אורי גלר

250px|ממוזער|שמאל|פסל הכפית המכופפת הגדולה בעולם בחזית מוזיאון אורי גלר שביפו
אוּרי גלר-פרויד(נולד ב-20 בדצמבר 1946) הוא אמן אשליות, קוסם ואיש בידור ישראלי, שהציג את עצמו כבעל כוחות על טבעיים. מוכר במיוחד בהקשר לפעלולי טלפתיה וכיפוף כפיות.

 ביוגרפיה 
גלר נולד בתל אביב, ליצחק גלר, איש צבא, ולאמנזי פרויד, שעלו מהונגריה ומאוסטריה, בהתאמה. למד ביסודי בית הספר אחד העם. שהיה בן 10 הוריו התגרשו והוא נשלח כילד חוץ לקיבוץ חצור. אמו בינתיים התחתנה בשנית ועברה לניקוסיה בקפריסין, שם בעלה ניהל מלון קטן. לאחר שנה הצטרף לאמו למד בבית ספר תיכון מקומי, וסיים את בחינות הבגרות בשפה האנגלית. אחר כך חזר לישראל, התגייס לצה"ל, ושירת בחטיבת הצנחנים. ביוני 1967 נפצע במהלך מלחמת ששת הימים בקרב על ירושלים. שנים אחר כך סיפר שהרג חייל ירדני בקרב והדבר רודף אותו מאז.

 חיים אישיים 
בשנת 1979 התחתן עם חנה, אותה הכיר דרך אחיה, שיפי שטרנג, שהוא חבר ילדות שהפך למנהלו מאז שהחל את הקריירה שלו. לבני הזוג בן ובת.

גלר צמחוני, דובר שלוש שפות על בוריין: אנגלית, עברית והונגרית.

בשנת 1995, כשהופיע בתוכנית אירוח "Esther", של מנחת הטלוויזה אסתר רנצן, סיפר גלר כי במשך שנים סבל מאנורקסיה נרבוזה והסביר שהבין שעליו להפסיק, שסבל יום אחד מאפיסת כוחות; וכדי לשמר על המשקל והבריאות הוא החל מתעמל כל יום מספר שעות, כולל ריצה למרחקים ארוכים. בנוסף הוא מקפיד על תזונה ים תיכונית-צמחונית.

בשנת 1972 עזב את ישראל ועבר לגור בארצות הברית; ומאז 1985 לערך התגורר גלר ב, שם התפרסם גם כידוען, אמן, יזם ואישיות טלוויזיה. ב-1986 רכש אחוזה המשתרעת על פני כ-14 דונם על גדות נהר התמזה, בכפר ההיסטורי סונינג, שמחוז ברקשייר, וכוללת: מנחת מסוקים, מגרש טניס, בריכה, גן יפני ומעגן קטן לסירות עם גישה פרטית לנהר. המבנה המרכזי באחוזה נבנה כהעתק של "הבית הלבן" ובו תשעה חדרי שינה, חדר קולנוע, חדר כושר, מרתף עם חדר פאניקה ומרתף יינות והוא כלל מספר דירות נוספות, שבאחת מהן התגוררה אמו. בסוף 1999 העמיד את האחוזה למכירה תמורת 5.5 מיליון ליש"ט, בטענה שהבית גדול מדי עבורו, אך לבסוף נשאר לגור בו. בשכנות לגלר גרו ידוענים נוספים בהם השחקן ג'ורג' קלוני, המוזיקאים ג'ימי פייג' וג'ון לורד, וחברת הפרלמנט המקומית תרזה מיי (לימים ראש ממשלת בריטניה).

בשנת 2006 לאחר שהחל להפיק בישראל את הסדרה "אורי גלר מחפש את היורש" החל להתגורר בדירה בשטח של כ–100 מ"ר ביפו העתיקה, שבה עבר להתגורר בקביעות ב-2015, לאחר שערך בה שיפוץ מקיף. במקביל העמיד את האחוזה שלו למכירה תמורת 15 מיליון ליש"ט. כמתנת פרידה לכפר סונינג תרם פסל סביבתי, אך הרשות המקומית הסירה אותו בטענה שלא קיבל היתר בנייה. גלר לא הצליח למצוא קונה לאחוזה וביולי 2025 דווח בעיתונות המקומית שהיא נמכרה במכירה פומבית תמורת 4.4 מיליון ליש"ט בלבד.

בפברואר 2019, חשף העיתון "כלכליסט" כי גלר לא קנה את הדירה ביפו העתיקה, אלא חוכר אותה מהחברה לפיתוח יפו העתיקה, תמורת דמי חכירה חודשיים של כ־960 שקלים בלבד בנוסף על סכום של 356.5 אלף שקלים, תשלום חד פעמי ששולם עם כניסתו לדירה. הנכס רשמית עדיין בבעלות "החברה לפיתוח יפו העתיקה", שמחכירה את הדירות ביפו העתיקה לאמנים (מעמד מיוחד, ש"ועדת האמנים" אישרה לגלר). הדבר נחשף לאחר שרשות המיסים, טענה שהעסקה חייבת במס רכישה.

