עבדאללה עזאם

עבדאללה יוסף עזאם (בערבית: عبد الله يوسف عزام, 14 בנובמבר 1941 – 24 בנובמבר 1989), המכונה "שייח' עזאם" או "אבי הג'יהאד", היה טרוריסט פלסטיני ואחד ממייסדי והוגי האידאולוגיה של הטרור האסלאמיסטי הסוני הבין-לאומי במאה ה-20, מבכירי ארגון האחים המוסלמים ומייסד ארגון הטרור אל-קאעידה.

הגותו ורעיונותיו האידאולוגיים השפיעו רבות גם על החמאס.

ביוגרפיה
עבדאללה עזאם נולד בכפר סילת אל-חארית'יה באזור ג'נין בצפון השומרון בתאריך 14 בנובמבר 1941.

הוא סיים את לימודיו במדרסה בג'נין, ולמד לימודי חקלאות במכון כדורי בטולכרם. בהיותו בן 20, התחתן עם אום מוחמד, שהייתה אז בת 12.

עזאם עבד זמן מה כמורה, בהתחלה בכפר שליד העיר כרכ ואחר כך בבורקין. ב-1963 נסע לסוריה שם הוא למד בפקולטה לשריעה באוניברסיטת דמשק, תחת "המפקח הכללי" הראשון של תנועת האחים המוסלמים בסוריה מוסטפא א-סבאעי, ששימש דיקן הפקולטה באותה עת וקיבל תואר ראשון בלימודי אסלאם בשנת 1966. בחופשותיו היה חוזר לכפרו, מטיף ומלמד במסגד המקומי וכך עשה גם לאחר סיום לימודיו. זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים, עקר עם משפחתו לירדן.

ב-1969 הוא הצטרף ל"אחים המוסלמים" ונטל חלק ב"מלחמת המרדפים" שהתנהלה באזור בקעת הירדן. הוא שימש כמפקד של אחד מ"בסיסי הנכבדים" ("קוואעד א-שיוח'") – בסיסים בזרקא שבירדן, שבהם התאמנו לוחמי "האחים המוסלמים", שפעלו אומנם באופן עצמאי, אך תחת דגל ה"פת"ח". עזאם התאכזב מהיחס המזלזל לטענתו של הלוחמים הפלסטינים לאסלאם ומהגישה שהוא ראה כמרקסיסטית-לאומנית של הפת"ח שסתרה את האידאולוגיה הפאן-אסלאמית שבה דגל, ועבר ללמוד באוניברסיטת אל-אזהר שבקהיר, שם קיבל תואר שני בלימודי אסלאם (שריעה). הוא הושפע מדעותיהם של האימאם חסן אל-בנא, מייסד תנועת האחים המוסלמים, ושל סייד קוטב בנושא המאבק המתמיד בין אומת האסלאם לבין הג'אהליה, ואף כתב ספר על סייד קוטב והגותו. במקביל הייתה מחלוקת בינו לבין יוסוף אל-קרדאווי בנושא חייהם של מוסלמים במדינות לא מוסלמיות (למשל באירופה).

עזאם חזר לירדן ולימד באוניברסיטת ירדן, אך נאלץ לעזוב אותה בשנת 1970, כאשר כחלק מאירועי ספטמבר השחור גירש המלך חוסיין את כל פעילי אש"ף. עזאם חזר למצרים וקיבל בשנת 1973 תואר דוקטור בלימודי האסלאם מאוניברסיטת אל-אזהר. לאחר קבלת התואר הוא חזר לעמאן כדי ללמד באוניברסיטת ירדן, והיה גם האחראי לחלוקת קרנות הצדקה של הוקף, שדרכו קשר קשרים ולימד מסרים מהפכניים במסגדים הרבים של הפליטים הפלסטינים בירדן. אך הוא פוטר עקב השתייכותו לאחים המוסלמים. עזאם עבר לערב הסעודית ולימד שם באוניברסיטת המלך עבד אל-עזיז , שמומנה מכספי הנפט שקיבלה סעודיה, והפך למורהו הרוחני של אוסאמה בן לאדן שהיה סטודנט באוניברסיטה. עזאם נשאר באוניברסיטה זו עד 1979.

עזאם פירש את רעיונותיו של קוטב לגבי הפרדיה (فرض, ), תוך הסתמכות על הפיקה, ועל החלוקה המקובלת ל"פרד אל-עין" (الفرض العين) שהיא חובתו האישית של המאמין ול"פרד כיפאיה" (الفرض الكفاية) שהיא חובה שמספיק שחלק מהציבור מקיים על מנת לזכות את כל הציבור במצווה או על מנת לפטור את האחרים מהחובה לעסוק בה. על פי הגותו של עזאם, אם ארץ מוסלמית מותקפת, על כל המוסלמים (האומה) באופן אישי (פרד אל-עין) לצאת להגנתה. כדוגמאות הוא נתן את אפגניסטן, פלסטין ואנדלוסיה.

