פתיחה איטלקית

הפתיחה האיטלקית או ג'וקו פיאנו (giucco piano-"משחק שקט") היא פתיחת השחמט בעלת התיעוד העתיק ביותר. השחקן הפורטוגזי דמיאנו שחי בין השנים 1480 ל-1544 תיעד את משחקיו בתחילת המאה ה-16 ולאחריו האיטלקי ג'ואקינו גרקו (1600–1634 בערך) השתמש בפתיחה זו ורשם את משחקיו בראשית המאה ה-17. הפתיחה הייתה מאוד פופולרית במהלך המאה ה-19 אך שיפורים ביכולת ההגנה של השחקנים הובילו אמני שחמט מודרניים להעדיף את הפתיחה הספרדית כפתיחה שמבטיחה ללבן סיכוי גדול יותר ליוזמה ארוכת טווח.

הפתיחה האיטלקית מסווגת בקודים C50-C54 באנציקלופדיית פתיחות השחמט.
הפתיחה מתחילה במהלכים הבאים:
 ה-4 ה-5
 פו3 פג6
 רג4 רג5

לרץ הלבן ב-ג4 תפקיד מפתח, הוא מונע מהשחור להשתלט על מרכז הלוח באמצעות קידום הרגלי ל-ד5 וכן חולש על הערוגה הרגישה באגף המלך - ו-7. הלבן מתכנן לשלוט על המרכז באמצעות קידום הרגלי ל-ד4 ולתקוף את המלך השחור. השחור מנסה לשחרר את עמדתו על ידי החלפת כלים ולפרוץ את המרכז על ידי ד5, או לנסות להגן על הרגלי המרכזי שלו ב-ה5.

 היסטורייה 
פתיחה איטלקית היא אחת הפתיחות העתיקות ביותר שתועדו. שחקן פורטוגלי בשם פדרו דמיאנו שיחק אותו בתחילת המאה ה-16 והשחקן האיטלקי ג'ואקינו גרקו שיחק אותה בתחילת המאה ה-17. פתיחה איטלקית הייתה פופולרית לאורך המאה ה-19, אך שיפורים מודרניים במשחק הגנתי של שחור הובילו לפתיחות אחרות להיות יותר פופולריות, כמו פתיחה ספרדית שהציע יותר הזדמנויות ללבן לנצח את השחור.

במשחק המודרני, רבי-אמנים הראו העדפה ברורה לפתיחה איטלקית משום שכיום פתיחה איטלקית עשירה בואריאנטים וזה עושה את המשחק של שחור למסובך. אנטולי קרפוב השתמש בפתיחה איטלקית נגד ויקטור קורצ'נוי פעמיים במשחק אליפות העולם ב-1981, כאשר שני המשחקים הסתיימו בתיקו; גארי קספרוב השתמש בה נגד ז'ואל לאוטייה בשנת 1994, וניצח ב-29 מהלכים; ולדימיר קרמניק שיחק אותה נגד טיימור רדג'אבוב (2004); וישוואנתן אנאנד השתמש בו כדי להביס את ג'ון האמר ב-2010; מגנוס קרלסן השתמש בה נגד היקארו נקמורה באליפות העולם בלונדון 2011, וניצח ב-41 מסעים ויאן נפומניאשצ'י השתמש בה נגד מגנוס קרלסן באליפות העולם ב-2021, והפסיד ב-49 מסעים.

 וריאציות 
המשכים העיקריים במהלך הרביעי של לבן הם:

 4.ג3, הקו הראשי
 4.ב-4, גמביט אוונס, שבו לבן מציע פיוני בתמורה להתפתחות מהירה
 4.ד3, פתיחה איטלקית
 4.0-0, לעיתים קרובות בכוונה לפגוש את 4...פו6 עם 5.ד4, התקפת מקס לאנג, שבה לבן פותח את המרכז, או 5.ד3, עובר לפתיחה איטלקית
 המשכים נוספים הם:
 4.פו3 פג6, וריאציית ארבעת הפרשים
 4.ד4, הגמביט האיטלקי, הנחשב לסדר מהלכים לא מדויק עקב התשובה 4...ר:ד4
 4.ר:ו7+? מ:ו7 5.פ:ה5+ פ:ה5, גמביט ג'רום, פתיחה לא יציבה שבה לבן מקריב שני חלקים מתוך כוונה לחשוף את מלך השחור ולהשיג התקפת התאמה.

