אפולו 8

אפולו 8 (באנגלית: Apollo 8) הייתה המשימה המאוישת השלישית בתוכנית אפולו להנחתת אדם על הירח, והראשונה בהיסטוריה האנושית שעזבה את מסלולו ושדה כבידתו של כדור הארץ, נכנסה לשדה כבידתו של גוף שמימי אחר והשלימה את מסעה עם נחיתתה בכדור הארץ.

שלושת אנשי הצוות: פרנק בורמן, ג'יימס לוול הבן וויליאם אנדרס הם בני האדם הראשונים שראו את צידו המרוחק של הירח.

אפולו 8 היא המשימה הראשונה שעשתה שימוש בטיל סטורן 5, והמשימה המאוישת הראשונה בתוכנית ששוגרה ממרכז החלל קנדי בפלורידה ב-21 בדצמבר 1968 בשעה 7:51 בבוקר.

פראנסס נורת'קאט, האישה הראשונה שאי פעם שעבדה בצוות טכני של נאס"א, תכננה את מסלול החזרה של אפולו 8 מהירח לכדור הארץ. נורת'קאט ביצעה חישובים שהפחיתו את כמות הדלק הנחוצה במשימה – הפחתה שבלעדיה לא הייתה המשימה מצליחה.

המשימה
ימין|ממוזער|200px|הטיל סטורן 5 נושא את אפולו 8
לאחר שלוש שעות של הקפת כדור הארץ בזמן שמערכות החללית נבדקות, החל תהליך המעבר למסלול ירחי. 25 דקות מאוחר יותר נפרד השלב השני של המשגר (שנקרא S-IVB) והחללית התהפכה, כדי לאפשר צילום ובדיקה חיצונית של שלב זה. לאחר מכן הושלך מהשלב חמצן נוזלי בפקודה מהקרקע, כדי לתת לו תנופה שהכניסה אותו למסלול סביב השמש.

המשימה בדקה את מערכות תא הפיקוד, כולל מערכות התקשורת, תמיכת החיים והמעקב, ואפשרה לבדוק את תפקוד הצוות במסלול ירחי. הצוות צילם את פני הירח, ביצע סקירה טופוגרפית, ואסף ציוני דרך ומידע מדעי אחר, שנדרש למשימות אפולו הבאות.

אפולו 8 כללה תא פיקוד דומה לזה של אפולו 7, מלבד זאת שצוהרי הלחץ ומגן החום המתכלה הקדמיים שולבו לפתח אחד, שישמש למעבר לרכב הנחיתה הירחי במשימות הבאות. מסת החללית (28,817 ק"ג) כללה את מסת תא הפיקוד ותא השירות, כולל דלק וחומרים מתכלים. משימה זו לא כללה רכב נחיתה ירחי, משום שפיתוחו פיגר בחמישה חודשים אחר פיתוח שאר חלקי החללית. השיגור בוצע בכל זאת, כדי לעמוד בתחרות מול ברית המועצות, שכבר שיגרה שתי חלליות זונד בלתי מאוישות סביב הירח בספטמבר ונובמבר, והחזירה אותן בשלום לכדור הארץ, והיה חשש שהרוסים יקדימו את האמריקאים בנחיתה על הירח. פרנק בורמן, מפקד המשימה, העיד שזו הייתה למעשה המטרה העיקרית של משימה זו, שבמקור כלל לא תוכננה להגיע אל הירח. במקום רכב הנחיתה הירחי החסר, הורכב דגם דמה בעל אותו משקל על המתאם בין החללית לרכב השיגור, לאיזון.

ב-24 בדצמבר, בשידור ישיר לטלוויזיה אמר ויליאם אנדרס:  וכך המשיכו אנשי הצוות להקריא את עשרת הפסוקים הראשונים של ספר בראשית.

במהלך המשימה, כאשר חזרה החללית מעבר לירח ויצרה שוב קשר עין עם כדור הארץ, צילם הצוות את התמונה המפורסמת של זריחת הארץ מעל אופק הירח. החללית נחתה ב-27 בדצמבר אותה שנה, באוקיינוס השקט, וחולצה על ידי מסוק הליקופטר 66 מנושאת המטוסים USS יורקטאון .

