נחום ברנע

נחום ברנע (נולד ב-23 באוקטובר 1944) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי. היה בעל טור בעיתון "דבר", וכיום בעל טור ב"ידיעות אחרונות". חתן פרס ישראל בתחום התקשורת לשנת ה'תשס"ז.

 ראשית חייו 
נחום ברנע נולד בפתח תקווה בשנת 1944 כנחום בורשטיין, לנחמה ויוסף בורשטיין, שכיהן כמנהל מחלקת ההסברה של ההסתדרות וסגן ראש עיריית תל אביב יפו.

משהתגייס לצה"ל התנדב לחטיבת הצנחנים, גדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וכן קורס מ"כים חי"ר. הוא המשיך לשרת במילואים כלוחם בפלנ"ט בחטיבת הצנחנים 80 ולחם במלחמת ששת הימים. בהמשך עבר לגדוד 66 בחטיבת הצנחנים "חוד החנית" ולחם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה.

ברנע בעל תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

 קריירה עיתונאית 
את דרכו בעיתונות החל נחום ברנע בזמן לימודיו בעיתון הסטודנטים הירושלמי "פי האתון" והיה עורך עיתון הסטודנטים של האוניברסיטה העברית "ניצוץ". לאחר מכן כתב בעיתון "במחנה", ומשם המשיך לעיתון "דבר", בו כתב בשנים 1967–1982. בין השאר היה שליח העיתון בוושינגטון, ופרסם טור שבועי פופולרי בשם "יומן יומן יומן". בראשית שנות השבעים, בתקופת העורכת חנה זמר, שימש כמזכיר מערכת "דבר".

בשנת 1982 ייסד את השבועון "כותרת ראשית", וערך אותו יחד עם תום שגב. העיתון הצטיין ברמת כתיבה מעמיקה מהמקובל בעיתונות הישראלית, ובשורת כותבים צעירים שהשפיעו רבות על העיתונות. בין כותביו היו דן בן אמוץ, דורון רוזנבלום, גבי ניצן, עירית לינור, ארי שביט, דב אלפון ונרי ליבנה. ב-1988 חדל השבועון להופיע, מסיבות כלכליות. נמנה עם הכותבים הקבועים של הירחון מוניטין.

ב-28 באפריל 1989, פרסם נחום ברנע את הטור הראשון שלו ב"מוסף לשבת", "שמיר עוצר את הזמן", במסגרתו, נסע לסוסיא עם ראש הממשלה, יצחק שמיר, וחשף מסמך של רחבעם זאבי משנת 67', שבו הגה תוכנית להקים בשטחים מדינה פלסטינית בשם "ישמעאל". מאז הוא חבר מערכת "ידיעות אחרונות".

במרץ 1995, בעת סיקור הלוויתם של שני קרבנות פיגוע ירי בחברון, הותקף ברנע על ידי כעשרה אנשים, שהכו אותו. אחד התוקפים הורשע ונידון למאסר על תנאי ולקנס

ב-27 במאי 1996, למחרת העימות הטלוויזיוני בין שמעון פרס לבנימין נתניהו לקראת בחירות 1996, כתב ברנע: "מחמת הזהירות, נטו אתמול הפרשנים לסכם את העימות בין פרס לנתניהו בתיקו. בכל הכבוד, אני נוטה לחלוק עליהם. נתניהו, כך נדמה לי, ניצח אתמול". כעבור יומיים ניצח נתניהו את פרס ונבחר לראשות הממשלה. ברנע, שתמך בפרס, הסביר אחר כך: "בעבודתי העיתונאית הנאמנות שלי היא למקלדת בלבד".
ממוזער|נשיא ארצות הברית ברק אובמה בריאיון שולחן עגול לעיתונאים, ביניהם ברנע, לאחר נאומו "התחלה חדשה" באוניברסיטת קהיר, 4 ביוני 2009
עם הגיעו לגיל הפנסיה ב-2011, שינה ברנע את אופן העסקתו ב"ידיעות אחרונות", והקים חברה בשם "מקלדת", דרכה חתם עם העיתון חוזה לחמש שנים נוספות. באמצע 2016, לקראת תום תקופת ההסכם, ביקש להפסיק לכתוב את הטור בפורמט הקבוע, אך לאחר שיחות שכנוע הסכים להאריך את החוזה בשנתיים נוספות.

