אלכס ליבק

אלכסנדר (אלכס) ליבַק (נולד ב-23 ביוני 1944) הוא צלם ישראלי, המתעד את החברה הישראלית דרך צילום ישיר, שאינו מבוים. במהלך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 פרסם ליבק תצלומים במדורים קבועים בעיתונים "חדשות" ו"הארץ". על יצירתו זכה בשנת 2005 בפרס ישראל בצילום. תצלומיו ממשיכים להתפרסם ב"הארץ".

 ביוגרפיה 
ליבק נולד בתל אביב בשנת 1944. אביו, משה ליבק, עלה לארץ ישראל בשנת 1922 והקים עסק לטקסטיל. ליבק למד בבית הספר תל נורדאו, ואחר כך בתיכון עירוני ה'. בגיל 15 לערך קיבל את מצלמתו הראשונה, מצלמת בראוני (Brownie), מאביו, שהיה צלם חובב ונהג לצלם חיילים בריטים ולפתח את התצלומים בחדר חושך ארעי בחנות למזכרות שהייתה לו בצומת קסטינה (מלאכי).

בשנת 1967 סיים לימודי פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר סיום לימודיו הפליג באונייה "תיאודור הרצל" לתקופה בת כתשעה חודשים בברזיל. בברזיל התלווה לאנתרופולוג בשם אנטוניו סוארס (Antonio Suarez) והחל לתעד כצלם חובב את התושבים המקומיים ואת סביבתם. לאחר תשעה חודשים עבר ללונדון, שם למד בבית ספר לצילום "London College of Communication".

בלונדון עבד כצלם ב־BBC. ב־1971 שב לברזיל ובמהלך שנות ה־70 נדד בין ריו דה ז'אנירו לבין לונדון פריז ולוס אנג'לס. באנגליה הציג תערוכה על חיי היום-יום בעיירה וולברטון ובלונדון תיעד את מהפכת הפאנק ברוק הבריטי ואת תופעת ה"Skinheads" במגרשי הכדורגל. בהוליווד עבד במשך שנתיים כצלם סטילס בסרטים. באוניברסיטת ברקלי הציג תערוכה על חיי האינדיאנים באמזונאס. בגלריה "Zuny" בסן פרנסיסקו הציג תערוכה של תצלומי רחוב מברזיל.

לאחר 14 שנים, חזר ליבק לישראל למלחמת יום הכיפורים, אך לא גויס. ב-1981 השתקע באשקלון עם אשתו באותה התקופה, האמנית הפלסטית דליה מאירי. היא עבדה בפרויקט שיקום שכונות בעיר, וליבק עבד כצלם עצמאי. ליבק ראה בתיעוד זה חלק מהותי מהעשייה הצילומית שלו, המתמקדת בחברה הישראלית ובשינויים החברתיים המתרחשים בה. הוא הדגיש את חשיבות התיעוד בפריפריה ואת התרומה של צילום חברתי להבנת המציאות הישראלית. הוא נעזר בשירותי המעבדה של סטודיו לצילום חתונות תמורת צילום שתי חתונות בשבוע. באותה שנה החל לעבוד עם רינו צרור בעיתון "אנשים" וביחד איתו עבר ל"חדשות".

באפריל 1984 צילם את תמונת "קו 300", שפורסמה בעיתון "חדשות" בה נראים שני אנשי שב"כ מובילים את אחד מחוטפי קו 300, כשהוא עדיין בחיים. התצלום עורר את פרשת קו 300.

 העבודה בעיתון "הארץ" ולאחריה 
כאשר "חדשות" נסגר ב־1993, עבר ליבק ל"הארץ" והפך לחבר קבוע במערכת. ב"הארץ" מפרסם ליבק את המדור הצילומי "הארץ שלנו" והמדור "המאה ה־21". בנוסף צילם ל"הארץ" בשנת 2005 סדרה של תמונות שמתעדות את העוני בישראל. בשנת 2003 הוענק לליבק "פרס משרד החינוך והתרבות לצילום". בשנת 1993 הוענק לליבק פרס על שם ריטה פורצקי לצילום מטעם מוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 2013 הוענק לליבק פרס מוזיאון ישראל על מפעל חיים.

