מכון איילון

שמאל|ממוזער|250px|הירידה המוסווית למפעל תחת התנור במאפייה
שמאל|ממוזער|250px|הדמיית ייצור כדורי רובה במפעל התת-קרקעי
250px|ממוזער|שמאל|מכון איילון
מכון איילון היה מפעל מחתרתי תת-קרקעי לייצור קליעים וסליק של ארגון ההגנה בגבעת הקיבוצים, השוכנת במבואותיה הצפוניים של העיר רחובות. המכון החל לפעול בתקופת המנדט הבריטי. עד הכרזת המדינה יוצרו בו 2.25 מיליון כדורי 9 מ"מ. תחמושת זו הייתה חיונית ביותר ללוחמים בשלב הראשון של מלחמת העצמאות. המפעל, שבו עבדו 45 צעירים וצעירות, פעל בסודיות גמורה מ-1945 ועד תום מלחמת העצמאות, ובתקופה זו יוצרו בו מעל 4 מיליון כדורי תחמושת.

האתר הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. מבנה המכון הוכרז כמבנה לשימור, וכיום פועל בו מוזיאון.

ב־1986 האתר הוכרז כאתר לאומי.

היסטוריה
המכון, שהוקם ביוזמת יוסף אבידר מנהל תעש מ-1945, נוסד ב־1945 והיה פעיל עד קום המדינה ב-1948. המכון היה מפעל תת-קרקעי לייצור כדורי אקדח 9×19 מ"מ פרבלום שבהם השתמשו בתת המקלע סטן וכן סליק, מתחת למבנה אזרחי, כל זאת מתחת לאפם של הבריטים וללא ידיעת האזרחים ששהו במבנה. מנהל המכון היה פסח איילון (אברמוביץ).

ארגון ההגנה פנה בבקשה לחברי קבוצת הצופים א' שישבו בהכשרה בפרדס חנה, לבוא ולעבוד במפעל סודי. קבוצה זו, שבה היה חבר גם שלמה הלל הקימה מאוחר יותר את מעגן מיכאל. החברים, לאחר התלבטויות קשות, הגיעו לגבעת הקיבוצים, שהייתה מקום הכשרה לגרעיני התיישבות לפני עלייתם לקרקע בשנים שלפני כן, והקימו את המכון.

בין הדמויות המרכזיות שסייעו בהקמת המכון וניהולו היה משה ברון, מומחה בתחום הסליקים, אשר תרם מניסיונו הרב להסוואת המפעל ולשמירה על סודיותו. ברון היה שותף בתכנון המבנה ובפיתוח מנגנוני ההסתרה שאפשרו את הפעלתו של המכון מתחת לפני השטח מבלי לעורר חשד מצד שלטונות המנדט.

עבודות החפירה והיציקה נמשכו 22 יום. מבנה המכון תוכנן בידי המהנדס יוסף אידלמן והוקם בתוך בור בעומק 8 מטר ושטחו היה 264 מטר רבוע (אורך 33 מטר, רוחב 8 מטר, גובה 3.5 מטר, עובי קירות 0.5 מטר). מערך ההסוואה של המכון תוכנן על ידי יצחק נבו – המבנה כולו כוסה בעפר. כדי לספק אוויר לארבעים וחמישה עובדים היה צורך בשתי ארובות. כדי שהארובות לא יעוררו את חשדם של הבריטים נבנתה בצד אחד של המפעל התת-קרקעי מכבסה ששירתה את האזור והופעלה בידי חברות הקיבוץ. בצד השני נבנתה מאפייה שהופעלה בידי חברי הקיבוץ, אשר שיווקו את הלחם לכל הסביבה. פתח הארובה של המאפייה התמזג עם פתח האוורור של המפעל. דרך פתח מתחת לאחת ממכונות הכביסה היו נכנסים ויוצאים העובדים בכל יום. גם במאפייה היה פתח, גדול יותר, מתחת לתנור. מכיוון שהתנור שקל כ־10 טון, ונדרשה שעה וחצי כדי להזיזו, הפתח הזה נפתח שלוש פעמים בלבד בשנות פעילות המפעל: פעם אחת כדי להכניס את המכונות לייצור התחמושת, עם הקמת המפעל, פעם נוספת לתיקונים במכונות ופעם נוספת כדי להוציא אותן לאחר שלא היה יותר צורך להחביא את המפעל. כיום התנור מקובע במצב הפתוח, ובפתח שאותו כיסה הותקנו גרם מדרגות ומעלית, שדרכם נכנסות ויוצאות קבוצות הסיור במקום. רעש הקיטור של מכונות הכביסה, רעש המאפייה ושכבת מזרנים שהוצמדה לתחתית התנור השתיקו את קולות המפעל.