בתחילת 2018 קרא ברנע להשעיית נוני מוזס, מו"ל ידיעות אחרונות, מתפקיד עורך אחראי, לאור המלצות המשטרה נגדו בתיק 2000.

באוגוסט 2020 חשף כי מאחורי הקלעים של הסכם איחוד האמירויות-ישראל נרקמת עסקה למכירת מטוסי F-35 וכטב"מים מתקדמים לאיחוד האמירויות.

באוגוסט 2022 החל להתראיין בקביעות בתוכנית השבוע בכאן 11.

ברנע הקפיד לאורך כל הקריירה העיתונאית שלו לסקר את האירועים מקרוב. כך למשל, הצטרף במלחמת לבנון השנייה לכוח מחטיבת אלכסנדרוני, ובמלחמת חרבות ברזל נלווה לעוצבת חצי האש בקרב בית חאנון (2023–2025).

עמדותיו
במהלך מלחמת לבנון השנייה קרא ברנע לסיום המלחמה, והזהיר מחתירה לניצחון שלא ניתן להשיג. 

במהלך מלחמת חרבות ברזל הדגיש ברנע את התלות בארצות הברית וטען שהיא קובעת לישראל את גבולות המלחמה. הוא הרבה לטעון שהמלחמה לא תסתיים בניצחון, שמיטוט החמאס אינו אפשרי, ושזמן הלחימה בעצימות גבוהה מוגבל. במהלך ההפוגה במסגרת הסכם החזרת החטופים, הוא טען שהסיכוי לחידוש הלחימה אחרי ההפוגה אינו גבוה. לאחר הכניסה לחאן יונס, הוא טען שיהיה זה המהלך האחרון של המלחמה ושישראל לא יכולה להמשיך לרפיח. לאחר פתיחת המבצע הישראלי כנגד איראן ותוכנית הגרעין שלה במאי 2025 כתב ברנע "ההחלטה לפתוח במלחמה – כולה של נתניהו. הוא מחליט והוא אחראי: הקרדיט כולו שלו. ייתכן שטעינו בו". דבריו עוררו תגובות רבות.

 עימותים בשל כתיבתו 
במהלך הקריירה העיתונאית שלו גרמה כתיבתו של ברנע לעימותים בינו לבין אנשי ציבור וגופים ציבוריים. להלן מספר דוגמאות:
 ברנע פרסם טורים אחדים שבהם מתח ביקורת על התנהלותו של ירון זליכה, החשב הכללי באוצר, ובין השאר כתב: "ירון זליכה הוא פקיד שהכוח עלה לו לראש. הוא איש מסוכן, חסר מעצורים, בלי קשר למה שהוא אומר על אולמרט". בתגובה האשים זליכה את ברנע בהתגייסות לטובת אנשים בצמרת השלטון החשודים בפלילים, בהתנכלות לו עצמו מאז התלונן נגד אולמרט בעניין המכרז להפרטת בנק לאומי ובמניעת זכות התגובה ממנו.

 ברנע פרסם מאמר בעקבות הרשעת הנשיא לשעבר משה קצב בגין אונס, ובו טען כי נשים רבות מופיעות בציבור כאובייקטים מיניים פרובוקטיביים במתכוון. מאוחר יותר, התנצל ברנע על דבריו.

 בריאיון לעיתון "גלובס", יצא ברנע בהתקפה חריפה על החינמון "ישראל היום", ואמר כי "'ישראל היום' במידה מסוימת הוא פרודיה על העיתונות המפלגתית של פעם".