אי הכבש, סקוטלנד 
ב-11 בפברואר 2009 רכש גלר חלקת אדמה בלתי מיושבת בגודל 100 על 50 מטר ב"אי הכבש", הממוקם בחופה המזרחי של סקוטלנד. המקום נודע במשפטי המכשפות שנערכו בו, ובחופים שנאמר עליהם כי שימשו את רוברט לואיס סטיבנסון בתיאוריו בספרו "אי המטמון". גלר טוען כי באי קבור אוצר מצרי שהובא לשם לפני כ-3,500 שנה על ידי סקוטה, אחותו-למחצה של תות ענח' אמון, וכי הוא ימצא את האוצר על ידי דאוזינג. גלר טוען גם שהגביר את כוחותיו המיסטיים של האי בכך שקבר שם גביש שהיה שייך פעם לאלברט איינשטיין.
מוזיאון אורי גלר
בסוף שנת 2016 רכש מבנה עותמאני ביפו העתיקה ששימש במקור למפעל לייצור סבון, במטרה להקים בו את "מוזיאון אורי גלר". במוזיאון קיבץ יצירות אמנות שאסף במשך השנים ומתנות שקיבל מידוענים. במאי 2019 הכיר ספר השיאים של גינס בכף פלדה שיצר גלר כ"כף הפלדה הגדולה בעולם". אורך הכף 16.18 מטרים, והיא מוצבת בכניסה למוזאון אורי גלר. בספטמבר 2021 נפתח "מוזיאון אורי גלר" לאחר שהמבנה שופץ.
 קריירה 
כשסיים את שירותו הצבאי, החל לעבוד במפעל הטקסטיל "דרבי-ניט" באזור התעשייה נחלת יצחק כמנהל ייצור. חברתו באותה עת, הדוגמנית איריס דוידסקו, הציעה לו בסוף 1968 להצטלם עמה לפרסומת. דרך פרסומת זו פיתח גלר במקביל קריירה כדוגמן. השתתף במספר קמפיינים, ביניהם של חברת "אתא".
פריצת הדרך בישראל וספקות ראשונים לגבי יכולותיו
בתחילת 1970 החל גלר לערוך מופעי טלפתיה, לטענתו גילה שיש לו יכולת לקרוא מחשבות מאז ילדותו ולאחר שהדגים אותה למספר אנשים הוא החל לקבל הזמנות להופיע. באותה עת הדגים יכולת לנחש מספר או שם שאדם בקהל רשם על נייר, ציור מדויק של איורים שצוירו בסתר או חפץ שהוסתר ממנו, וגרם לשעונים לעצור או לנוע מהר יותר; אנשים העידו שעשה זאת בהצלחה רבה ואין להם הסבר איך הוא הצליח. תחילה הופיע בפני קהל מצומצם, אך המופע, שקיבל את השם "אדם המחר", החל לצבור תאוצה, הוא התפטר מתפקידו במפעל והחל להופיע מדי ערב, תחילה בדירות ומועדוני לילה בהמשך הוזמן להופיע באולמות גדולים, בקיבוצים ובפני חיילים. בפברואר 1970 קיבל חשיפה ראשונה בתקשורת, שהעיתונאית תמר מרוז פרסמה כתבת תחקיר וריאיון עמו. חצי שנה אחר כך פרסמה כתבת המשך, בשלב זה כבר התפרסם בכל רחבי המדינה, צבר קהל מעריצים וחבר לידוענים; בהם מרגוט קלאוזנר, בעלת אולפני הרצליה, שייסדה את האגודה הישראלית לפאראפסיכולוגיה והייתה מחלוצי תרבות העידן החדש בישראל; שהזמינה אותו להופעות באולם בית ציוני אמריקה במרכז תל אביב. הוא החל מדגים יכולות נוספות, בהם טלקינזיס ונהיגה במכונית שעיניו מכוסות במטפחת; בין השאר נהג כך ברחבי תל אביב ברכב עם אפרים קישון וטומי לפיד. בנוסף החלו אנשים לטעון שהוא חוזה עתידות, בין השאר שחזה את מותו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר במופע במועדון "צוותא" בספטמבר 1970.

בעקבות הפרסום הרב שלו זכה בתקופה הזו, הופנתה אליו תשומת לבה של הקהילה המדעית, והחלו להופיע כתבות בעיתונות המפקפקות ביכולותיו. הפיזקאי יצחק קלזון מאוניברסיטת תל אביב טען, שגלר ואחרים שערכו באותה עת מופעים דומים, הם "להטוטנים בינוניים ומאחזי עיניים" וסיפק הסבר מפורט ופשוט לפעלולים שלהם. עם זאת מרגוט קלאוזנר יצא להגנתם.

ב-4 באוקטובר 1970 הצהירו גם ארבעה מדעני מחשב מהאוניברסיטה העברית, יחד עם הפסיכולוג משה כספי, שגלר הוא מאחז עיניים. כספי התראיין לצד גלר במגזין הערב "היום הזה" של רשת ב' ברדיו, אך גלר לא ניסה לְהָזֵם את הטענות נגדו.

ב-19 באוקטובר 1970 החליטה רשות השידור להפיק תוכנית טלוויזיה בנושא הטלפתיה בהנחיית אמנון רובינשטיין, בה ידגים אורי גלר את יכולותיו בפני קבוצת מדענים, בהם: משה כספי ויצחק קלזון, לפני קהל שנבחר באופן אקראי. גלר נכשל באופן מוחלט, פרצה מהומה באולפן, גלר טען שהקהל היה עוין ולכן נפגעו כוחותיו והקלטת התוכנית הופסקה. כספי טען אחר כך שמפיק התוכנית אביטל מוסינזון הפסיק את הקלטת התוכנית בכוונה, לאחר הכישלון של גלר, בו תמך.

ב-25 באוקטובר 1970 התייצב גלר בפני עיתונאים בנמל התעופה לוד והכריז שהוא נוסע לרומא בהזמנת סופיה לורן. שחזר הוא מסר לפרסום תמונה משותפת שלו עם השחקנית. בבדיקה עם המנהלים האישיים של השחקנית הם טענו כי השניים לא נפגשו, ונמצא שהתמונה שנמסרה פוברקה.

