לבן הארמי

לָבָן הָאֲרַמִּי הוא דמות מקראית המופיעה בספר בראשית. לבן היה בנו של בתואל בן נחור, אחיה של רבקה ואביהן של רחל ולאה, נשות יעקב. מקום מושבו היה חרן בארם נהריים. משמעות שמו מקבילה למשמעות המילה "לְבָנָה". ייתכן כי זהו שמו או כינויו של אֵל הירח, שהיה האל הראשי בעיר חרן.

לבן מתואר כנוכל ורודף בצע המוכן לכל מעשה רמיה. בשל מעשיו, חז"ל השוו אותו לפרעה ולבלעם.

לבן ואירוסי רבקה ליצחק

לבן מופיע לראשונה בפרשת חיי שרה. אברהם שלח את עבדו למצוא אישה לבנו, יצחק. ב מסופר כי העבד הגיע לחרן, עיר מגוריו של לבן, בראש שיירה של עשרה גמלים ואתו רכוש רב. לאור התרשמותו העמוקה מרבקה, נתן לה תכשיטים במתנה. התלהבותו של לבן לרוץ לקראת עבד אברהם בהגיעו לעיר בגלל העושר הרב אשר הביא עמו, באה לידי ביטוי בכתוב:

לאחר שרבקה עמדה במבחן שהציב לה העבד והציעה מיד מים לו ולגמליו, פנה העבד לבית אביה על מנת לקבל את האישור המיוחל לאירוסין עם יצחק. לבן ואביו הביעו את הסכמתם לשידוך, אולם למחרת התגלתה מחלוקת בין הצדדים – בעוד שאליעזר עמד על כך שרבקה תצא איתו מיד לארץ כנען, ביקש לבן לערוך את הנישואים רק כעבור שנה: "תשב הנערה אתנו ימים או עשור (לפי רש"י, שנה או 10 חודשים), אחר תלך" ספר בראשית, פרק כ"ד, פסוק נ"ה. לבן פתר את המחלוקת בכך שהפנה את ההכרעה לרבקה.

בתחילה אמרו בני משפחתה של רבקה: , אך לאחר מכן נאמר שאחיה ואמה אמרו: , אולם בתואל לא מוזכר יותר בתור דמות פעילה שם.

שידוך בנותיו ליעקב
250px|ממוזער|שמאל|פגישת לבן ויעקב.

בפרשת ויצא, יעקב בורח מאחיו עשו לאחר שנטל במרמה את ברכת אביו. בעצת אמו, הוא בורח אל חרן, אל ביתו של אחיה, לבן. לבן רץ לקראת יעקב ומקבל אותו בשמחה. הוא מבטיח להשיא את רחל בתו ליעקב בתנאי שירעה את צאנו במשך שבע שנים. יעקב, שמודע לחוסר היושר של דודו ולאפשרות שינסה לרמותו, מדגיש כי יעבוד רק עבור "בְּרָחֵל בִּתְּךָ הַקְּטַנָּה", אך למרות הסימנים המפורטים, רימה אותו לבן והשיא לו את לאה במקום רחל. בתואנה כי: לֹא־יֵעָשֶׂה כֵן בִּמְקוֹמֵנוּ – לָתֵת הַצְּעִירָה, לִפְנֵי הַבְּכִירָה, כך אילץ לבן את יעקב לעבוד שבע שנים נוספות עבור רחל, ולבסוף נשא יעקב את שתיהן. בתשובתו של לבן ליעקב יש רמז לרמיית יעקב את יצחק אביו ועשו.