 לבן משחק 4.ג3 כהכנה להתקדמות המרכזית ד2-ד4. התשובה העיקרית 4...פו6 נותחה לראשונה על ידי גרקו במאה ה-17. חלופוה אחרת היא 4...מהה7, מתוך כוונה להחזיק במרכז.

 4...פו6 
5.ד4 ה:ד4 6.ג:ד4

לבן יכול גם לנסות 6.ה5, שורה מועדפת על ידי יבגני סבשניקוב, כאשר המשחק בדרך כלל נמשך 6...ד5 7.רב5 פה4 8.ג:ד4 רב-6, עם שוויון משוער. בנוסף, ללבן יש חלופה לגמביט ב-6.0-0, אותה גרהם ברג'ס החיה בספר 101 הפתעות בפתיחות שחמט; הקו הקריטי עובר 6...פ:ה4 7.ג:ד4 ד5 8.ג:ד5 ד:ג4 9.מהה2 מהד3 דחיפה נדירה של הרגלי 6.ב4 שיחקה במפגש המופרך מחוץ לאיזון בין פייר לממדיארוב, טורניר שחמט 2023. לאחר 6...רב6 7.ה5 ד5 8.ה:ו6 ד:ג4 9.מהה2+ רה6 10.ב-5, שחור הציע את הקורבן 10...פב-4. לבן בחר לקבל את ההצעה עם 11.ג:ב-4, מה שאפשר לשחור זוג רגלים מחוברים במסירה עבור הכלי. נדרש משחק מדויק כדי לבלום את התקדמות המוסרים. המשך המשחק 11...מה:ו6 12. 0-0 0-0 13.א4 א5 14.ב:א5 צ:א5 15.רז5 מהו5 16.רד2 צאא8 17.רב4 צוה8 18.א5 מה:ב5 19.מהד2 ג5. לבן הגיב עם 20.רג3, בניסיון להחליף את הרץ הנוסף שלו בחייל המסוכן, ובניסיון להשיב את השוויון. בסופו של דבר השחור המיר את יתרונו, עם החלפת כלים 20...רד8 21.ר:ד4 ג:ד4 22.פ:ה6 מה:ה6.

6...רב4+

ללבן יש כעת בחירה בין 7.סג3 ל-7.בס2. 7.סג3 מוביל בדרך כלל להתקפת מולר, קו אגרסיבי הכולל הקרבת חייל, אך הוא נזנח ברובה במשחקים ברמה גבוהה, שכן שחור צובר יתרון עם הגנה מדויקת. 7.דד2 מציע סיכויים שווים בערך.

 7.פג3 (כולל וריאציה יוונית והתקפת מולר) 
7...פ:ה4 8.0-0

קו ראשי לאחר 8.0-0

גרקו עודד התקפה על צריח המלכה של הלבן עם 8.0-0, מה שאפשר 8...פ:ג3!?, וריאציה יוונית. אם 9.ב:ג3 ר:ג3!? 10.מהב3 ר:א1?, לבן מנצח עם 11.ר:ו7+ מו8 12.רז5. המשחק של גרקו (כנראה ניתוח) ממשיך 12...פה7 13.פה5 (13.צה1 ו-13.צ:א1 גם מנצחים) 13...ד5 14.מהו3 רו5 15.רה6 ז6 16.רח6+ מה 17.ר:ו7- מט. מלכודת זו ידועה היטב, ושחור יכול להימנע ממנה על ידי משחק 10...ד5. מסיבה זו, המאסטר הסקוטי ג'יימס איטקן הציע 10.רא3!, מה שנותן ללבן את היתרון. אחרי 9.ב:ג3, הטוב ביותר עבור שחור הוא 9...ד5! 10.ג:ב4 ד:ג4 11.צה1+ פה7 12.מהא4+! רד7 13.ב5 0-0 14.מה:ג4 פז6!