ב-28 באוקטובר 1970 פרסם העיתון "מעריב" ריאיון עם אמן במה איתן איילון, שגם ערך מופעי טלפתיה באותה תקופה, בו הסביר כי "את הקסמים של גלר אפשר ללמוד מספר שניתן לרכוש בלירה וחצי". יום למחרת כתבה מבקרת התרבות הדה בושס: "פסטיבל אורי גלר נגמר".

מעבר לארצות הברית ובריטניה
לאחר שדעך כוכבו בישראל החל להופיע בהצלחה באירופה, בארצות הברית וביפן; אז החל להוסיף כיפוף כפיות (עיקום כפיות מתכת ללא הפעלת כוח פיזי), לרפרטואר ההופעות שלו. ב-1972 עבר להתגורר בארצות הברית ואחר כך בבריטניה, שם היה פעיל בקהילה היהודית, בין השאר היה מופיע בהתנדבות עבור "קק"ל אנגליה" (JNF UK), והיה פעיל באגודת ידידי מגן דוד אדום בבריטניה וסייע במשא ומתן לצירוף מד"א לארגון הצלב האדום הבין-לאומי.

בארצות הברית, בשנת 1973, הוזמן גלר להתארח בתוכנית "The Tonight Show". כשנכנס לאולפן התכנית גילה שהמארח - ג'וני קרסון - שהיה קוסם בעברו, הכין מבחן לכוחותיו בעזרת הקוסם הספקן ג'יימס רנדי. באולפן הוצב שולחן מלא בכלי כסף וחפצים שונים בציפייה שגלר יכופף אותם. לאחר שלא הצליח לבצע את המשימות שהוכנו עבורו, טען שלא חש "חזק" באותו הלילה. הוא הסביר זאת באווירה הספקנית והמלחיצה, לטענתו. בכך מצאו מתנגדיו אישוש להנחה כי גלר מכין את הכפיות שעות לפני הופעותיו, על ידי כיפופן והפיכתן לגמישות על סף שבירה. ב-1993 הסביר רנדי בתוכנית "הסודות של קוראי המחשבות" עבור סדרת הטלוויזיה "נובה": "נתבקשתי למנוע רמאות ו'טריקים'. אמרתי להם לספק את האביזרים בעצמם ולא לאפשר לגלר או לאנשיו להתקרב אליהם". קטע מהתקרית שודר על ידי רשת NBC בתוכנית "פנומן". קטע זה בן שתי הדקות נפוץ ברשת האינטרנט מאז שג'יימס רנדי קיבל רשות מרשת NBC להשתמש בו וקרסון שילם על העברת הקלטת.

באותה שנה, גם החל גלר להשתתף במשך תקופה של שלוש שנים, במחקרים מדעיים שונים שבדקו את היכולות העל-טבעיות שלו במעבדות שונות בארצות הברית. תוצאות אחד המחקרים פרסמו באוקטובר 1974, בכתב העת המדעי הבריטי היוקרתי Nature; במחקר התבקש גלר לצייר ולתאר ציורים שצוירו על ידי אדם שישב בחדר אחר ונטען שהוא הצליח לעשות זאת במידה רבה. עם זאת, מאמר זה היה שנוי במחלוקת מיום שפורסם, כפי שפורט במאמר של ד"ר דוד מרקס וד"ר ריצ'רד קאמאן בשנת 1978 באותו כתב עת. לטענתו של גלר, לאחר שהשתתף במבדקים הללו הוא לא הרגיש יותר מחויב להוכיח שהוא יותר מקוסם.

בשנת 1975 פרסם לראשונה ג'יימס רנדי, את הספר "The Magic of Uri Geller", שבו ניסה להוכיח אחד לאחד כי את כל מה שאורי גלר עושה, כגון כיפוף כפיות או נהיגה כשהעיניים מכוסות למשל, גם קוסם יכול לעשות. רנדי הצליח לבצע את קסמיו של גלר בהצלחה. רנדי טען כי אורי גלר הוא קוסם טוב אך נטול כוחות על-טבעיים. בשנת 1982 פרסם מהדורה חדשה ומורחבת של הספר בשם "The Truth About Uri Geller", שזכתה להצלחה מסחרית וגלר תבע את רנדי על הוצאת דיבה ופגיעה במוניטין, אך הפסיד במשפט וחויב לשלם פיצויים של מעל מאה אלף דולר.

בשנת 1976 התנוססה תמונתו של גלר על שער המגזין "ESP" (תפיסה על-חושית) בליווי הכותרת: "ב-1 בספטמבר 1976, בשעה 11 בלילה שעון החוף המזרחי, שער עיתון זה יוכל לכופף את המפתחות שלכם". לדברי העורך הווארד סמוקלר, התקבלו למעלה מ-300 תגובות חיוביות, ורבות מהן כללו חפצים מעוקמים עם תיאור מפורט של הנסיבות, לרבות עיקום של מפתח העיר פרובידנס ברוד איילנד.

ב-1977 הוציא באנגליה אלבום בשם "Uri Geller" שאת כל שיריו כתב והלחין בשיתוף פעולה עם יוצרים בריטיים.

שנות השמונים והתשעים
בתחילת שנות השמונים החל גלר להציע שירותי דאוזינג למציאת נפט, זהב ומינרלים שונים. לטענתו עשה זאת בהצלחה עבור מספר חברות. בין השאר, שמצא ארבע פעמים זהב באמזונאס, שדות נפט עבור חברת הנפט הלאומית של מקסיקו "Pemex", בשירות נשיא מקסיקו חוסה לופס פורטייו, ופחם בדרום אפריקה. בנובמבר 1984⁩ ערך חיפוש נפט בחולות ראשון לציון, לא מצא נפט אך טען שיש מינרל לבן או מתכת לבנה בעומק חצי ק"מ. בריאיון לעיתון "העיר" ב-1987 סיפר שדאוזינג הפך עיסוקו העיקרי, הוא גבוה מיליון וחצי דולר לפרויקט חיפושים ורבע אחוז מההכנסות מהתגלית.