חז"ל הוסיפו ודרשו כי יש קשר של מידה כנגד מידה בין גניבת הברכה על-ידי יעקב לבין עקיבתו זו:

 שכרו של יעקב 
לבן שילם ליעקב שכר נמוך מהמקובל באופן עקבי לאורך כל זמן עבודתו של יעקב וכך מתואר במדרש:
אין הות פועלא בעשרה פולרין, הוה יהיב ליה חמשה פולרין. ואם הות מובילותיה בו' פולרין, הוה יהיב ליה בג' פולרין (כלומר עבודה ששווה עשר מטבעות שילם לו חמש, עבודה ששווה שש מטבעות שילם לו שלוש מטבעות (גם בחרן היו נורמות תשלום ושכר מקובל עבור עבודות מסוימות. אף-על-פי-כן לבן לא שילם ליעקב משכורת מלאה, אלא תמיד מחצית מהמקובל, וגם את השכר הזה החליף (בין סוגי הצאן).

לעומת התנהגותו של לבן, נהג יעקב ביושר רב. חז"ל מתארים את השקעתו בעבודה:
אמר ר' יהודה בר סימון: בנוהג שבעולם פועל עושה מלאכה עם בעל הבית שתים ושלש שעות באמונה, ובסוף הוא מתעצל במלאכתו. ברם הכא, מה הראשונות שלימות, אף האחרונות שלימות. מה הראשונות באמונה, אף האחרונות באמונה.
כאן מדובר לא בשעות בודדות, אלא בשנים ארוכות. לאורך כל התקופה הארוכה הזאת השקיע יעקב עמל בעבודתו וביצע אותה ביושר ובנאמנות.

יעקב ביקש שלבן ייקח את כל השה שיש בו חום וכל טלה שיש בו לבן - כלומר את כל הצעירים האלה בלבד, ואלו שיוולדו כאלה.
לבן הסכים "ויאמר לבן, הן: לו, יהי כדברך"  אבל עשה משהו אחר.
לבן לקח את הכל, מבוגרים וצעירים, זכרים ונקבות, שיש בהם צבע חום בכבשים וצבע לבן בעזים. והוא לקח אותם למרחק הליכה של שלושה ימים משאר צאנו שנשאר בידי יעקב.

יעקב ראה מה שלבן עשה לו ושתק. זו היא התרמית שעליה התלונן יעקב "ותחלף את משכרתי, עשרת מנים" 
יעקב הצליח, למרות כל רמאויותיו של לבן, להתעשר אולם בניו של לבן קינאו בו וטענו ש"לקח יעקב את כל אשר לאבינו, ומאשר לאבינו עשה את כל הכבד הזה"  לבן גם הוא התחיל לחשוד אולם לא אמר דבר בעניין "וירא יעקב את פני לבן, והנה איננו עמו כתמול שלשום" 

גנבת התרפים

250px|ממוזער|שמאל|פגישת לבן ויעקב. ציור מעשה ידי ברטולומיאו אסטבן מורילו. תצוגת המוזיאון לאמנות בקליבלנד
אחרי שנולדו ליעקב 11 ילדיו בחרן, כאשר לבן יוצא לחוג את חג הגז, גונבת רחל את התרפים של אביה. התרפים היו פסלי אלילים קטנים שהיו בבית המשפחה כדי לקבל את הגנת האלים ועזרתם. בעקבות הסכסוך המתמשך עם לבן, יעקב מחליט לברוח עם נשותיו וילדיו מביתו של לבן.

כאשר לבן מגלה את בריחת יעקב ואת הגנבה הוא רודף אחריו ודורש להחזיר את התרפים. יעקב כועס, כי לא ידע דבר על הגנבה, ואומר ללבן: עִם אֲשֶׁר תִּמְצָא אֶת-אֱלֹהֶיךָ, לֹא יִחְיֶה--נֶגֶד אַחֵינוּ (בראשית לא, לב). בדברי השבועה האלה גוזר יעקב את דינה של רחל, שמתה בדרך, עוד טרם הגעתם אל בית המשפחה בכנען.

לאחר דין ודברים עם יעקב אבינו, כרתו שניהם את ברית יעקב ולבן והקימו גל-עד לזיכרון עולם. לבן קורא למצבה בשם הארמי יְגַר שָׂהֲדוּתָא. לאחר מכן חוזר לבן אל ביתו.

