אצבע הגליל

שמאל|ממוזער|250px|הנוף של אצבע הגליל נשקף מהרי נפתלי
אצבע הגליל היא אזור גאוגרפי בצפון-מזרח ישראל.

האזור כולל את עמק החולה ורצועה מזרחית מהרי נפתלי של הגליל העליון. גבולות האזור: במערב ובצפון גבול ישראל–לבנון, במזרח רמת הגולן ונהר הירדן, ובדרום קו דמיוני בין קיבוץ מלכיה במערב לגונן במזרח.

אצבע הגליל היא שלוחה של הגליל העליון הישראלי ועמק החולה, שצורפה לשטח המנדט הבריטי על ארץ ישראל בשנת 1924, בהסכם בינו לבין המנדט הצרפתי על סוריה ולבנון, בין השאר בעקבות ייסוד היישובים מטולה, תל חי וכפר גלעדי באזור. כינויה ניתן לה בשל צורתה הצרה והמוארכת, כמעין אצבע יבשה הפולשת לתחום לבנון.

עם כיבוש רמת הגולן, הר דוב והחרמון במלחמת ששת הימים, שונה משמעותית הגבול הצפון מזרחי של מדינת ישראל. אף על פי שהאזור הגאוגרפי של אצבע הגליל נשאר כשהיה, במפות של מדינת שהודפסו החל משנת 1968, לא ניתן היה להבחין ב"אצבע הגליל" כמאפיין בולט בקצה הצפוני של המפה, כפי שהיה ניתן במפות שהודפסו טרם המלחמה. אף על פי כן גם עשורים רבים אחר כך, נשאר הביטוי אצבע הגליל שגור אצל ישראלים רבים.

היסטוריה
עם תחילתה של ההתיישבות הציונית בארץ ישראל, החלה הקמת יישובים בגליל, לרבות באצבע הגליל, שם הוקמו מטולה, כפר גלעדי ותל חי. מאורעות תל חי סימלו בראשית תקופת המנדט את מאבקם של הערבים נגד יהודים על ארץ ישראל במהלך מאורעות תר"פ. בעקבות המאורעות, נערכו דיונים דיפלומטיים בין בריטניה לצרפת, ובסופם נכלל השטח בתחום המנדט הבריטי כחלק מקביעתו הסופית של הגבול בשנת 1924, בשונה מהסכם סייקס–פיקו משנת 1916, שלפיו נועד להיכלל בתחום המנדט הצרפתי.

בשנות ה-30 וה-40, הוקמו באזור קיבוצים ומושבים על מנת ליצור ריכוז התיישבות שיבטיח את השליטה בו, והאזור אכן נכלל בשטח המדינה היהודית בתוכנית החלוקה.

במהלך מלחמת העצמאות, לאחר כיבוש צפת, ב-10 במאי 1948, הפעיל הפלמ"ח "תעמולת לחש" – שמועה שהופצה בקרב הכפריים הערבים ולפיה כוח רב של יהודים עומד לפשוט על העמק ולבער את הכפרים הערביים. תעמולה זו צלחה, וחלק ניכר מהכפריים נמלט מאימת הצבא.

לאחר קום המדינה הוקמו באצבע הגליל מספר יישובים נוספים, בהם העיר קריית שמונה. עד כיבוש הגולן במלחמת ששת הימים ספג האזור פגיעות קשות מצד סוריה. בשנים שלאחר מכן הוא נפגע לא אחת מכיוון לבנון, הן בחדירות מחבלים והן בהתקפות קטיושות ומרגמות.

מאז הנסיגה הישראלית מלבנון בשנת 2000, וביתר שאת לאחר מלחמת לבנון השנייה ב-2006, החל ארגון חזבאללה להעלות דרישות טריטוריאליות לאזור תוך שימוש בשמות הכפרים הערביים שהיו בסביבה, חלק מ"שבעת הכפרים".

 דמוגרפיה 
ממוזער|קו הגבול לפי הסכם סייקס–פיקו

ההתיישבות היהודית המתחדשת בצפון הגליל העליון שראשיתה בסוף המאה ה-19, ולימים נודעה בשם "אצבע הגליל", התעבתה במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית, הסכם סייקס–פיקו ייעד את אצבע הגליל להיות תחת השפעה צרפתית. בפועל, לאחר שהכוחות הבריטים נסוגו האזור בראשית 1919, הצרפתים לא קיימו בו נוכחות צבאית מתמדת, הלאומנים הסורים שאפו לספחו לממלכה הערבית של סוריה ושבטים מקומיים גם הם בחשו בקדירה. לאור זאת האזור הפך לשטח הפקר ומריבה עד לסימונו הסופי של הגבול – הסכם ניוקומב-פולה מ-1924 והוא התוואי המוכר כיום כגבול הבין-לאומי בין ישראל, סוריה ולבנון.

באצבע הגליל חיים כ־50,000 תושבים בצורות יישוב שונות: עיר, קיבוץ, מושב ומושבה. הבעיות שהתושבים מתמודדים איתן הן בעיות המאפיינות פריפריה גאוגרפית.

לקריאה נוספת
'אצבע הגליל' – תיחומים גאוגרפיים־פוליטיים גדעון ביגר – כותר

 קישורים חיצוניים 



 הערות שוליים 

*
קטגוריה:הגליל: אזורים