בשנת 1980 יצא לאור רומן שכתב "Pampini" ובשנות התשעים פרסם עוד שלושה רומנים וספרי מתח. בשנת 1987 פרסם ספר הדרכה ושיפור עצמי בשם "Uri Geller's Fortune Secrets" ושנה אחר כך את האוטוביוגרפיה שלו "The Geller Effect", שפורסמה גם בעברית בשם "תופעת אורי גלר" בהוצאת "כתר".

בשנות התשעים החל גלר להתפרסם בבריטניה כאישיות טלוויזיה, ידוען ואמן (צייר ותכשיטן); השתתף בתוכניות אירוח וסגנון חיים, בנוסף להופעות משנה בסדרות טלוויזיה וסרטים. בתקופה זו גם התיידד עם הזמר מייקל ג'קסון ואף עיצב את עטיפת אלבומו "Invincible".

בשנת 1994 השתתף גלר בסרט הטלוויזיה האמריקני "Mindbender", שנוצר בהשראת סיפור חייו של גלר.

בשנת 1996 השתתף גלר בתוכנית "מסיבת הבית של נואל" של מגיש הטלוויזיה נואל אדמונדס. בתוכנית נעשה שימוש במצלמות נסתרות כדי להקליט ידוענים במתיחות שונות. אדמונדס תכנן תעלול שבו מדפים יפלו מקירות החדר בזמן שגלר יימצא בו. במהלך הצילומים נקלט גלר מזווית אותה לא צפה, ובו הוא נראה אוחז בכפית בחוזקה בשתי ידיו בשעה שקם להציג אותה מכופפת.

העשור הראשון של המאה ה-21
בשנת 2000 החל גלר למכור סדרת תכשיטים שייצר בערוץ הקניות הבינלאומי QVC; כולל טבעות, תליונים, צמידים ועגילים המשלבים קריסטלים, אשר הוצגו ונמכרו על ידו בתוכנית ששודרה בערוץ לסירוגין, במשך מספר שנים.

בתחילת 2002 הגיע מייקל ג'קסון לבריטניה כדי לשמש כשושבין בטקס חידוש הנישואין () של גלר. באותו ביקור ביקש העיתונאי הבריטי מרטין באשיר מגלר, שיכיר לו את ג'קסון וישכנע אותו להסכים להתראיין אצלו. באשיר ליווה את ג'קסון מספר חודשים ויצר את סרט התעודה "מייקל ג'קסון נחשף", ששודר בפברואר 2003 ברחבי העולם ויצר סערה תקשורתית, מאחר שהציג את ג'קסון באור שלילי. גלר טען אחר כך, כי באשיר שיקר לג'קסון כדי לשכנעו להתראיין, והבטיח כי יעזור לו לשקם את תדמיתו. בפועל התחנף אליו בזמן הצילומים ורק כשנכנס לחדר העריכה הוסיף באשיר לסרט דברי קריינות שנימתם מנוגדת לחלוטין להתנהגותו לאורך צילומי הסרט. כדי להוכיח טענות אלו ייצרו את הסרט "מייקל ג'קסון מחזיר מלחמה" ששודר חודש אחר כך.

ביוני 2002 מונה לתפקיד יו"ר משותף של קבוצת הכדורגל הבריטית אקסטר סיטי, לאחר שהקבוצה נקלעה לקשיים כספיים ונרכשה על ידי קבוצת משקיעים. לצורך גיוס כספים למועדון ארגן ביקור של מייקל ג'קסון והקוסם דייוויד בליין באצטדיון הקבוצה. גלר עזב את התפקיד לאחר כשנה והקבוצה עברה לבעלות האוהדים.

באוגוסט-ספטמבר 2003 השתתף בסדרת המציאות הבריטית "I'm a Celebrity...Get Me Out of Here" של רשת ITV.

ב-18 בנובמבר 2006 עלתה לשידור התכנית "אורי גלר מחפש את היורש" במסגרת שידורי זכיינית ערוץ 2 "קשת". תוכנית מציאות ששמה לה למטרה למצוא "יורש" לאורי גלר, בשידור חי. בכל אחד מפרקי התוכנית התמודדו מספר אמנים, הטוענים בחלקם לכוח על-טבעי, כל אחד עם מופע משלו, וגלר עצמו הציג אפקט משלו בשיתוף הצופים. בסוף התוכנית נופה אחד המתמודדים והמנצח בסיום התוכנית היה ליאור סושרד. התוכנית זכתה לנתוני מדרוג גבוהים, תוכנית הפתיחה הייתה התוכנית המצליחה ביותר שהושקה בערוץ 2 עד אז, עם רייטינג של 30.6%. פורמט התוכנית נמכר אחר כך למספר רשתות טלוויזיה ברחבי העולם, כולל: NBC האמריקאית ולרשתות בהונגריה, גרמניה, הולנד, שוודיה וטורקיה. בהפקה האמריקנית לתוכנית, שקיבלה את השם "Phenomenon", גלר שימש כשופט לצד הקוסם האמריקני כריס אנג'ל. במהלך שנת 2008 הנחה גלר מספר תוכניות נוספות באירופה שמתבססות על הפורמט: את תוכנית הטלוויזיה "The Next Uri Geller" בערוץ Pro7 הגרמני, את תוכנית הטלוויזיה "De Nieuwe Uri Geller" בטלוויזיה ההולנדית ואת תוכנית הטלוויזיה "A kiválasztott" בטלוויזיה ההונגרית (במהלכה הוא דיבר בהונגרית ובאנגלית).