ב-2010 פוטר ליבק מעיתון "הארץ", כשנתיים לפני מועד יציאתו לגמלאות. הוא ממשיך לצלם בעיתון "הארץ" עבור המדור השבועי "אזור הדמדומים" שכותב גדעון לוי.

ליבק עבר להתגורר במושב צופר שבערבה התיכונה, בעקבות היכרות עם שני תושבים מקומיים שיצרו עימו קשר. במהלך שהותו בערבה, ליבק השתלב בקהילה המקומית והמשיך לתעד את חיי היומיום, תוך שימת דגש על הקשר בין האדם לסביבה המדברית. הוא המשיך לעסוק בצילום, אם כי בקצב מופחת בשל תנאי האקלים והאוכלוסייה הדלילה באזור.

אחד הפרויקטים הבולטים שבהם היה מעורב הוא תיעוד טקס הפרידה ממובלעת צופר בשנת 2020, בעקבות סיום הסכם החכירה עם ירדן. ליבק צילם את האירוע ואת החקלאים המקומיים שנאלצו להיפרד מאדמות שעיבדו במשך עשרות שנים. ליבק היה שותף ליצירת הספר "ערבה" יחד עם הדיי עפאים. הספר משלב צילומים של ליבק עם מתכונים וסיפורים מקומיים, ומציג את התרבות והחיים בערבה. ליבק גם פרסם מדור צילום בשם "אישון במדבר" בעיתון המקומי של הערבה, בו הציג תצלומים מהאזור ושיקף את חוויותיו כצלם המתגורר במדבר.

בתערוכה שפרסם עם צלמים נוספים, כמו פליקס לופה, הציג תמונות של בניינים רבי קומות בישראל שנפגעו בצורה קשה מטילים מאיראן.

ליבק הוא חתן פרס ישראל לצילום לשנת 2005, התשס"ה. בנימוקי השופטים נאמר: 

ליבק הגיב בהתרגשות על קבלת הפרס ואמר: .

 פעילות נוספת 
פרסם שישה ספרי צילום: "עין לציון" בעריכת דוד טרטקובר, "סרנדה תל אביבית" (שירים של אלתרמן וצילומים של ליבק), "הארץ שלנו" ו"כמו כלב" בהוצאת "כתר" (שכולו תצלומים של כלבים) ו"ישראל: המאה העשרים ואחת". ספרו האחרון "עיר מקלט - a City of Refuge" יצא לאור בהוצאה עצמית בשיתוף גדי רויז. הספר כולל צילומי רחוב של תל אביב. בהקדמה לספר כתב יהלי סובול בהקדמה לספר: ליבק ורויז מצלמים את השמחה הזו. האהבה שלהם לתל אביב ולהפתעות שלה ניכרת בכל תמונה". 

ליבק מרצה במכללה חברתית כלכלית ומלמד קורסי צילום רחוב וצילום דוקומנטרי יחד עם פליקס לופה.

בשנת 2014 הוצגה תערוכת צילומים בהם ליבק תיעד את חייהם וסביבתם של ילדים חולי סרטן, בשיתוף עמותת חיים.

בשנת 2020 אצרה נורית טל-טנא בגלריית בסיס תערוכה מיני רטרוספקטיבה "יש מצב" של צילומיו.

ליבק נוסע מדי שבוע עם גדעון לוי לשטחים כדי לצלם ולתעד והחומרים עולים במדור "אזור הדמדומים" ב"הארץ".

 המשפט בנושא פגיעה בפרטיות 
ליבק עמד במרכזו של דיון משפטי תקדימי שעסק בהתנגשות שבין חופש היצירה לפגיעה בפרטיות. בשנת 2002 נתבע ליבק על ידי אדם חרדי שצולם על ידו במקום ציבורי על רקע תמונת פרסומת של נערה בלבוש נועז. הוא איים על ליבק לבל יצלמו אך ליבק השיב כי הצילום הוא לצורך פרטי ולא יפורסם. כעבור זמן פורסמה התמונה במדורו של ליבק "הארץ שלנו" בעיתון "הארץ". האיש תבע את ליבק על פגיעה בפרטיותו וברגשותיו. בית משפט השלום בתל אביב מצא את ליבק אשם בהפרת פרטיותו, שכן לפי נסיבות התובע היה בפרסום התמונה כדי להשפילו או לבזותו בעיני החברה שאליה הוא משתייך. הוא הטיל על ליבק ועל "הארץ" סכום פיצויים בסך 20,000 ש"ח.