כהכרה על הישגם של אנשי הצוות, שהיו הראשונים לצאת מתחום כוח המשיכה של כדור הארץ ולהיכנס לתחום כוח המשיכה של גוף שמיימי אחר, נבחרו שלושת אנשי הצוות כאנשי השנה של המגזין TIME לשנת 1968.

הצוות
פרנק בורמן

בגיל 15 כבר למד לטוס. סיים את האקדמיה הצבאית האמריקאית בשנת 1950 כבוגר במדעים. בשנת 1957 השלים תואר שני בהנדסה אווירונאוטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה. שירת בחיל האוויר האמריקאי כטייס קרב, מדריך וטייס ניסוי. בשנת 1962 נבחר על ידי נאס"א לתוכנית ג'מיני ואפולו. בשנת 1965 היה מפקד ג'מיני 7, שם, יחד עם ג'יימס לוול, ביצע את הפגישה הראשונה בחלל, עם ג'מיני 6. בשנת 1968 השתתף בוועדת החקירה לאסון אפולו 204 (שכונתה "אפולו 1" מאוחר יותר). מאוחר יותר קיבל את תפקיד מנהל תוכנית אפולו, והנהיג את הצוות שתכנן מחדש את חללית אפולו. השתתף במשימת אפולו 8, שהייתה הפעם הראשונה שבני אדם עזבו את מסלול כדור הארץ, והקיפו את הירח.

ג'יימס לוול הבן

היה אסטרונאוט בתוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו. בשנת 1952 סיים תואר בוגר במדעים באקדמיה למדעים של הצי האמריקאי. בשנת 1958 סיים לימודים בבית הספר לטייסי ניסוי. בשנת 1961 סיים לימודים בבית הספר לבטיחות תעופתית של אוניברסיטת דרום קליפורניה. סרן בחיל האוויר האמריקאי. שירת כטייס ניסוי במרכז הניסויים של הצי. היה מנהל תוכנית מטוס ה־F-4 פנטום, ובמקביל שירת כמהנדס בטיחות בטייסת הקרב 101. נבחר לתפקיד אסטרונאוט ב־1962, והיה אסטרונאוט גיבוי לג'מיני 4 ו־9, וכן היה גיבוי של ניל ארמסטרונג באפולו 11. ב־4 בדצמבר 1965 שוגר בג'מיני 7, שהייתה הפעם הראשונה בה שתי חלליות נפגשו בחלל. ב־11 בנובמבר 1966 שוגר עם באז אולדרין לג'מיני 12, המשימה האחרונה בתוכנית ג'מיני.

ג'יימס לוול התפרסם לאחר מכן כמפקד משימת אפולו 13, שנכשלה במשימתה לנחות על פני הירח בשל תקלה, אולם הצליחה לחזור לכדור הארץ בשלום.

ויליאם אנדרס

אנדרס נולד בהונג קונג. בשנת 1955 קיבל תואר בוגר במדעים מהאקדמיה של הצי האמריקאי. בשנת 1962 קיבל תואר שני בהנדסה גרעינית מהמכון הטכנולוגי של חיל האוויר. בסיום לימודיו באקדמיה של הצי הצטרף לחיל האוויר כטייס בטייסת יירוט בכל מזג אוויר. מאוחר יותר מונה לאחראי על ניהול טכני של תוכניות תוצאי סיכוך וקרינה של כורים גרעיניים במעבדת הנשק של חיל האוויר בניו מקסיקו. בשנת 1964 נבחר על ידי נאס"א כאסטרונאוט כחלק מהקבוצה השלישית. היה טייס גיבוי של ג'מיני 11 ואפולו 11, והיה טייס מודול הירח באפולו 8.
צוות גיבוי
 ניל ארמסטרונג – מפקד צוות
 באז אולדרין – טייס חללית
 פרד הייז – טייס מודול נחיתה

קישורים חיצוניים

דיווח לעיתונות (PDF)
איתי נבו, האנשים הראשונים סביב הירח, במדור היום לפני במדע באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 24 בדצמבר 2017
The Nasa mission that broadcast to a billion people - מאתר ה-BBC
״הזריחה ששינתה את העולם״ - פרק על התמונה בהסכת ״עושים מינהר״
 תיאור המשימה
מרכז|ממוזער|300px|"זריחת הארץ" - תמונה שצולמה על ידי צוות אפולו 8

הערות שוליים

אפולו 08
קטגוריה:1968 בארצות הברית