את מכונות יצור כדורי 9 מ"מ קנה שיפץ ושלח למפעל איש "ההגנה" יהודה ארזי במבצע נועז.

העובדים הראשונים היו עובדי התעש ואליהם צורפה קבוצה מתנועת הצופים. בקיץ 1947 תוגבר כוח העבודה בקבוצת חברי פלמ"ח מחפציבה, שהשתייכו להכשרת הנוער העובד "רגבים". בתקופת מלחמת העצמאות גויסו חלק מהעובדים ובמקומם הובאו שמונה חברים מגרעין של תנועת "הבונים".

עובדי המכון הסתירו את עבודתם גם מפני שאר חברי הקיבוץ (שכונו הג'ירפות), כשהם מספרים שיצאו לעבוד בשדה. רק פעם אחת התגלה הסליק בידי אחת מחברות הקיבוץ שעבדה במכבסה, והיא נתבקשה לשמור עליו בסוד. על מנת לא לעורר את חשד שאר חברי הקיבוץ הוקם מעין חדרון עם מנורת שיזוף שבה השתזפו עובדי המכון, שעבדו מתחת לפני האדמה ולא היו חשופים לאור השמש.

בפיצוץ הרכבת הצבאית הבריטית סמוך למכון, ב-29 בפברואר 1948, נהרגו 28 חיילים בריטים ונפצעו 32. בעקבות הפיגוע שבוצע על ידי לח"י, עלה חשש גדול שהבריטים יבצעו סריקות באזור וימצאו את הסליק. העובדים במפעל חשו לעזור לנפגעים הבריטים וכך מנעו מהבריטים לחשוד בהם ולא נעשו במקום חיפושים.

המכון לא התגלה עד קום המדינה והוא סייע רבות ללחימת הכוחות היהודיים במלחמת העצמאות. אזור זה היה מהיחידים שבהם לא היה מחסור בתחמושת. הייצור נפסק עם תום מלחמת העצמאות אבל הגבעה המשיכה לשמש גורמים שונים של התעשייה הביטחונית של מדינת ישראל עד 1963 ולאחר מכן ננטשה.

רופא מכון איילון בשנת 1948 היה הד"ר יוסף קוט.

מוזיאון
במשך שנים רבות לא נודע לציבור הסיפור של מכון איילון. משנת 1975 החלו גופים שונים לפעול למען שיקום ושימור האתר. ב-1986 הוקם ועד ציבורי, ביוזמת שלמה הלל, במטרה לשקם את האתר. בוועד היו נציגים מן התעשייה הצבאית, ארגון חברי ההגנה, קיבוץ מעגן מיכאל, עיריית רחובות, מכון ויצמן למדע, קק"ל, החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, אשר קיבלה על עצמה את משימת השיקום. ב-1987 נחנך במקום מוזיאון.

מוזיאון מכון איילון מופעל על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, הדרכה על החיים הכפולים בקיבוץ ופעילות המכון.

 ועד ציבורי מכון איילון 
מכון איילון הוא אתר לאומי השייך לעיריית רחובות.

ב-1985 נחתם הסכם הפעלה בין העירייה לבין המועצה לשימור אתרים, המסדיר את היחסים ואת האחריות בין העירייה ובין המועצה לשימור אתרים.