ליבק ו"הארץ" ערערו על פסק הדין, אשר לטענתם יעקור את אומנות הצילום העיתונאי, שכן מעתה הוא יחייב צלמי עיתונות לתת את הדין על ביזיונו של אדם שצולם על ידם. בשנת 2006 קיבל בית המשפט המחוזי בתל אביב את ערעורם וביטל את תשלום הפיצויים. בפסק דינו כתב השופט כי התובע היה מודע לאופיו של המקום והוא שהה בו מתוך בחירה חופשית, ולכן היה עליו לקחת בחשבון את ההשלכות של מעשהו. התובע ערער על פסק הדין בבית המשפט העליון, ובשנת 2008 ביטלו שופטי בית המשפט העליון את פסק דינו של בית המשפט המחוזי והותירו את תשלום הפיצויים על כנו. השופטים נמנעו מדיון עקרוני בנושא עצמו ואת החלטתם לקבל את ערעורו של התובע תלו בהפרת הבטחתו של ליבק לתובע שלא יפרסם את התצלום.

 חיים אישיים 
ליבק הוא חבר מרצ. בבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 הוצב ברשימתה במקום ה-100, בבחירות לכנסת העשרים במקום ה-101, ובבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב במקום 97. בבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצב במקום ה-89 ברשימת המחנה הדמוקרטי. בבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב במקום ה-96 ברשימת מרצ.

ניהל זוגיות במשך כ-22 שנים עם שרי אנסקי עד מרץ 2014. לשניים בן משותף, הצייר חיים ליבק, המתגורר ופועל בלייפציג, גרמניה.

בשנת 2022 הנחה קבוצת צילום טיפולית במרכז רפואי לבריאות הנפש לב השרון במשך שנה. הקבוצה תועדה בסרט "הקבוצה של אלכס" שביים יונתן ניר.

ספריו
 עין לציון בעריכת דוד טרטקובר, הוצאת עם עובד, 1994.
 סרנדה תל אביבית, עם נתן אלתרמן (שירים), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000.
 הארץ שלנו, הקדמה: דניאל בן סימון, הוצאת משרד הביטחון והוצאת כרמל, 2000.
 כמו כלב, בעריכת דוד טרטקובר, הוצאת כתר, 2005.
 ישראל: המאה העשרים ואחת, הקדמה: רונית מטלון, הוצאת כרמל, 2008.
 עיר מקלט - a City of Refuge, תצלומי תל אביב, עם גדי רויז, הוצאה עצמית, 2025

 קישורים חיצוניים 

  אוספי תמונות של אלכס ליבק, במאגר האוספים הדיגיטליים בספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה


 בלוג התמונות של אלכס ליבק
 הבלוג של אלכס ליבק, באתר חד"ש

 הארץ שלנו – תערוכת תמונות




 ברחובות שלנו, ראיון בגיליון 003 במגזין הצילום קומפוזיציה
 "ארכאולוג ההווה" - ראיון היסטורי עם הצלם אלכס ליבק באתר הצילום הישראלי MegaPixel 

 דניאל צ'צ'יק, רמזים על התרבות שלנו – ריאיון עם אלכס ליבק, "הארץ", 18 ביולי 2013
 רועי כ"ץ מראיין את אלכס ליבק בתוכנית "תעודת עיתונאי" ברדיו תל אביב, 18 באוקטובר 2013


 יורם יובל, שיחת נפש עם אלכס ליבק, הטלוויזיה החינוכית, 4 במאי 2017




הערות שוליים

קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:צלמי רחוב
קטגוריה:צלמי עיתונות ישראלים
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:בוגרי בית הספר תל נורדאו
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ה' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:פעילי מרצ
קטגוריה:זוכי פרס אנריקה קבלין
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לצילום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944