בשנת 1898, השחקן הדני יירן מלר פרסם ניתוח של הואריאנט. במה שידוע כיום כהתקפת מלר, לבן מקריב רגלי למען התפתחות ויוזמה.

8...ר:ג3! 9.ד5

9.ב:ג3 נתקל ב-9...ד5!

9...רו6

אם 9...פה5, המשך אפשרי הוא 10.ד6.

10.צה1 פה7 11.צ:ה4 ד6 12.רז5 ר:ז5 13.פ:ז5 ח6!

13...0-0 14.פ:ח7! נותח לתיקו עם המהלכים הטובים ביותר לשחור, למרות שלשחור יש הזדמנויות רבות לטעות.

14.רב5+

אחרי 14.מהה2 ח:ז5 15.צה1 רה6! 16.ד:ה6(לבן יכול גם לנסות 16.מהג2 ג6! 17.ד:ה6 ו-6 18.רד3 ד5 19.צז4 מהג7 20.ח3 0-0-0 21.ב-4, התקפה) 16...ו6 17.צה3 ג6 18.צח3 צ:ח3 19.ז:ח3 ז6 ספק אם ללבן יש פיצוי על החיי שהוקרב, לפי רב-האמן לארי קאופמן; 14.מהח5 0-0 15.צאה1 פז6! (או 15...פו5!) גם מעדיף את השחור.

14...רד7 15.מהה2 ר:ב5 16.מה:ב5+ מהד7 17.מה:ב7

17.מהה2 מו8! זוכה בחייל שני, כמו בברצ'יי-פורטיש, בודפשט 1969.

17...0-0 18.צאה1 צאב8 19.מה:א7 פ:ד5 20.מהד4 מהו5 21.פו3 צב4

ושחור בבירור טוב יותר.

 7.רד2 
אם לבן לא רוצה לאבד חומר אז הוא צריך לשחק, 7.רד2!, המהלך של גרקו, הוא אלטרנטיבה טובה. המשחק יכול להימשך 7...ר:ד2+ (קאופמן ממליץ 7...פ:ה4 8.ר:ב4 פ:ב4 9.ר:ו7 מ:ו7 10.מהב3+ ד5?! [10...מו8 11.מה:ב4+ מהה7 12.מה:ה7+ מ:ה7 פשוט ובטוח יותר, ומגיע לסיום שווה] 11.פה5+ מה6! 12.מה:ב4 ג5?!) 8.פב:ד2 ד5 9.ה:ד5 פ:ד5 10.מהב3 פגה7 (10...פא5 היא אלטרנטיבה, המזמינה חזרה על מהלכים לאחר 11.מהא4+ פג6 [מאיים 12...פב6] 12.מהב3 פא5) 11.0-0 0-0 12.צוה1 ג6. בעמדה זו ללבן יש יותר חופש, אך רגלי ד המבודד יכול להיות חולשה. 7.פבד2 הוא גם מהלך טוב עבור לבן, אם כי הוא עדיין מציע שוויון משוער בלבד. זו לא הייתה בחירה פופולרית בקרב שחקנים אנושיים, אך נראה שהיא מומלצת על ידי מנועי מחשב. 7.מו1!? נזנח ברובו.

