כוח עליון (משפטים)

דוקטרינת הכוח העליון בדיני החוזים מאפשרת לצד לחוזה להשתחרר מחיובי החוזה, אם ביצוע החוזה הפך בלתי אפשרי כתוצאה מהתרחשותו של מאורע חריג.

ישראל

הדין הקיים
במשפט הישראלי עילת הכוח העליון קובעת כי במקרה שהחוזה הופר כתוצאה מנסיבות שלא ניתן לצפות או למנוע ("כוח עליון"; בלעז נהוג להשתמש במונח הצרפתי "force majeure", פוֹרְס מָז'וּר), לא יהיה הצד המפר חייב בפיצויים, ולא יהיה הצד הזכאי חייב באכיפת החוזה. חרף לשון החוק והפסיקה שייחדה בעבר את עילת הכוח העליון כטענת הגנה בלבד, הדין הישראלי כיום מאפשר הן לנתבע הן לתובע להשמיע את הטענה שהחוזה סוכל, לפי העילה הקבועה בסעיף 18 לחוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה), תשל"א-1970:

סעיף קטן (א) מכיל את ההוראה העיקרית, לפיה בהתקיים התנאים הקבועים, החוזה סוכל ולא ניתן לתבוע מן המפר את אכיפת החוזה או פיצויים בגין ההפרה. סעיף קטן (ב) מוסיף וקובע כי בית המשפט רשאי לחייב את הצדדים בהשבת מה שקיבלו על פי החוזה, ובשיפוי הצד הנפגע מן ההפרה על הוצאותיו הסבירות.

גם בסעיף 10 לחוק השכירות והשאילה נקבע הסדר דומה:

הפסיקה בישראל צמצמה את הנסיבות היכולות להיחשב ככוח עליון. נקבע שחוזה יכול להיחשב כמסוכל רק אם לא ניתן היה לצפות בפועל או בכוח את הנסיבות המסכלות. כך נקבע שגירוש הישראלים מאוגנדה במרץ 1972 על ידי אידי אמין לא מסכל את קיומו של חוזה קבלנות, שכן לאור "השלטון הדיקטטורי החשוך" באוגנדה, הצדדים אכן צפו בפועל כי אירוע מסוג זה עשוי להתקיים. משעלתה טענה לכוח עליון כתוצאה ממלחמת יום הכיפורים, השופט משה לנדוי קבע שחרף אי הוודאות בנוגע לעיתוי פריצת המלחמה, כל עוד מדינת ישראל לא השיגה שלום עם שכנותיה, מלחמה במוקדם או במאוחר היא מאורע צפוי בישראל. פסיקה זו מתיישבת עם הגישה המקובלת בעולם, לפיה מלחמה אינה מאורע בלתי צפוי מטבעה. כן קבע בית המשפט העליון כי פגעי טבע ככפור, או כגשם עז אף הם ניתנים לצפייה. פסיקה זו צמצמה מאוד את תחולת דוקטרינת הכוח העליון במשפט הישראלי, ומלומדים כגבריאלה שלו סבורים כי כיום סעיף 18 הוא אות מתה בספר החוקים. באשר למקרה אישי כגון מוות, קבע בית המשפט כי מקרה זה מוביל לכוח עליון רק במקרה של שירות אישי הכרוך בתכונותיו האישיות של המנוח, ואינו ניתן להעברה לאחר.

מספר פסקי דין שניתנו בשנים האחרונות החלו לכרסום בהלכה המצמצמת את דיני הכוח העליון, אך היא טרם שונתה במפורש. הגישה החדשה באה לידי ביטוי בפסק הדין בפרשת רגב נ' משרד הביטחון, שם טען השופט אנגלרד כי המבחן הקיים לכוח עליון קשיח מידי ושיש לשנות אותו. השופט יצחק אנגלרד הביע דעה זו בפסקי דין נוספים אך יתר שופטי בית-המשפט העליון דחו את עמדתו. למרות שעמדתו של השופט אנגלרד לא אומצה, בתי משפט בערכאות נמוכות הסכימו עם עמדתו ופסקו באופן שמרחיב את ההכרה בכוח עליון.