כחלק מפעילויותיו ההתנדבותיות נוהג אורי גלר לארח בביתו קבוצות של חולי סרטן מישראל, רובם ילדים, כדי לעודד את רוחם במאבקם במחלה.

 העשור השני והשלישי של המאה ה-21 
בשנת 2011 השתתף בגרסה השוודית של "אורי גלר מחפש את היורש".

בשנת 2013 שודר סרט תיעודי בערוץ ה-BBC בשם "חייו הסודיים של אורי גלר - מרגל על-טבעי", (The Secret Life of Uri Geller - Psychic Spy) שבו הופיעו אורי גלר, בנימין נתניהו, כריסטופר "קיט" גרין, פול ה. סמית', הארולד פוטהוף וראסל טארג. בסרט נטען כי גלר הפך ל"מרגל על-טבעי" עבור ה-CIA, גויס על ידי המוסד, ועבד כסוכן חשאי רשמי במקסיקו, תוך שימוש בכוחות על-טבעיים כגון היכולת למחוק תוכן של דיסקטים באמצעות המחשבה. אך מסמכים שנחשפו אחר כך הראו שה-CIA רק התעניין ביכולותיו, במסגרת הניסויים שנערכו בשנות ה-70, כחלק מסדרת מחקרים בפאראפסיכולוגיה; ששתי המעצמות הגדולות, ברית־המועצות וארצות־הברית, ערכו באותן השנים. מחקרים ששימשו השראה לספר המתח והריגול "גברים שבוהים בעזים" ולסרט שיצא בעקבותיו.

במרץ 2018 סיפר כי ברשותו ביצה של חייזר שקיבל מג'ון לנון: "ג'ון אמר שהוא ראה כדור אור שיצא ממנו חייזר שנתן לו איזה ביצה. הוא היה מאוד נרגש ואמר לי, 'זה שלך, שמור על זה לכל החיים'".

בקיץ 2018 שימש כשופט בעונה השנייה של תוכנית הראליטי גוט טאלנט ישראל.

בדצמבר 2019 הציג תערוכת ציורים בגלריה אלטמן שביפו העתיקה.

טענות בדבר כוחות על-טבעיים
גלר טען בעבר שיכולותיו הן תוצאה של כוחות על-טבעיים, אולם מדענים ידועים, קוסמים וספקנים הציעו דרכים אפשריות שבהן גלר יכול היה להונות את המדענים תוך שימוש בהסחת דעת והטעיה. מבקרים אלו, שכללו את ריצ'רד פיינמן, ג'יימס רנדי ומרטין גרדנר, האשימו את גלר כי עשה שימוש בהדגמותיו במרמה מחוץ לתחום עסקי השעשועים.

במאמר משנת 1974 נטען כי מנהלו של גלר, שיפי שטרנג, ואחותו, חנה שטרנג (לימים - אשתו של גלר ואם ילדיו), עזרו בחשאי לגלר במהלך הופעותיו.

זוכה פרס נובל לפיזיקה ריצ'רד פיינמן, שהיה גם קוסם חובב, כתב בספרו "אתה בטח מתלוצץ מיסטר פיינמן!" שגלר לא הצליח לכופף מפתח מולו ומול בנו.

גלר ידוע בעריכת ניסויים הקשורים לאירועי ספורט. הספקן ג'יימס רנדי והעיתון הבריטי ה״סאן״ הראו שהקבוצות והשחקנים שגלר בוחר שינצחו לרוב דווקא מפסידים. במהלך טורניר יורו 1996 בין סקוטלנד ואנגליה באצטדיון ומבלי, טען גלר, שריחף במסוק מעל המגרש, כי הצליח להזיז את הכדור מנקודת העונשין בזמן שגארי מקאליסטר, שחקנה של סקוטלנד, התכוון לבעוט בעיטת עונשין. אם הדבר היה נכון, הוא היה נוגד את חוקי התאחדות הכדורגל, כיוון שהכדור היה מוגדר "לא במשחק". בעיטת העונשין הסתיימה בהחמצת ההזדמנות להשוות את המשחק לטובת סקוטלנד.

מקרה ידוע נוסף, בשנת 1992, התבקש גלר לחקור את מקרה החטיפה של הדוגמנית ההונגרית הלגה פרקש (Helga Farkas). לאחר שחזה כי היא תימצא חיה ובריאה, התגלה שהיא נרצחה על ידי חוטפיה.

בשנת 2007 התרשמו ספקנים כי גלר מוותר על טענותיו בדבר כוחות מיוחדים. רנדי ציטט משפט שאמר גלר בגיליון נובמבר 2007 של המגזין Magische Welt (עולם הקסמים): "אני לא אומר יותר שיש לי כוחות על-טבעיים. אני עוסק בבידור. אני רוצה לתת מופע טוב. כל הדמות שלי השתנתה." בראיון מאוחר יותר, אמר גלר ל-Telepolis (מגזין מקוון בגרמנית): "אמרתי למגזין הגרמני הזה ששיניתי את אופיי, למיטב זיכרוני, ואני לא אומר עוד שאני עושה דברים על-טבעיים. זה לא אומר שאין לי כוחות. זה אומר שאני לא טוען 'זה על-טבעי', אני אומר 'אני מתעתע (mystifier)!' זה מה שאני אומר. הספקנים סובבו את דבריי ואמרו: 'אורי גלר אמר שהוא קוסם!'. מעולם לא אמרתי זאת." בראיון הזה גלר המשיך והבהיר שכשהוא נשאל כיצד הוא מבצע את פעלוליו הוא אומר לילדים "שכחו מהעל-טבעי. שכחו מכיפוף כפיות! במקום זאת, התמקדו בלימודים! הפכו לאנשים שחושבים חיובי! האמינו בעצמכם וצרו מטרה! לכו לאוניברסיטה! אל תעשנו!! אל תגעו לעולם בסמים! חישבו על הצלחה!". גלר ושידורי קשת גם תבעו את רנדי, דרשו להסיר מאתרו קטעים מהתוכנית "היורש" ולפצותם במיליון דולר.