 ביולי 2012 תיאר ברנע בטורו אירוע ביישוב הר ברכה, שבו התארח שר החינוך, גדעון סער, בנוכחות רב היישוב, הרב אליעזר מלמד. ברנע כתב כי שאל את השר כיצד הוא יושב עם אדם כמו הרב מלמד, שכביכול אומר לתלמידיו לא להתגייס לצה"ל וכותב בגנות המדינה, וכי השר ענה לו שלא ידע על נוכחותו של הרב מלמד באירוע, וגינה אותו על יחסו למדינה. בתגובה לפרסום אמר גדעון סער "לא השמצתי, לא הוקעתי ולא גיניתי את הרב מלמד", והוסיף שברנע נודע כשרלטן. הרב מלמד הקדיש לנושא טור שבועי ובו הוכיח שברנע טעה כשאמר שהוא קורא לתלמידיו לא להתגייס, ושהאמת הפוכה, כפי שפרסם בספריו 'פניני הלכה' ובמקומות נוספים. כמו כן, טען שאינו מתבטא נגד המדינה אלא לעיתים כנגד הממשלה. עוד הוסיף הרב מלמד שבטורו המדובר, הצליח ברנע גם לטעות במיקומה של מכללת אריאל ביחס למכללת רופין.

 פעילות ציבורית 
 חבר הוועד המנהל של האוניברסיטה העברית, בשנים 2009–2014 .
 חבר הוועד המנהל של הארגון הבינלאומי ליישוב משברים (ICG), בשנים 2010–2018.
 חבר הוועד הבינלאומי של הספרייה הלאומית מ-2016

 הוקרה 
 חתן פרס סוקולוב לעיתונות לשנת 1981.
 על-פי סקר שנערך בשנת 1998 נבחר כעיתונאי המשפיע ביותר ב-50 שנות המדינה.
 חתן פרס ישראל לתקשורת לשנת תשס"ז. בין נימוקי חבר השופטים למתן הפרס: "נחום ברנע הוא עיתונאי שכמעט כל כתב צעיר נושא אליו עיניים". וכן "ברנע מקפיד תמיד 'להיות שם', קרוב למאורעות, גם במוקדים של סערה חברתית, גם במלחמות ובימים של פיגועים, גם כשנוכחותו כרוכה בסכנת חיים ממש". דוגמה לכך ניתנה במלחמת לבנון השנייה, כאשר יצא עם חיילי חטיבת אלכסנדרוני במשימה קרבית אל מעבר לגבול.
 ב-29 במרץ 2007 קיבל את אות נשיא אוניברסיטת תל אביב כהוקרה על "הישגיו ותרומתו הייחודית למקצוע העיתונות בישראל".
 ב-2008 קיבל את פרס קוטולי באיטליה.
 ב-2015 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

ספריו
 יורים ובוכים: על פוליטיקאים, גנרלים, עיתונאים ועוד אוהבי עצמם, הוצאת זמורה ביתן, 1981 – לקט טורים שפורסמו ב"דבר".
 ימי נתניהו, טורים פוליטיים, הוצאת זמורה ביתן, 1999 – לקט של טורים שפורסמו ב"ידיעות אחרונות" וב"העין השביעית". 
 מסעותי עם פנקס, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2008 – לקט טורים שראו אור בעיתונות וחלקם אף ביורים ובוכים.

 חיים אישיים 
ברנע נשוי לתמרה ואב לשלושה ילדים. בנו  נהרג ב-25 בפברואר 1996 בפיגוע הראשון בקו 18 בירושלים. אחיו הוא פרופ' אמיר ברנע.

 קישורים חיצוניים 


 טורים של נחום ברנע בשנים 2002-2006, באתר ynet
 טורי ברנע בשנים 1996-2008 באתר "העין השביעית"






 רועי כ"ץ, ריאיון עם נחום ברנע בתוכנית "תעודת עיתונאי" ברדיו תל אביב, 27 בדצמבר 2013







 אסף יערי, העיתונאים של המדינה: נחום ברנע, ראיון באתר יוטיוב, 21 באפריל 2025

 הערות שוליים 

קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לתקשורת
קטגוריה:זוכי פרס סוקולוב
קטגוריה:פרשנים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:סגל מוניטין
קטגוריה:סגל כותרת ראשית
קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:ישראלים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:פתח תקווה: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944