עזאם ובן לאדן נסעו לפקיסטן ב-1980 במטרה להילחם בכוחות הסובייטיים שפלשו לאפגניסטן. הוא לימד תחילה כמושאל מטעם האוניברסיטה הסעודית על שם עבד אל-עזיז באוניברסיטה האסלאמית באסלאמאבאד, אך ב-1984 עזב את האוניברסיטה באסלאמאבאד לאחר שהסעודים סירבו לחדש את חוזהו, כיוון שהשלטונות המקומיים (הפקיסטניים) לא שבעו נחת מכך שהשתתפותו בג'יהאד באפגניסטן נעשתה על חשבון שעות ההוראה שלו באוניברסיטה. לפיכך, הוא עבר לפשאוור (עיר גבול פקיסטנית סמוכה לאפגניסטן), והחל ללמד ב"מכללת (לימים אוניברסיטה) ההטפה והג'יהאד" שהוציאה מתוכה "מוג'אהדין" (לוחמי מלחמת קודש) רבים שהשתתפו בלחימה באפגניסטן. במקביל הוא ניהל את משרדי "אגודת העולם המוסלמי" וה"אחים המוסלמים" בפשאוור, והיה ממונה על שליחת מורים לבתי ספר שהטיפו לג'יהאד. אשתו עסקה באותו זמן בפעילות הומניטרית בקרב הפליטים האפגניים. שם הוא גם הקים את "מכּתב ח'ידמאת אל-מוג'אהדין" – "המשרד למתן שירותים למוג'אהדין", באמצעות מימון שהשיג בן לאדן, שהיה מקורב אז לבית המלוכה הסעודי. יחד הם הקימו שם ארגון מתנדבים שמנה למעלה מ־40,000 לוחמים.

לפי טענת תומכיו, הוא גם השתתף פיזית בקרבות, ממלא אחר ההלכה כי "שעה אחת של לחימה למען דרכו של אלוהים טובה יותר משבעים שנות תפילה". האגדה מספרת עליו כי למרות היותו בשנות הארבעים לחייו, הוא חצה את אפגניסטן לרוחבה ולאורכה על חמורים וברגל, במעברי הרים צרים ובמסעות ארוכים שעייפו רבים משותפיו הצעירים אך לא אותו.

כחלק נכבד מעיסוקו השוטף, קיים עזאם נסיעות רבות מחוץ לאפגניסטן, שנועדו בעיקר לגייס מתנדבים ל"ג'יהאד". הוא ביקר, בין השאר, גם בארצות הברית. ב-1986 פתח עזאם את הסניף הראשון של הארגון שלו לגיוס מתנדבים אסלאמיים בעיר טוסון שבמדינת אריזונה; השתתף בכינוס אסלאמי שהתקיים ב-1988 באוקלהומה סיטי; קיים ביקור במוסד לגיוס מתנדבים לג'יהאד, שהוקם בברוקלין שבעיר ניו יורק, ביוזמת פעילים אסלאמיים מקומיים. מוסד זה פעל במשך כעשור.

עם הנסיגה הסובייטית וניצחון הג'יהאד באמצע שנת 1989, החלו מאבקי כוח קשים בין פלגים שונים של המוג'אהדין על השאלה מי ישלוט בארגון. בראש שתי הקואליציות הגדולות עמדו אחמד שאה מסעוד מצד אחד וגולבדין חכּמתיאר מצד שני. עזאם ניסה להשכין שלום ביניהם ואף הוציא פתווה (פסק הלכה מוסלמי) שאוסרת על הלוחמים הערבים ליטול צד במאבק הכוחות על השליטה. תלמידו ושותפו, בן לאדן, צידד יותר ויותר בחכמתיאר. הקשר של בן לאדן לתכנון ההתנקשות במסעוד, העכיר מאוד את היחסים בין עזאם לבין בן לאדן.

עזאם נהרג ב-24 בנובמבר 1989 בפשאוור כאשר המכונית בה נסע עם שני בניו התפוצצה. ספקולציות שונות הועלו בקשר למותו. יש הטוענים שהיה זה המודיעין הסובייטי שהתנקש בחייו. ויש הטוענים כי האמריקנים עשו זאת. מנגד, חוקרים רבים מאמינים כי איימן א-זוואהירי, ממנהיגי אל-קאעידה, הוא העומד מאחורי ההתנקשות בפקודתו של אוסאמה בן לאדן, וזאת לאור חילוקי הדעות בין השניים בנושאים רבים, בהם: מידת המעורבות של לוחמים ערבים בקרבות השליטה הפנימיים באפגניסטן, שאלת השימוש בכספים ובתחמושת למטרות אחרות מחוץ לאפגניסטן, והמשך דרכה של תנועת הג'יהאד בכלל. יש גם חוקרים הטוענים כי בן לאדן עמד מאחורי ההתנקשות, והמניע היה חילוקי דעות יחסים עכורים והרצון לרשת אותו. בן לאדן עצמו טען שזאת הייתה מלאכת ידיו של המוסד הישראלי. אחרים טוענים שהיו אלה שליחיו של שירות המודיעין הפקיסטני, ה-CIA או מפקדים אפגנים יריבים. בפיצוץ נהרגו גם שניים מבניו. לאחר מותו הפך בן לאדן לראש תנועת אל-קאעידה.