בפברואר 2008 הודה גלר בתוכנית הטלוויזיה "אורי גלר הבא" (גרסה גרמנית של The Successor), שאין לו כל כוחות על-טבעיים, ואז קרץ למצלמה.

מחקרים אודותיו
אנדריאה פוהריץ' שהיה ידוע כחוקר הפאראפסיכולוגי הביא את גלר לחקירה מדעית בארצות הברית, בעזרת יצחק בנטוב, בנושאי היכולות השונות שנטענו על ידי גלר כעל-טבעיות. פוהריץ' חיבר ביוגרפיה על גלר בנושא העל-טבעי.

ברוב המקרים הדגים גלר את יכולות קריאת המחשבות וכיפוף הסכו"ם בתנאים בלתי מבוקרים כגון אלה שבראיונות טלוויזיה. בתחילת הקריירה איפשר למספר מדענים לחקור את טענותיו. מחקר שנערך במכון סטנפורד למחקר (Stanford Research Institute ) ושבוצע בידי החוקרים הארולד פוטהוף וראסל טארג ב-1974, מצא שהצלחותיו של גלר היו מרשימות מספיק כדי להצדיק מחקר רציני נוסף, והמונח "אפקט גלר" נטבע כדי לתאר את היכולות המסוימות שנראה כי הודגמו. עם זאת הוטל ספק ברצינות המחקר שנעשה במכון סטאנפורד (שאינו קשור לאוניברסיטת סטנפורד היוקרתית), מה עוד שהמחקר מומן בידי קבוצה של תומכי פאראפסיכולוגיה. המחקר פורסם במגזין המדע "Nature", הנחשב לכתב-עת בר־סמכא ולפיכך קיבל תהודה.

בספרו "An Encyclopedia of Claims, Frauds, and Hoaxes of the Occult and Supernatural" כותב ג'יימס רנדי: "האל פוטהוף וראסל טארג, שחקרו את גלר במכון סטנפורד למחקר, היו מודעים לפחות במקרה אחד כי גלר הציג להם תעלול קוסמים". בנוסף לכך, מסביר רנדי, "הפרוטוקולים שבהם הם עשו שימוש בחקירה 'רצינית' זו של הכוחות שגלר טען להם תוארו על ידי ד"ר ריי היימן כ'מרושלים ולקויים' במסגרת חקירה של הפרויקט שביצע עבור DARPA״.

בין המבקרים של חקירה זו נמנים הפסיכולוגים ד"ר דוד מרקס וד"ר ריצ'רד קאמאן, שפרסמו תיאור כיצד גלר יכול היה לרמות במבחן בלתי רשמי של כוחותיו שנערך בשנת 1977. מאמרם במגזין "Nature" ב-1978 וספרם מ-1980 "הפסיכולוגיה של העל-טבעי" (הוצאה שנייה משנת 2000) סיפקו הסבר אפשרי פשוט ליכולות הטלפתיה לכאורה של גלר. מרקס וקאמאן מצאו הוכחות לכך שבמהלך הניסויים גלר יכול היה להציץ דרך חור בקיר המעבדה שחצץ בינו לבין הציורים שהתבקש לשחזר. הציורים הוצבו על הקיר שמול חור ההצצה, אותו סתמו טארג ופוטהוף בצמר גפן. בנוסף לכשל זה, ניתנה לגלר גישה לאינטרקום דו-כיווני שאיפשר לו להקשיב לשיחתם בזמן שהם בחרו או הציגו את הציורים. כשלים בסיסיים אלה מדגישים את החשיבות שבנוכחות פסיכולוגים, קוסמים ומומחי תפיסה אחרים - המאומנים בשיטות חסימה של רמזים תחושתיים - במהלך המבחנים שעוברים הטוענים לכוחות מיוחדים. לאחר סיכום הניסויים כתב מרקס כי אף אחת מטענותיו של גלר ליכולות על-טבעיות לא הוכחה בתנאים מבוקרים מדעית. הוא סיכם כי ״לגלר אין שום יכולת על-טבעית, לעומת זאת, אני חושב שהוא קוסם נבון ומוכשר ביותר.״

ממוזער|250px|ריי היימן  מציג כיפוף כפית בשנת 2012

הקבלה לקסמים
גלר הודה: "ודאי, ישנם קוסמים שיכולים לשחזר [את ההופעה שלי] באמצעות טריקים." הוא טען שאף כי ניתן לשחזר את כיפוף הכפית הידוע שלו באמצעות פעלולי קסמים, הוא משתמש בכוחות על-טבעיים לצורך כך.

קוסמי במה מכירים מספר שיטות ליצירת האשליה של כפית המתכופפת מעצמה. הנפוצה ביותר היא הסחת הדעת, עיקרון העומד בבסיס קסמים רבים. ישנן דרכים רבות בהן כף מכופפת יכולה להיות מוצגת לקהל תוך כדי מתן הרושם שהיא התכופפה באמצעות כוחות על-טבעיים. דרך אחת היא להשתמש בהסחות דעת רגעיות בהן הקוסם מכופף פיזית את הכף בצורה נסתרת מהקהל, ואז לחשוף את הכיפוף בצורה הדרגתית וליצור את האשליה שהכף מתכופפת אל מול עיני הקהל. דרך אחרת היא להכין את הכף מראש על ידי כיפופים רבים שמביאים אותה קרוב לנקודת השבירה, ובכך להפחית את כמות הכח הדרושה לצורך כיפופה ואף שבירתה בזמן המופע.