במסגרת ההסכם, סוכם להקים ועד ציבורי אשר יעזור בניהול השותפות.

סעיף 4 א' בהסכם:

4. א. "לצורך קביעת מדיניות ניהול האתר והבטחת ביצוע הוראות הסכם זה, יוקם ועד ציבורי המורכב מהמייסדים אפרים קציר ושלמה הלל, וכן משמונה עשר נציגי הצדדים ונציגים מטען גופים ציבוריים הקשורים לאתר בהרכב הבא: ראש עיריית רחובות – יו"ר בפועל, נשיא המועצה לשימור אתרים – יו"ר כבוד, *מזכיר המועצה לשימור אתרים, שלושה נציגים של מועצת עיריית רחובות, נציג יחידת מהנדס העיר רחובות, גזבר עיריית רחובות, מנהל היחידה לתכנון ובניה בעיריית רחובות, נציג ארגון ההגנה הארצי, נציג ארגון ההגנה רחובות, נציג התעש, נציג קיבוץ מעגן מיכאל, נציג מכון ויצמן למדע, נציג ותיקי התע"ש, נציג הקרן הקיימת לישראל, מנהל בית ספר שדה רחובות, מנהל האתר, נציג החברה להגנת הטבע סניף רחובות.

ב. מזכיר המועצה ידאג להקמת הוועד וכן לקביעת ישיבותיו.

ג. ישיבות הוועד תתקיימנה לפחות פעם בשנה.

שליש מחברי הוועד יהיו זכאים לדרוש כינוס ישיבה שלא מן המניין.

ד. הוועד יאשר את תוכניות פיתוח האתר שיוכנו על ידי ההנהלה.

ה. הוועד יאשר את תקציבו השנתי של האתר ואת תוכנית העבודה השנתית בו.

5. א. לצורך ליווי ובקרה של ניהול האתר תוקם ועדת היגוי בת חמישה חברים מתוך חברי הוועד. ועדת ההיגוי תהיה מורכבת מנציגים כדלקמן: שני נציגי עיריית רחובות, שני נציגי המועצה, איש ציבור אשר יבחר על ידי הוועד מבין חבריו.

ב. מזכיר המועצה ידאג להקמת ועדת ההיגוי ולקביעת ישיבותיה.

ג. ישיבות ועדת ההיגוי תתקיימנה לפחות 4 פעמים בשנה.

ד. שליש מחברי ועדת ההיגוי יהיו זכאים לדרוש כינוס ישיבה שלא מן המניין."

(*הערה: היום במקום "מזכיר המועצה" צריך להיות "מנכ"ל המועצה").

 גלריה 

לקריאה נוספת
 ישראלה קומפטון, "מכון איילון" - סודה של "גבעת הקיבוצים", בתוך: זאב ענר (עורך), סיפורי בתים: סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988, עמ' 221–224

קישורים חיצוניים


 תמר הירדני, עוצמה תת-קרקעית, סגולה - מגזין ישראלי להיסטוריה וידיעת הארץ, סיון תש"ף, יוני 2020
 מכון איילון באתר המועצה לשימור אתרי מורשת
 סודות קבורים באדמה – מפעל הנשק מכון איילון סיור מצולם במכון איילון


 סיור ווירטואלי במכון איילון, הוכן על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל - המעבדה לחדשנות.

 "ג'ירפה במחתרת", מחזה לנוער על מכון איילון

הערות שוליים

קטגוריה:בסיסי ההגנה
קטגוריה:מחוז המרכז: מבנים לשימור
קטגוריה:התעשייה הצבאית
קטגוריה:מוזיאוני המחתרות בארץ ישראל
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז מרכז
קטגוריה:רחובות: מוזיאונים
קטגוריה:מעגן מיכאל
קטגוריה:רחובות: היסטוריה
קטגוריה:סליקים בארץ ישראל
קטגוריה:ישראל: אתרים לאומיים