ארגון הטרור הקרוי על שמו – גדודי עבדאללה עזאם, ביצע בשארם א-שייח' סדרת פיגועי טרור ב־23 ביולי 2005.

כתבים
במשך חייו עבדאללה עזאם כתב ספרים רבים על נושא הג'יהאד, ובהם:
 "הגנת אדמות האסלאם, חובתו האישית של כל מוסלמי" – אחד הספרים הכי חשובים של הג'יהאד העולמי. הוא הוצא לאור בעמאן שבירדן. השורה התחתונה של הספר היא שכל הארצות שהיו אי פעם תחת שלטון מוסלמי, חייבות לחזור להיות תחת שלטון מוסלמי באמצעות הג'יהאד (להלן תרגום הספר לאנגלית).
 "הצטרפו לקרוואן" – ספר שמהווה קריאה לנוער האסלאמי לצאת למלחמה באפגניסטן.
 "הסרטן האדום" – כתב פלסתר חריף נגד הקומוניזם כתופעה בין-לאומית. בספר יש פרק בעל נימה אנטישמית ובו האשמת היהודים, ובכללם הציונים, כמפיצי הקומוניזם בעולם לרבות בעולם הערבי בעידן המודרני. יצא לאור בעמאן (לא ברור באיזו שנה).

ציטוטים מובחרים
 "אהבת הג'יהאד השתלטה על חיי, על נפשי, על תחושותיי, על ליבי ועל רגשותיי. אם ההתכוננות [לג'האד] היא טרור – כי אז אנו טרוריסטים. אם ההגנה על הכבוד היא קיצוניות – כי אז אנו קיצונים. אם הג'יהאד [מלחמת הקודש] נגד האויבים הוא פונדמנטליזם – כי אז אנו פונדמנטליסטים".
 "אנו סבורים שעלינו להתחיל באפגניסטן לפני פלסטין, לא משום שאפגניסטן חשובה יותר מפלסטין... אלא משום שישנן כמה סיבות דוחקות להפיכתה של אפגניסטן לנקודת פתיחה [עדיפה]. סיבות אלה הן: (1) הקרבות באפגניסטן מתנהלים עדיין במלוא עוזם, והגיעו לעוצמה חסרת תקדים; (2) הנפת דגל האסלאם באפגניסטן היא כבר עובדה מוגמרת; ו-(3) המטרה ברורה: 'לרומם את דברו של אללה'".
 "השהידים הם אלה שכותבים את ההיסטוריה של כל עם ועם, כי ההיסטוריה של העמים ניתנת לכתיבה רק בדם ויזע".
 "החובה לא צריכה להיעלם עם הניצחון באפגניסטן, והג'יהאד יישאר חובה אישית עד שכל האדמות שהיו פעם אסלאמיות יחזרו אלינו והאסלאם ישלוט בהן שוב. לפנינו עוד פלסטין ובוכרה, לבנון וצ'אד, אריתריאה וסומאליה, הפיליפינים, בורמה, דרום תימן, טשקנט, אנדלוסיה".
 "ג'יהאד ורובה בלבד, לא משא ומתן, דיונים ודו-שיח".
 "הרי אני כבן תשע. 7 וחצי שנים בג'יהאד באפגניסטן ושנה וחצי בג'יהאד של פלסטין, ושאר כל הזמן אינו בעל משמעות".

לקריאה נוספת
 אסף מליח ושאול שי, מכאבול לירושלים: אל-קאעידה, הג'יהאד האיסלאמי העולמי והעימות הישראלי פלסטיני, הוצאת מטר, 2009.
 אסף מליח, "עבדאללה עזאם – המורה הרוחני של אוסאמה בן לאדן", הג'יהאד: שורשים אידאולוגיים, ת"א: הוצאת מרכז דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה, 2012.
 Hegghammer, Thomas (2020). The Caravan: Abdallah Azzam and the Rise of Global Jihad. Cambridge University Press. .

קישורים חיצוניים


 אסף מליח, עבדאללה עזאם והשפעת משנתו הרעיונית על תפיסת הג'יהאד והאסתשהאד של אל–קאעדה וחמא"ס, צבא ואסטרטגיה 2, גיליון 2 (2010), עמ' 65–77.
 אושרת קוטלר בנגל, מסע בעקבות המוח מאחורי אל קאעדה, 30 בינואר 2010, נענע10


הערות שוליים

קטגוריה:טרוריסטים פלסטינים
קטגוריה:אנשי דת מוסלמים סונים
קטגוריה:האחים המוסלמים
קטגוריה:חברי אל-קאעדה
קטגוריה:פעילי טרור שנהרגו
קטגוריה:מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות): אישים
קטגוריה:בוגרי אל-אזהר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דמשק
קטגוריה:סגל אוניברסיטת המלך עבדול עזיז
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1941
קטגוריה:נפטרים ב-1989