בזמן הדגמות ציור טלפתיות, גלר טען שביכולתו לקרוא את מחשבותיהם של מתנדבים בזמן שציירו. אף על פי שבהדגמות אלו אין הוא מסוגל לראות את התמונה המצוירת, לעיתים קרובות הוא נוכח בחדר, מה שמאפשר לו להסיק צורות כלליות מתוך תנועות ורחשי העיפרון, כשכח הסוגסטיה עושה את שאר העבודה.

ייצרני שעונים העירו כי "שעונים רבים שנחשבים מקולקלים עומדים רק עקב הימצאותו של שמן דביק במנגנון. עצם החזקת השעון בכף היד מחממת ומרככת את השמן ועשויה להשיב את השעון לפעולה".

בשנת 1978 אמר סוכנו של גלר בבריטניה, יאשה כץ, שכל הופעותיו של גלר היו טריקים, והסביר כיצד באמת בוצעו.

 התדיינויות משפטיות 
בינואר 1971 הפסיד גלר בתביעה שהגיש סטודנט, בטענה שהוא לא הציג לקהל מה שהבטיח ולא הראה יכולות של טלפתיה, ונאלץ להחזיר לו את מחיר הכרטיס.

גלר תבע או איים בהליכים משפטיים כנגד מספר מבקרים שלו בהצלחה חלקית. אלה כללו האשמות של הוצאת לשון הרע שהופנו כנגד ג'יימס רנדי ואמן האשליות ג'רארד מג'קס.

בשנת 1989 צוטט רנדי בריאיון לעיתון יפני כאומר שגלר גרם למדען "לירות לעצמו בראש" לאחר שגילה שגלר הונה אותו. רנדי טען לאחר מכן שזו הייתה מטאפורה שלא הובנה כראוי בשל קשיי תרגום. הסיפור דווח גם בעיתון קנדי, שציטט את רנדי כאומר בערך אותו הדבר: "מדען אחד, מטלורג, כתב מאמר שתומך בטענות של גלר על כך שהוא מסוגל לכופף מתכות. המדען ירה בעצמו לאחר שהראיתי לו כיצד מתבצע התעלול".

בשנת 1982 פרסם רנדי את הספר שחשף כי גלר הוא קוסם ואין לו כוחות על-טבעיים. גלר תבע את רנדי אך הפסיד במשפט ונאלץ לפצות את רנדי. בשנת 1990 גלר ניסה להחזיר את כבודו מול רנדי ותבע אותו בבית משפט ביפן בשל הציטטה שפורסמה בעיתון היפני. רנדי טען שהוא לא יכול להרשות לעצמו הגנה משפטית ולכן הוא הפסיד במשפט מסיבת ברירת מחדל. בית המשפט הכריז על התבטאותו כ"עלבון" (Insult) ולא כ"השמצה" (Libel), ופסק תשלום סמלי של "שליש אחוז ממה שנתבע". בסופו של דבר רנדי לא נדרש לשלם את הקנס. מאוחר יותר, בשנת 1995, הסכים גלר להפסיק לתבוע את תשלום הקנס היפני כי בין כך למעשה גלר לא זכה לפיצוי ממשי.

בשנת 1992 הגיש גלר תביעה בסך 15 מיליון דולר נגד רנדי והארגון הספקני CSICOP כתגובה להצהרות שנכתבו בריאיון ל־International Herald Tribune ב-9 באפריל 1991, אך היא נכשלה היות שחלה על הדברים התיישנות. בשנת 1994 ביקש גלר למחוק את התביעה והצטווה לשלם 50 אלף דולר עבור שכר הטרחה של עורכי דינו של המו"ל. לאחר שלא שילם בזמן, חויב גלר בתשלום של 20 אלף דולר נוספים. לאור הוראה זאת נדחתה התביעה, דבר שאומר, על פי עורכי דינו של רנדי, שגלר לא יוכל להביא את אותה התביעה בפני אף ערכאה משפטית נוספת. בשנת 1995 הודיעו גלר ורנדי כי יישבו את אחרונת התביעות בין גלר ל-CSICOP. כחלק מההסדר, הסכים גלר לא לדרוש את התשלום מפסק הדין היפני מ-1990, בתמורה לכך שהוצאת ספרים Prometheus Books תכניס תיקון בכל המהדורות העתידיות של הספר "Physics and Psychics" להצהרות שגויות המתייחסות לגלר. על פי Marcello Truzzi, רנדי הוציא את כל הכסף שקיבל מפרס McArthur ועורך הדין הנוכחי שלו עובד פרו בונו.

בשנת 1991 תבע גלר מיליוני דולרים מתאגיד טיימקס ומחברת הפרסום פאלון מקאליגוט בגין פרסומת בה נראה אדם מכופף מזלגות וחפצים אחרים, אך נכשל בעצירת שעון טיימקס. גלר חויב לשלם 149,000$ על הגשת תביעה קטנונית.

גלר שקל גם תביעה כנגד איקאה על ששיווקה קו רהיטים בשם "אורי", שהתאפיין ברגליים עקומות.