 4...מהה7 וחלופות אחרות 
שחור יכול לנסות להחזיק נקודת חוזק במרכז ב-ה5 עם 4...מהה7, מהלך שהופיע לראשונה בכתב היד של גטינגן משנת 1500 בערך. לאחר 5.ד4 (5.0-0 בדרך כלל מבצע מעבר) גב-6, האפשרויות של לבן כוללות 6.0-0, 6.ד5, 6.א4 ו-6.גב-5. המשך טיפוסי הוא 6.0-0 ד6 7.א4 א6 8.ח3 פו6 9.צה1 0-0 (ליאונהרדט-שפילמן, אוסטנד 1907).

4...רב6 בדרך כלל מבצע מעבר לאחר 5.ד4 מהה7.

מהלכים אחרים עבור שחור נחשבים לגרועים.

 שורה משנית: 4.ד3 
עם 4.ד3, לבן משחק פתיחה איטלקית (באיטלקית, "משחק שקט מאוד", שם שניתן על ידי אדולף אנדרסן). לבן שואף לפיתוח איטי של המשחק, תוך כדי שהוא דוחה את הדחיפה ל-ד4 עד שניתן יהיה להתכונן. על ידי הימנעות מעימות מיידי במרכז, לבן מונע שחרור מוקדם של מתח באמצעות חילופי כלים ונכנס למשחק תמרון עמדתי. 4.פג3 פו6 5.ד3 הוא גמביט ג'ואוקו פיאניסימו הנדחה. 4.ד3 ו-5 הוא גמביט לוקיני הלא שקט; יכול לבוא 5.פז5 ו-4, וריאציית דובואה.

אם לבן משחק ג2-ג3, העמדה יכולה לקבל כמה מאפיינים של פתיחה ספרדית אם הרץ נסוג ל-ג2 דרך ב-3. רעיון זה אומץ על ידי כמה רב-אמן, כמו אניש גירי, כדי להימנע מהגנת ברלין [פתיחה ספרדית, וריאצית ההחלפה] המתוחכמת בפתיח הספרדית. לבן יכול לשחק גם בואריאנט-ב4 ו-א4, לרדוף אחרי הרץ השחור ולתפוס מקום בצד המלכה. למרות המוניטין האיטי והמשתנה שלה, וריאציה זו הפכה פופולרית יותר לאחר שאומצה על ידי ג'ון נאן בשנות ה-80. סדרי המהלכים הנפוצים הם 4.ג3 פו6 5.ד3 (ECO C54), וטרנספוזיציה מפתיחת רץ המלך: 2.רג4 פו6 3.ד3 פג6 4.פו3 רג5 5.ג3 או 5.0-0 ד6 6.ג3.

 משחקים לדוגמה 

להלן 17 משחקים של שחקני על (מד כושר מעל 2700 הן ללבן והן לשחור). כל המשחקים למעט אחד שהתקיים בשנת 1995 שוחקו לאחר שנת 2008.

החלופות העיקריות ל-3...רג5 [שזאת הפתיחה האיטלקית עצמה] הן 3...פו6 המכונה הגנת שני הפרשים, 3....רה7 (הגנה הונגרית), 3...ד6 (פתיחה לא מקובלת המכונה פתיחה סמי-איטלקית [באיטלקית סמי זה חצי]), 3...ז6, 3...פד4 (גמביט בלקבורן-שילינג) ו-3...ו5.

 קודים באנציקלופדיית פתיחות שחמט 
ואריאנטים עיקריים בפתיחה מחולקים לפי קודי אנציקלופדיית פתיחות שהם C50-C54:
 C50 איטלקית, הכל חוץ מוואריאנטים עם 4.ג3 ו-4.ב4
 C51 גמביט אוונס
 C52 גמביט אוונס, עם 4...ר:ב4 5.ג3 רא5
 C53 איטלקית, 4.ג3, ללא 4...פו6

 C54 איטלקית, 4.ג3 פו6

 כולל חוץ מ-5.ד4 ו-5.ד3
 5.ד4 ה:ד4 חוץ מ-6.ג:ד4
 5.ד4 ה:ד4 6.ג:ד4
 5.ד3

איטלקית, פתיחה