איוואן בונין

איוואן אלכסייביץ' בונין (ברוסית: Ива́н Алексе́евич Бу́нин; 22 באוקטובר 1870, וורונז' - 8 בנובמבר 1953, צרפת), סופר ומשורר רוסי, זוכה פרס נובל לספרות.

ביוגרפיה
בונין נולד למשפחת אצולה רוסית בעלת נכסים, שכבר קנתה לה מוניטין בפוליטיקה, במדע ובאומנות. במשפחתו כבר היו שני סופרים, אנה בונין וואסילי ז'וקובסקי. את ילדותו ונעוריו בילה בונין באחוזות אביו. לאחר מות אחותו, נכנס בונין לתקופת דיכאון עם נטיות דתיות. נטיותיו לאומנות באו לידי ביטוי בציור, שגם השפיע על כתיבתו הספרותית. כבר בגיל צעיר ראה יצירות משלו שהופיעו בדפוס, קובצי שירה וגם יצירות בפרוזה. הוא גם תרגם מהספרות האנגלית לרוסית.

זכה לפרסים ספרותיים רבים ובהם "פרס פושקין" של האקדמיה הרוסית. בשנת 1909 התקבל בעצמו לאקדמיה. בונין הרבה במסעות וסייר ברחבי רוסיה, איטליה, טורקיה, יוון, סוריה, ארץ ישראל, מצרים, אלג'יריה, תוניסיה ועוד.

במאי 1918, אחרי המהפכה הבולשביקית, עזב בונין, שתיעב את השלטון הקומוניסטי החדש, את מוסקבה ונסע עם אשתו דרומה, תחילה הגיע לקייב ולאחר מכן לאודסה. באודסה, שהייתה תחת שליטתו של הצבא הלבן הוא התגורר עד ינואר 1920, אז עזב את העיר עם שרידי הצבא הלבן. הוא הפליג לצרפת דרך טורקיה והים התיכון. 

בצרפת בונין ואשתו התגוררו בפריז עד לכיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר שהצבא הגרמני הגיע לפריז, נדדו בני הזוג דרומה עד שהגיעו לעיר גראס. בני הזוג שכרו וילה בעיר והתגוררו בה עד לסוף המלחמה. במהלך 1942 - 1944 משפחת בונין נתנה מקלט לסופר יהודי-רוסי אלכסנדר בכרך ואף סייעו לו לקבל מסמכים מזויפים, בהם הוצג כנוצרי בן הלאום הרוסי. לאחר המלחמה חזרו בונין ואשתו לדירתם בפריז.

בשנת 1947 הזמינה אותו הממשלה הסובייטית, באמצעות המשורר קונסטנטין סימונוב, לשוב למולדתו. בונין מנע הוצאה מחודשת של ספריו בברית המועצות בהתנגדו לכך שיצונזרו, אך בשנת 1953, לאחר מותו, "סיפחו" אותו מחדש לספרות הרוסית.

 יצירתו 
בשנת 1901 יצא לאור הרומן שלו הכפר. אחרי הכפר כתב יצירות נוספות באותו סגנון, המתאר את אנשי הכפר ללא אידיאליזציה. ספריו בנוים סביב נושאים כמו: תופעות טבע אקלימיות, חיי השיגרה בכפר, תענוגות בעלי האחוזות ועוד. לבונין סגנון אופייני המכביד מאוד על תרגומו לשפות אחרות.

בשנת 1908 ביקר בונין בארץ ישראל ובעקבות הביקור כתב סיפור בשם בארץ יהודה שיצא לאור יחד עם סיפורים אחרים בניו יורק.

בשנת 1933 הוענק לו פרס נובל לספרות "על סגולותיו האומנותיות והספרותיות שהכשירוהו לתת תיאור נאמן לטיפוסים האופייניים של העם הרוסי".

 מספריו 

הכפר (1901) 
קדושת האהבה 
אהבתו של מיטיא, ועוד ספורים, מסדה, תל אביב, 1946.
האדון מסן פרנסיסקו , מבחר סיפורים, תרגמו מרוסית צבי ארד ועזרא זוסמן, אחרית-דבר מאת נילי מירסקי, עם עובד, 1981.
באביב, ביהודה, ועוד 14 סיפורים, תרגם יורם ברונובסקי, ספרי תרמיל, הוצאת משרד הביטחון, 1974.
שדרות אפלות, תרגם רועי חן, הוצאת ידיעות אחרונות, 2008.
הפודל הלבן וסיפורי כלבים אחרים, תרגם אלכס בנדרסקי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005. 
בבית הספרים הלאומי נמצא גם כרך מסיפורי בונין, בתרגום ליידיש.

 קישורים חיצוניים 












הערות שוליים

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:משוררים רוסים
קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:זוכי פרס נובל רוסים
קטגוריה:זוכי פרס נובל צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא רוסי
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לצרפת
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1870
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1953