סרגוסה

סָרָגֿוֹסָה (בספרדית: Zaragoza, IPA: [θaɾaˈɣoθa]) היא עיר בצפון-מזרח ספרד, במחוז סרגוסה, על גדות נהר האברו. היא משמשת כעיר הבירה של הקהילה האוטונומית אראגון, וכן כבירת המחוז שנושא את שמה. בסרגוסה יש כ-650,000 תושבים, נתון שמקנה לה את המקום החמישי בדירוג האזורים העירוניים בספרד. יותר ממחצית מאוכלוסיית אראגון שוכנת בסרגוסה.

סרגוסה שוכנת במרחק כמעט שווה של כ-300 קילומטרים ממדריד, ולנסיה, ברצלונה, בילבאו וטולוז. בזכות מיקומה המרכזי עוברת בה הרכבת המהירה AVE.

 מקור השם 
שמה של סרגוסה נגזר משמה של הקולוניה קיסראוגוסטה , שייסדו לגיונרים רומיים משוחררים בשנת 14 לפנה"ס, והיא נקראה לכבוד אוגוסטוס קיסר.

היסטוריה
במקום היה יישוב איברי קטן. בשנת 24 לפנה"ס הוקמה במקום מושבה של יוצאי צבא מהצבא הרומי, בשם קַיְסַר אַוּגוּסְטַה (Caesar Augusta). מאוחר יותר השם התגלגל לקייסרקוסטה (Caesaracosta). כעיר רומית, היו בה כל מבני הציבור הטיפוסיים כגון פורום, מרחצאות, ותיאטרון, והיא הייתה מרכז כלכלי חשוב. עדיין ניתן לראות בסרגוסה כיום חורבות רומיות רבות.

עם דעיכת האימפריה הרומית, סרגוסה עברה לידי הגותים במאה החמישית לספירה ללא שפיכות דמים או הרס משמעותיים.

במאה השמינית, לאחר כיבוש חצי האי האיברי על ידי בית אומיה, הפכה העיר לבירת אל-אנדלוס ושמה תועתק בפי המוסלמים כסַרַקֻסְטַה (سرقسطة). כשהתפוררה חליפות קורדובה במאה ה-11 קמה בה ממלכת טאיפה, , שהייתה במשך כמאה שנים אחת מהטאיפות הבולטות בספרד. שושלת  (بنو هود) בנתה והתגוררה בארמון המבוצר אלחפריה, שמשקף את ההדר שאליו הגיעה הטאיפה של סרגוסה בשיא פארה.

בשנת 1118 נכבשה העיר בידי אלפונסו הראשון "הלוחם" מאראגון, שהפך אותה לבירת ממלכתו.

ב-5 באפריל 1529 נחתם בעיר חוזה סרגוסה, בין ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל, לבין קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, במטרה לפתור את הסכסוך סביב השליטה במסחר באיי התבלינים. 

בזמן מלחמת הירושה הספרדית בשנים 1701–1714, נחלק מחוז סרגוסה בנאמנותו בין בית בורבון לבית הבסבורג ובנוסף למלחמה הצבאית, התנהלה גם מלחמה כלכלית כשכל שליט מעניק לערים שתמכו בו זכויות יתר. העיר סרגוסה התקוממה לטובת קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והוא הוכרז כ"מלך אראגון" בעיר ב-29 ביוני 1706. קרל ניהל מהעיר את המלחמה כנגד כוחות אחרים באראגון שתמכו בסיעת בית בורבון. סרגוסה, כמו ערים אחרות באראגון ובספרד כולה עברו בין הצדדים הלוחמים כמה פעמים, עד שלבסוף עלה לשלטון פיליפה החמישי מלך ספרד.

ב-1808 בזמן מלחמות נפוליאון, שלח נפוליאון את המארשל ז'אן לאן לספרד, כחלק ממלחמת חצי האי האיברי, והוא כבש את טודלה וסרגוסה. בעיר התחוללו קרבות קשים, שבעקבותיהם הצטמצמה האוכלוסייה מ-55,000 תושבים ל-12,000 בלבד.

במאה ה-20, במהלך מלחמת האזרחים בספרד התרחש בעיר ניסיון מפורסם של כוחותיו של האנרכיסט בואנוונטורה דורוטי להוציא את העיר מידי כוחותיו של פרנקו.

 יהודי סרגוסה 
בימי הביניים התקיימה בסרגוסה קהילה יהודית חשובה, ששימשה מרכז בולט ללימוד תורה. בישיבות שפעלו בעיר שולבו לימודי פילוסופיה לצד לימוד התלמוד. לקהילה היו שבעה בתי כנסת, מהם ידועים כיום שניים: בית הכנסת המרכזי "לה מאיור" ובית הכנסת "דה לוס קליסוס" (או "דה סהאן").

אברהם אבן דאוד, היסטוריון יהודי ספרדי בן המאה ה-12, כתב כי בעקבות מלחמת האזרחים שפגעה בקורדובה במאה ה־11 נמלטו יהודים מהעיר והתיישבו בסרגוסה, שם המשיכו לחיות עד תקופתו. בניגוד לערים רבות אחרות בספרד, ניצלה קהילת סרגוסה מפרעות קנ"א בשנת 1391, בעיקר בזכות נוכחות המלך חואן הראשון בעיר והתערבותו של המנהיג היהודי הבכיר, חסדאי קרשקש.

