חלה

חַלָּה היא לחם קלוע שאוכלים יהודים באופן מסורתי בשבת וחג (חוץ מפסח, שבו לא אוכלים חמץ). בעבר הייתה החלה מנהג של יהודי אירופה בלבד. החלה פופולרית בתרבויות נוספות ברחבי העולם.

אטימולוגיה
החלה במקורות אינה סוג של לחם, אלא היא כמות ממנת בצק העשוי ממיני דגנים. "חלה" מופיעה בתורה בשני הקשרים עיקריים: הציווי להקריב חלות שונות בבית המקדש ומצוות הפרשת חלה.

החלה בתורה יכולה להיעשות בכל צורה, כולל חלת מצה: . אזכור נוסף של חלת הלחם מופיע בספר שמואל ב' (): .

כמו כן, ישנה מצווה "להפריש חלה", כלומר להפריש חלק מתוך הבצק, ולתת אותו לכהן על מנת שיאכל אותו בטהרה. החלה מורמת כתרומת מנחה לכהנים בבית המקדש. הציווי מופיע בספר במדבר: . המצווה נוגעת לכל עיסת בצק העשויה מאחד מחמשת מיני דגן: חיטה, שעורה, כסמין, שיפון ושיבולת-שועל. מאז שחרב בית המקדש, אין מפרישים חלה כמנחה, אלא באופן סמלי מפרישים חלק קטן כזית, ושורפים אותו.

ימין|ממוזער|230px|קליעת חלה מקמח מלא
ממוזער|230px|אברהם אבולניק מנהל מאפיית "עין בר" בעינת בודק את החלות האפויות, שנות ה-60
הרמ"א מציין מנהג: "נוהגין ללוש כדי שיעור חלה בבית, לעשות מהם לחמים לבצוע עליהם בשבת ויום טוב, והוא מכבוד שבת ויום טוב, ואין לשנות". הלחם הביתי שנאפה בבית היה שונה מהלחם מהמאפייה, במרכיביו שכללו בדרך כלל תוספות כדי להעשיר את הלחם וגם בצורתו החגיגית לכבוד השבת. הלחם המיוחד שנאפה באופן מסורתי לכבוד שבת נקרא "חלה" בגלל הפרשת החלה שנהגו לעשות בערב שבת מאותה העיסה.

המקור האטימולוגי של המילה אינו לגמרי ברור. אליעזר בן-יהודה מציין שיש האומרים שמקורו משורש ח.ל.ל., ויש האומרים שמקורו מהשורש בן שני העיצורים: ח.ל. = מתוק (בערבית המילה חלווה – ממתק). חלת הדבש תומכת בגרסה המתוקה יותר, אם כי יכול שעניינה גם הוא מהחללים בהן הדבורים מאחסנות את הדבש, ומאכסנות את הביצים. ארנסט קליין, לשונאי קנדי מביא גרסה נוספת, שחלה היא לחם מחורר (דוגמת מצות לפסח), ושהחללים המנוקבים נותנים לו את ייחודו.

 בתרבויות העולם 
אף על פי שחלה נחשבת למאכל יהודי-אירופי, היא גם לחם מסורתי בכמה מדינות באירופה, למשל בהונגריה, בדרום אפריקה לדוגמה החלה נקראת קיתקה (kitke) גם היום, ואף זכתה לפופולריות בקרב חלק מערביי ישראל ותושביה המוסלמים.

בצק החלה קיים גם במסורת האפייה האירופית. בצרפת הוא חלק ממשפחת מאפי הוינוואזרי. בין החלות המוכרות בעולם: ואנוצ'קה בצ'כוסלובקיה, הפקרנץ וצופף בגרמניה ושווייץ, פולה בפינלנד, הוסקה  בצ'כיה, מונפלסרל  באוסטריה, וצורקי  בארמניה.

 בתרבות היהודית 
בשבת מצווה על יהודי לאכול שלוש ארוחות. לפי ההלכה היהודית, ארוחה נחשבת לכזאת רק אם יש בה כזית לחם. ומאחר ויש חיוב לברך בשבת על לחם כשהוא שלם - "לחם משנה" - שני לחמים - זכר למן, שאיסופו בימי שישי במדבר היה כפול משאר הימים, על מנת שיספיק לשבת - נוהגים לברך על שתי חלות. הברכה על חלה היא, כמו על כל לחם, "המוציא לחם מן הארץ".