 אפיון דמותו של לבן 
דמותו של לבן המקראי היא דמות מורכבת. לבן מתואר כאיש משפחה שתלטן ורמאי, השולט ביד רמה בבני ביתו ורואה בהם רכושו. הוא גם מתואר כאיש משפחה חם ואוהב בצורה מופגנת המעוררת תחושת מניפולטיביות, הוא מקבל בחום קרוב משפחה בודד ( ),ועל פי רש"י מטרת הנשיקות הן לחפש ממון שמוחבא על גופו. לבן דואג לשלום בנותיו () ומתקשה להיפרד מהן ומנכדיו ( ).
הניגוד בא לידי ביטוי גם בנוגע להכרת הטוב של לבן כלפי יעקב, שמרגע שהגיע לביתו, התברך הבית אך ללבן היה קשה לקבל ברוחב לב את התעשרותו של יעקב ובכל זאת הוא עשק ורימה אותו.

 לבן במסורת חז"ל 
ללבן הארמי תדמית שלילית בספרות המדרש. לבן מזוהה בתלמוד הבבלי במסכת סנהדרין עם בעור אביו של בלעם ועם כושן רשעתיים, ובספר הזוהר מובא שלבן הוא אביו של בעור ולכן סבו של בלעם. במדרש תנחומא אומרים חז"ל "בלעם זה לבן". רבי יהושע בן לוי מזהה את לבן עם קמואל (בן נחור ואבי ארם), כמי שקם נגד האל. חז"ל פרשו את הקרבה בין בלעם ללבן בטענה ששניהם ניסו לעקור את עם ישראל.

השם לבן מתפרש כמרושע, ושמו נדרש בהיפוך אותיות, לבן = נבל. גם כינויו "ארמי" מתפרש כאנגרמה של "רמאי".

בספרות חז"ל התפרש הביטוי  שבפתיחת פרשת מקרא ביכורים כמתייחס ללבן הארמי שרצה לאבד את יעקב. פרשנות זו לביטוי, שבפשוטו של מקרא נראה כסתום למדי, מופיעה בתרגומי המקרא לארמית, בתרגום אונקלוס ובתרגום התורה המיוחס ליונתן. בעקבותיהם פירש כך את הפסוק גם רש"י בפירושו לתורה. בעקבות פרשנות זו לביטוי, בהגדה של פסח אף נכתב כי חטאיו של לבן כבדים מאלה של פרעה:

פרשנים מסורתיים אחרים מימי הביניים, ובהם אבן עזרא ורשב"ם, גרסו כי הפסוק המקורי מספר דברים מתכוון ליעקב או לאברהם, ולדעת הפרשנים המודרניים מדובר ביעקב.

 עץ משפחה 

ראו גם

 עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה

 לקריאה נוספת 
 עדיאל כהן, "האמנם לבן הוא 'ארמי אבד אבי'? – לתשתיתו המקראית של זיהוי מדרשי", בית מקרא ס, תשע"ה, עמ' 238–252.

קישורים חיצוניים

 לעיצוב דמותו של לבן הארמי במדרש. מחברת ד"ר רבקה רביב . אתר אוניברסיטת בר-אילן.
רביב, רבקה, "לעיצוב דמותו של לבן הארמי בספרות חז"ל: מדמות שולית לארכיטיפוס", אורשת, ג (תשע"ב), עמ' 79–99
 "ארמי אובד אבי" מיהו הארמי ומיהו האב ב"מקרא ביכורים"? מחבר אביגדור שנאן. בתוך הבלוג של ד"ר לאה מזור.
 .
 אפריים יצחקי, לבן הארמי - כמקור להלכה, מורשתנו גיליון ו עמ' 17–18

הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארמים
קטגוריה:אישים בפרשת חיי שרה
קטגוריה:אישים בפרשת ויצא
קטגוריה:רחל