים, לוגיקה וסיבתיות, דביר, 1994
 טיל לוגי מדעי לאלוהים ובחזרה, זמורה-ביתן, 1998
 הקרב על הגז, ידיעות ספרים, 2020
 לא יהיה לנו לאן לחזור (מד"ב), כנרת, 2023
 הקומדיה הממשלתית, ידיעות ספרים, 2025.

 מאמרים אקדמיים 
פורסם בישראל






פורסם מחוץ לישראל
"Necessary beings", by Yuval Steinitz, American Philosophical Quarterly (April 1994)
"Brains in a Vat: Different Perspectives", by Yuval Steinitz, The Philosophical Quarterly (April 1994)
"Contradictions are Ontological Arguments", by Yuval Steinitz, Religious Studies (December 1994)

 מאמרים פוליטיים 







 קישורים חיצוניים 



יובל שטיינץ, באתר ערוץ הכנסת
אלי אשד, תוכנית החלל של יובל שטייניץ


 ועדת שטייניץ - דוח מיוחד בסוגיית מוכנות העורף לאיומים בלתי קונבנציונליים באתר הכנסת
 דוח הוועדה לחקירת מערך המודיעין בעקבות המלחמה בעיראק באתר הכנסת



 משנתה הכלכלית של הממשלה, הרצאה שניתנה בתאריך 28/4/2010 בפורום סטודנטים לכלכלה של האוניברסיטה העברית










 נועם אורן, אתר "זווית אחרת", מתפלסף עם השר ד"ר יובל שטייניץ: "אני לא מאמין שיש אלוהים. אני יודע שיש", 5/11/2018


 יובל שטייניץ בפודקאסט "גיקונומי", 18 במרץ 2025



הערות שוליים

קטגוריה:חברי חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי
קטגוריה:חברי שלום עכשיו
קטגוריה:נשיאי האגודה לזכות הציבור לדעת
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: פילוסופיה
קטגוריה:זוכי מלגת אלון
קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:מדענים חברי הכנסת
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי מחקר ואקדמיה
קטגוריה:מבשרת ציון: חברי הכנסת
קטגוריה:מחברי ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל
קטגוריה:חברי הקבינט המדיני-ביטחוני
קטגוריה:חברי הכנסת החמש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השמונה עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת התשע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת העשרים
קטגוריה:חברי הכנסת העשרים ואחת
קטגוריה:חברי הכנסת העשרים ושתיים
קטגוריה:חברי הכנסת העשרים ושלוש
קטגוריה:רמות השבים: אישים
קטגוריה:חברי הכנסת העשרים וארבע
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד-ישראל ביתנו
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:יושבי ראש ועדת החוץ והביטחון
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל השלושים וחמש
קטגוריה:יו"ר רפאל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958