יש שנהגו לברך על שתים עשרה חלות, על פי הקבלה, ומשם נולדה 'חלת שנים עשר' שהיא חלה המורכבת משתים עשרה חלות קטנות יותר.

בישראל משווקת החלה בעיקר לקראת סוף השבוע בימי שישי ונפוצה בגרסה פשוטה, עם תוספות שונות ובגדלים שונים. את החלה בצורתה הקלועה הביאו ארצה יהודים מארצות אשכנז, ולא הייתה מוכרת בצפון אפריקה. עדיין החלה נפוצה בארץ בקרב יהודים מכל התפוצות, בערבי חג ובליל שבת.
270px|ממוזער|חלה בהשראת מתכון יהודי-אנדלוסי עתיק המופיע בכתאב אל-טביח׳, מעוטרת בעלי ורדים

חוקרת ההיסטוריה הקולינרית הלן חווארה פינייר, המתמחה במטבח היהודי-ספרדי בימי הביניים, הציעה כי מתכון ללחם מחמצת קלוע שנמצא בכתאב אל-טביח׳, ספר בישול שנתחבר בספרד במאה ה-13, הוא גרסה מוקדמת של החלה הידועה לנו כיום. אף שהכנתו מזכירה את אופן הכנת החלה, לחם זה תובל בזעפרן ונעשה בטיגון, ותואר בספר כ"עשיית צמות" (בספרדית: guedejas, מונח שניתן לתרגמו לעברית כ"פאות"). לפי מחקרה של פינייר, לאחר גירוש ספרד המגורשים הביאו עמם את הלחם בעברם דרך איטליה במאות ה-15 וה-16, וכך הוא הגיע ליהדות אשכנז.

סגנונות חלה
ישנם מגוון מתכונים לאפיית חלה, חלקם מבוססים על בצק שמרים. מתכונים מסורתיים מכילים קמח לבן, ביצים, שומן וסוכר. תוספות אלו הן שגורמות לחלה להיות בעלת מרקם רך ועשיר. מתכונים מודרניים מכילים קמח מלא, קמח שיבולת-שועל או קמח כוסמת, ודבש או מולסה במקום סוכר.

קולעים את העיסה לצמה טרם האפייה. ניתן לקשט את החלה בחלמון ביצה כדי להעניק לה ברק. כמו כן, יש הנוהגים לעטר בזרעוני פרג או שומשום, המסמלים את המן שנתן ה' לבני ישראל במדבר.

בהיסטוריה היהודית החלה נראתה בצורות שונות ולאו דווקא בצורתה המקובלת כיום, למשל, ביהדות גרמניה נהגו ליצור חלה כלחם רגיל רק בתוספת פס מגולגל מעליו ויש שעושים חלה העשויה משנים עשר חלות קטנות יותר על פי הקבלה.
ממוזער|200px|חלת מפתח

 חלות מיוחדות 
תשרי: בראש השנה יש שמוסיפים צימוקים לעיסה, וקולעים חלה עגולה, שמסמלת את מעגל השנה. יש המוסיפים צורת סולם בראש החלה, המסמל את רצונם שתפילותיהם יעלו השמימה כמו על סולם. כמו כן, מראש השנה ועד סוכות נוהגים לטבול את החלה בדבש. בחלק מקבילות צפון אפריקה ואיטליה, נהגו להכין את הבולו (סוג של חלה מתוקה) בסמוך לכיפור כסמל להמתקת הדינים ושנה מתוקה.

ניסן: ביום המימונה שלאחר הפסח נוהגים חלק מהקהילות היהודים כמו לוב ותוניסיה לכין חלה מיוחדת בשם בולו הנהוגה גם באירועים מיוחדים כלחם הראשון שלאחר הפסח.

אייר: בשבת שאחרי חג הפסח, שבה מברכים את חודש אייר, יש הנוהגים להכין חלה בצורת מפתח או לנעוץ בתוכה מפתח כסגולה לפרנסה טובה.

שבת פרשת נח: בשבת זאת בה קוראים על הקשת בענן שהוצגה לנח עם יציאתו מהתיבה יש הנוהגים להכין חלה קלועה צבעונית בצבעי הקשת.

קישורים חיצוניים



 הערות שוליים 

*
קטגוריה:מוצרי בצק שמרים
קטגוריה:המטבח היהודי
קטגוריה:סוגי לחם
קטגוריה:מאכלי שבת
קטגוריה:יהדות: מאכלי חגים