ב-1481 מינה הכתר את הנזיר מיגל פרר לאכוף את הפרדת היהודים מיתר תושבי סרגוסה, אך אכזריותו הקיצונית הביאה את המלך פרננדו השני, מלך אראגון להסירו מתפקידו. ב-29 באפריל 1492 הוכרזה בסרגוסה בפומבי בפני פרוקורטורים של הממלכה החלטת הכתר לגרש את כלל היהודים, יומיים לפני שצו הגירוש הוכרז רשמית גם בממלכת קסטיליה השכנה.

בדומה ליתר קהילות ספרד, הקהילה היהודית בסרגוסה הגיעה לקצה במסגרת גירוש יהודי ספרד בשנת 1492. ב-13 במאי נצטווה רבי צ'אקון, רבה של העיר, על ידי הרשויות המקומיות והאזוריות לעזוב את הרובע היהודי בתוך יום אחד ואת הממלכה בתוך שלושה ימים. לקראת הגירוש, סודרו תשלומי חובות המיסים ונכסי הקהילה היהודית. למטרה זו מונו שמאים לנכסים, ואחדים ממנהיגי הקהילה, בהם אברהם אבן-איוּט, אצ'אכי גוטינה ובונאפוס אבנרבי, נעצרו לזמן קצר; העיקר הוטל על יוסף אבוזמל, אוצר הקהילה, ומוסא סדוסילו, שכלל העברת בתים וגן ברובע היהודי לנוטריון חואן אזנאר גוואלארט. בנוסף, הוטלו חלקים מן התשלום על אברהם אבן-איוּט, מוסא אבוזמל, שמואל אבן-רבי (המכונה "פטרון") ואדרט אנינאי. מרבית חברי הקהילה עזבו את העיר בין ה-27 ל-29 ביולי 1492, בדרך כלל לעבר נמל סגונטו ממנה הפליגו לארצות אחרות. חלק עזבו גם ב-18 וב-30 ביולי.

בחודשים שלאחר הגירוש פיקחו הכתר והאינקוויזיציה על חילוט והעברת רכוש הקהילה, שכלל ספרי תורה, כתרי כסף, בדים מעוטרים וחפצי פולחן נוספים. רבים מהפריטים הללו פורקו לשם ערכם החומרי, חולקו מחדש או ניתנו לעירייה ולמוסדות דת נוצריים. בספטמבר ובדצמבר 1493 קיבלה העיר רשמית את הרובע היהודי ואת הבניינים המשויכים לו.

בקרב מגורשי ספרד שהתיישבו באימפריה העות'מאנית נפוצה אגדה, שהשתמרה במסורות שונות, על נס שהתרחש בסרגוסה בימי הביניים והציל את יהודיה מגורל מר. לפי אחת הגרסאות, לרגל יום הולדתו של מלך ספרד נערכה בעיר תהלוכה חגיגית, ויהודי סרגוסה נצטוו להשתתף בה תוך שהם נושאים את סמלי דתם – ובהם ספרי תורה. מחשש לחילול הקודש, החליטו לשאת רק את תיקי הקלפים הריקים, ללא ספרי התורה עצמם. אולם משומד מקומי הלשין על כך למלך, והאשים את היהודים בביזוי המלך. על פי האגדה, בליל התהלוכה הופיע אליהו הנביא, פגש את שמש בית הכנסת, והורה לו להחזיר את ספרי התורה לתוך תיקיהם. כאשר הגיע רגע האמת והמלך דרש לבדוק את התיקים – נמצאו בהם הספרים, בשלמותם. המלך התרצה, התרשם מכבוד היהודים למסורתם ולשלטונו, וציווה להוציא להורג את המלשין. לזכר האירוע נקבע חג בשם "פורים דסרגוסה". החוקרת מתילדה כהן-סראנו תיעדה את קיומו של חג זה גם בדורות מאוחרים יותר: משפחת בכר מאיסטנבול שבטורקיה, למשל, נהגה לציין את היום בחלוקת ממתקים וקריאת מגילה מיוחדת – בעברית ובלאדינו.

דמוגרפיה
ממוזער|ארמון אלחפריה, מקום משכנה של שושלת בנו הוד המוסלמית

אתרים
ממוזער|בזיליקת אל פילאר 

 ארמון אַלְחַפֵרִיַה, שבנה ג'עפר משושלת בנו הוד. הוא אחד המבנים המוסלמיים המרשימים ביותר בצפון ספרד. כיום הוא משמש מושבו של הפרלמנט האראגוני.

 בזיליקת גבירתנו של העמוד (El Pilar, "העמוד"), כנסייה בסגנון הבארוק, הבנויה סביב העמוד שעליו, על פי המסורת, התגלתה מרים, אם ישו ליעקב הקדוש בשנת 40 לספירה באמצעות נס של בילוקציה. במקום הייתה קיימת קפלה במשך שנים רבות. הכנסייה הנוכחית נבנתה החל מ-1754 במצוותו של פרננדו השישי מלך ספרד. משמשת במשותף עם קתדרלת לה סאו כמושב הארכיבישוף.
 קתדרלת לה סאו (מושב הארכיבישוף יחד עם בזיליקת אל פּילאר), שמשלבת בתוכה סגנונות אדריכליים רבים.

אירועים
בשנת 2008 התקיימה תערוכת אקספו בעיר ובה השתתפו כתשעים וארבע מדינות.
 ערים תאומות 


 ראו גם 

 תור הזהב של יהדות ספרד

קישורים חיצוניים







הערות שוליים

*
קטגוריה:אראגון: ערים
קטגוריה:קהילות אוטונומיות של ספרד: ערי בירה