במאי 2006 רכש עם שותפים את בית בו התגורר אלביס פרסלי בשנים 1956–1957, במכרז באתר eBay, תמורת 900 אלף דולר. אולם, חודש אחר כך, פורסם כי הבית נמכר לאדם אחר, תמורת סכום גבוהה יותר. גלר סיפר כי תכנן להפוך את הבית למוזיאון פתוח לציבור, ואף שפגש את פרסלי בלאס וגאס בשנות ה-70, ובצע בשבילו את להטוט כיפוף הכפיות שלו. גלר ושותפיו הגישו תביעה נגד המוכרים, בטענה כי הפרו את חוזה המכירה של הבית ופתחו מחדש את המשא ומתן על מכירת הבית על מנת למכור אותו במחיר גבוה יותר, לאחר שפרסום המכירה לגלר קיבל חשיפה.
 תביעות בדבר זכויות יוצרים 
ב-2007 הוציא גלר התראת DMCA (הפרת זכויות יוצרים) ל־YouTube להסרת סרטון שהועלה על ידי Brian Sapient מה"חוליה לחשיבה רציונלית" שהציג קטעים מפרק של סדרת הטלוויזיה Nova (סדרת אמריקאית שעוסקת במדע פופולרי) שכותרתו: "סודות המדיומים". בסרטון זה נכללו תמונות של גלר נכשל בביצועיו. בתגובה, Sapient יצר קשר עם קרן החזית האלקטרונית, הוציא התראת-נגד מסוג DMCA, ותבע את גלר על שימוש לרעה ב-DMCA.החברה של גלר, Explorologist, מילאה תביעת-נגד. שתי התביעות יושבו מחוץ לכותלי בית המשפט; הסדר כספי שולם (לא ברור על ידי מי ולמי) ושמונה השניות של צילומים בבעלות Explorologist קיבלו רישיון לא מסחרי (Creative Commons license).

 פוקימון ונינטנדו 
בנובמבר 2000 תבע גלר את חברת משחקי הווידאו היפנית נינטנדו, בסכום של 60 מיליון פאונד, עקב דמות פוקימון בשם "יונגרר", שבאנגלית הפכה ל"קדברה" (Kadabra). לטענתו, הדמות ניכסה את זהותו ללא אישורו המפורש. דמות הפוקימון המדובר ניחנה בכוחות על-טבעיים וחומשה בכפית עקומה. גלר טען שהכוכב על מצחה ושלושת הברקים על בטנה הם סממנים פופולריים לזרוע הצבאית של האס-אס הנאצי (וואפן אס אס). הקטקנה (מערכת ההברות היפנית) של הדמות (ユンゲラー), נראית דומה לתעתיק שמו של גלר ביפנית (ユリゲラー). ציטוט של גלר: "נינטנדו הפכו אותי לדמות פוקימון שטנית ומרושעת. נינטנדו גנבו את זהותי על ידי שימוש בשמי ובסממני הזהות שלי". התביעה של גלר נדחתה. בנובמבר 2020 התנצל על הגשת התביעה והודיע שהוא מבטל את האיסור לשימוש בדמותו.

 ספריו 
לאורך השנים כתב 16 ספרים בדיוניים ומדע בדיוניים וערך הרצאות בתשלום ברחבי העולם בפני חברות שונות.

ספרי עיון, הדרכה ואוטוביוגרפיות אותם כתב גלר:
 My Story (אפריל 1975) 
 Uri Geller's Fortune Secrets (מאי 1987) 
 The Geller Effect (פברואר 1988) 
 Uri Geller's Mind Power Kit (אוקטובר 1996) 
 Uri Geller's Little Book of Mind Power (אוגוסט 1999) 
 Mind Medicine (אוקטובר 1999) 
 Confessions of a Psychic and a Rabbi (מרץ 2000) 
 Unorthodox Encounters (נובמבר 2001) 

ספרי סיפורת אותם גלר כתב:
 Pampini (ינואר 1980) 
 Shawn (אפריל 1990) 
 Ella (מרץ 1999) 
 Dead Cold (אוגוסט 1999) 

ספריו בעברית:
 האמת על חיי (1975) - אוטוביוגרפיה - הוצאת עידן
 תופעת אורי גלר (1988) - אוטוביוגרפיה שכתב עם גאי ליון פלייפייר - כתר הוצאה לאור
 ספרים העוסקים בגלר 
 " The Truth About Uri Geller ", מאת JAMES RANDI שנת 1982, ארצות הברית .
 Uri;: A journal of the mystery of Uri Geller מאת אנדריאה פוהריץ' (ינואר 1975)
 The Geller Phenomenon מאת וילסון קולין (ינואר 1975) 
 The Amazing Uri Geller מאת מרטין איבון (מאי 1975) 
 Daredevil #133 (מאי 1976) - חוברת קומיקס בהוצאת מארוול קומיקס, נכתבה בידי ביל מנטלו. מצויה באוגדן. 
 In Search of Superman מאת ג'ון וילהלם (יולי 1976) 
 The Strange Story of Uri Geller מאת ג'ים קולין (דצמבר 1977) 
 The Magic of Uri Geller מאת ג'יימס רנדי (יוני 1982) 
 Gellerism Revealed מאת בן האריס (שנת 1985) 
 Uri Geller Magician or Mystic? מאת ג'ונתן מרגוליס (נובמבר 1998) 
 The Psychology of the Psychic מאת דייוויד מרקס (דצמבר 2000) 

קישורים חיצוניים




 כיצד אורי גלר מכופף כפיות? סרטון החושף את הסוד ומתעד את זריזות הידיים של גלר - שלב אחרי שלב


 הערות שוליים 

קטגוריה:ישראלים שהיגרו לממלכה המאוחדת
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
קטגוריה:פסאודו-מדע
קטגוריה:צמחונים ישראלים
קטגוריה:קוסמים ישראלים
קטגוריה:שיאני גינס ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946