הרפורמה המוצעת בקודקס האזרחי
הצעת חוק דיני ממונות מכילה רפורמה ביחס לדין הכוח העליון בישראל. הצעת החוק מבקשת להחליף את המבחן לתחולת טענת הכוח העליון ולאמץ מבחן חדש המכונה "מבחן הסיכון". על-פי המבחן החדש יש לבדוק על מי מהצדדים לחוזה הוטל הסיכון לאירוע שמנע את ביצוע החוזה. שינוי נוסף שמוצע לערוך הוא בתוצאה של קבלת טענת הכוח העליון. בעוד שכיום הכוח העליון משמש טענת הגנה של הצד שהפר את החוזה, לפי ההצעה עילת הכוח העליון תביא לפקיעת החוזה.
צרפת
סעיף 1148 של קוד נפוליאון קבע ש:

כיום, סעיף 1351 לקוד האזרחי של צרפת קובע ש:

ארצות הברית
עילת הכוח העליון בארצות הברית מעוגנת בדין הפדרלי בשני דברי חקיקה: הריסטייטמנט השני בדיני חוזים  והקוד המסחרי האחיד , אשר מציבים מבחנים דומים.

סעיף 261 של הריסטייטמנט קובע כי חוזה סוכל אם התחייבויות אחד הצדדים הפכה לבלתי אפשרית ללא אשמתו של אותו צד לחוזה:

סעיף 2–615 של הקוד המסחרי האחיד אימץ מבחן דומה המנוסח באופן שונה:

סעיף 13-4-21 לקוד האזרחי של מדינת ג'ורג'יה מטיל  על החייב:

הדין האמריקאי מבוסס על גישת הניתוח הכלכלי של המשפט לעניין כוח עליון חוזים. לפי גישה זו, החוזה משמש לחלוקת סיכונים בין הצדדים לו וכך מבטיח להם ודאות ביחס לעתיד. לכן, יש להכיר בכך שהחוזה סוכל רק אם הצד שאינו יכול לקיים את החוזה אינו נושא בסיכון שהפך את החוזה לבלתי אפשרי. בהתאם לכך, בתי המשפט האמריקאים בדקו האם הצדדים צפו את האירוע המסכל והאם האחריות לו הוטלה על אחד הצדדים במסגרת החוזה. בעוד שעיקר הביקורת על דיני הכוח העליון בישראל היא כי מדובר בפרשנות צרה ושמרנית מידי, נטען כי המשפט האמריקאי לא הצליח ליצור מבחן ברור ולכן בתי המשפט פוסקים באופן לא עקבי.

אנגליה
עד אמצע המאה ה-19, המשפט באנגליה סירב להכיר בטענת הכוח העליון ודגל בתפיסה כי האחריות החוזית היא מוחלטת. בשנת 1863 ניתן פסק-הדין הראשון שהכיר בכוח עליון. הנימוק למתן הפטור מן האחריות החוזית היה כי בעת כריתת החוזה, הצדדים הניחו שלחוזה לא יהיה תוקף אם אחד מיסודותיו יפגע. המשפט הבריטי הסכים להכיר בכוח עליון רק אם אירע שינוי סיבות קיצוני ונדיר.

ראו גם

 פקטה סונט סרוונדה

פסיקה נבחרת
 ע"א 464/81 מפעלי ברוך שמיר חברה לבנין ולהשקעות בע"מ נ' ברוריה הוך, ניתן ב-14 ביולי 1983. פ"ד כרך ל"ז, חלק שלישי, עמ' 393–417
 ע"א 748/80 ברוך גולדשטיין נ' גוב־ארי חברה לבנין ולהשקעות נתניה (1976) בע"מ, ניתן ב-27 בפברואר 1984. פ"ד כרך ל"ח, חלק ראשון, עמ' 309–330
 ע"א 5587/93 דניאל נחמני נ' רותי נחמני ואחרים, ניתן ב-30 במרץ 1995. פ"ד כרך מ"ט, חלק ראשון, עמ' 485–531





קישורים חיצוניים
 מנחם מאוטנר, שינוי נסיבות בתקופה שלאחר כריתת חוזה: הערות מקדמיות בפרספקטיבה של המשפט האנגלו־אמריקאני, עיוני משפט ט', אפריל 1983, עמ' 363–390


 גבריאלה שלו ואפי צמח, פרק 23: סיכול חוזה, דיני חוזים, מהדורה רביעית, עמ' 751–796
 ברק מדינה, סיכול חוזה, חוזים, כרך ג', עמ' 411–472
 סיכול וכח עליון בסכסוכים חוזיים בעת קורונה, נייר עמדה של מרכז חת לחקר התחרות והרגולציה, אפריל 2020
 איריס סורוקר, חוזים במשבר, ביטאון המוסד הישראלי לבוררות עסקית 6, מאי 2020, עמ' 19–25
 סיכול חוזה במשפט העברי, הרב ישועה רטבי


הערות שוליים

קטגוריה:חוק ומשפט
קטגוריה:משפט אזרחי
קטגוריה:דיני חוזים