טמפל אוף דה דוג

טמפל אוף דה דוג (באנגלית: Temple of the Dog - "מקדש הכלב") הייתה התקבצות ("סופרגרופ") של מספר מוזיקאים מסצנת הגראנג' של סיאטל. מי שליכד את הקבוצה היה כריס קורנל (סולן להקת סאונדגארדן), שקיבץ את החבורה להקלטת אלבום שהוקדש לזכרו של אנדרו ווד, סולן להקת מאת'ר לאב בון ומאלפנקשן, שמת ב-1990 ממנת-יתר. שם הלהקה נלקח מתוך אחד השירים שכתב ווד.

טמפל אוף דה דוג כללה חברים מלהקות בולטות בתחום הגראנג' מסיאטל: סאונדגארדן, גרין ריבר ומאת'ר לאב בון, שכמה מהם הקימו מיד לאחר מכן את פרל ג'אם.

ההרכב ביצע סיבוב הופעות ב-2016 במלאת 25 שנים לאלבומם היחידי.

רקע
ההרכב "Temple Of the Dog" החל את דרכו כאשר סולן להקת סאונדגארדן כריס קורנל, היה שותפו לחדר של אנדרו ווד, שהיה הסולן של להקת מאלפנקשן ומאת'ר לאב בון. ווד נפטר ב-19 במרץ 1990 ממנת יתר של הרואין, ביום שבו חזר קורנל מסיבוב הופעות. מספר ימים לאחר מותו של ווד, יצא שוב קורנל לסיבוב הופעות, במהלכו החל לכתוב שירים לזכרו של ווד ובהשראת העצב שמילא אותו על מות חברו הטוב. שירים אלה לבסוף נכללו באלבום של ההרכב ונקראו "Reach Down" ו"Say Hello 2 Heaven".

השירים היו איטיים ומלודיים, סגנון שלא אפיין כלל את האגרסיביות של מוזיקת הרוק הכבד הקצבי שאפיין את סאונדגארדן בה היה חבר. קורנל פנה לחברי הלהקה הקודמים של ווד - סטון גוסארד וג'ף אמנט - שחיפשו את דרכם לאחר פירוקה של מאת'ר לאב בון (שהתפרקה עקב מותו של ווד), והתכוון לשחרר את השירים שכתב על גבי סינגל. צוות ההרכב הושלם לאחר שהמתופף של סאונדגארדן מאט קמרון, והגיטריסט מייק מק'ריידי הצטרפו אליו, והם קראו לעצמם "Temple Of the Dog" כרפרנס לאחד משורות השיר "Man of Golden Words" של מאת'ר לאב בון שכתב ווד.

הלהקה החלה לבצע חזרות עם השירים "Reach Down", "Say Hello 2 Heaven" ושירים נוספים שכתב קורנל בסיבוב ההופעות האחרון שלו לאחר מותו של ווד, ובנוסף חידשו חומרי דמו ישנים שכתבו גוסארד, אמנט וקמרון. אחד מדמויים אלו הפך לשיר של ההרכב בשם "Times of Trouble" ובהמשך של להקת פרל ג'אם שנקרא בשם אחר: "Footsteps". היה בנוסף רצון לבצע קאברים לשירי סולו של ווד, אך רעיון זה נזנח לאחר זמן קצר, שההרכב הבין כי מעשה שכזה היה עשוי להראות כאילו החברים "מנצלים" את החומרים המוזיקליים שכתב ווד לצורך מסחרי שלהם. כמו כן הרצון של קורנל לשחרר את השירים כסינגלים נזנח גם הוא והוחלט על הקלטה ושחרור של אלבום מלא או מיני-אלבום. האלבום הוקלט ב-15 ימים בלבד, בהפקת הלהקה בלבד.

האלבום

האלבום היחידי שהקליט הסופרגרופ (ונקרא על שם ההרכב) יצא ב-16 באפריל 1991, והוא אלבום גראנג' קלאסי, עם שירים ארוכים ברובם ושירה אפית של כריס קורנל, שמגובה בקולו של אדי ודר, בגיטרות של מייק מקריידי וסטון גוסארד, ובבס של ג'ף אמנט ובתופים של מאט קמרון.

למרות שקיבל שבחים רבים בביקורות המוזיקה בזמן ששוחרר, הוא לא הצליח מסחרית בתחילה ומכר 70 אלף עותקים בלבד בארצות הברית. הוא קיבל הכרה בציבור רק ב-1992, לאחר שודר, אמנט, גוסארד ומק'ריידי פרצו לתודעה עם האלבום "Ten" בתור להקת פרל ג'אם. קמרון הצטרף לאחר מכן לפרל ג'אם והיה מתופף הלהקה החל מ-1998. בנוסף כריס קורנל פרץ עם האלבום "Badmotorfinger" במסגרת להקת סאונדגארדן. עד לסוף 1992 תשומת הלב שקיבל האלבום גדלה והוא נכנס למצעד הבילבורד 200 עם למעלה ממיליון מכירות, וקבלת אלבום פלטינה.

ב-1998 דורג האלבום במקום ה-58 ברשימת "100 האלבומים שאתה חייב לשמוע לפני מותך" של המגזין "!Kerrang". ב-1999 דירג אותו המגזין "Visions" הגרמני במקום העשירי ברשימת "האלבומים הכי חשובים של שנות ה-90". ב-2004 דורג האלבום במקום ה-474 ברשימה היוקרתית "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים", על ידי מגזין ה"רולינג סטון".

רשימת השירים

חברי ההרכב
ג'ף אמנט (בס)
מאט קמרון (תופים)
כריס קורנל (בנג'ו, מפוחית, שירה)
סטון גוסארד (גיטרה)
מייק מק'ריידי (גיטרה)
ריק פרשאר (אורגן, פסנתר)
אדי ודר (קולות רקע ב-pushing foward back ו-wooden jesus, שירה ב"Hunger Strike")

קישורים חיצוניים




*
קטגוריה:להקות גראנג'
קטגוריה:סופרגרופ
קטגוריה:אמני A&M רקורדס
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1990
קטגוריה:להקות שהתפרקו בשנת 1992