באר שמע

חורבת באר שמע היא אתר עתיקות גדול במערב הנגב הצפוני, ממזרח לכביש אורים–צאלים (כביש 234), נמצאת כ-6 ק"מ דרומית לקיבוץ אורים. האתר, המשתרע על שטח של כ-500 דונם, נמצא על אחת מתוואי דרך הבשמים בין חלוצה ועזה. באתר נמצאה רצפת פסיפס ששומרה והועתקה ליד בניין מועצה אזורית מרחבים.

 היסטוריה 
המקום ידוע ממקורות היסטוריים בשם בירזמה (באר צמא) או בירסמה (באר שמע) מהמאה ה-2 לספירה. האתר נזכר באונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה מתחילת המאה ה-4 לספירה, ובמסמך הביזנטי "נוטיטיה דיגניטטום" מתחילת המאה ה-5 לספירה, מוזכרת יחידה צבאית בשם 'פרשים תמודים אילירים' שישבו באתר. האתר נזכר גם על ידי היסטוריונים נוצרים בתקופה הביזנטית כ'גרריס' ובו קהילה של נזירים אדוקים. בתקופה זו האתר היה מרכז שלטוני של הטריטוריה האימפריאלית של סלטוס גרריתיקוס.

האתר כולל כנסייה גדולה ובה רצפת פסיפס. אולם הפסיפס המרכזי, המוצג כיום בחצר מועצה אזורית מרחבים, משתרע על כ־8.9×4.8 מ' ומורכב מ־55 מדליונים בדגם גפן משתלבת העולה מאמפורה. המדליונים ערוכים בחמישה טורים (שניים צדדיים, שניים פנימיים ואחד מרכזי) ומתארים עופות, יונקים, דמויות אדם, פירות וכלים בסגנון טבעי וריאליסטי, המשקף שפע חקלאי, מסחרי ופריון באתר. כתובת הכניסה מקדישה את הכנסייה לסטפנוס הקדוש בה הוא מכונה: "חומה בלתי מנוצחת", "רופא הנשמות והגופים". קדוש שפולחנו התחזק במאות ה-5 וה-6.

פסיפס באר שמע משובץ באמצעות אבנים צבעוניות קטנות, היוצרות תמונות מדויקות ברזולוציה גבוהה, מה שמציב את פסיפס באר שמע כאחד הפסיפסים האיכותיים ביותר בישראל מהתקופה הביזנטית. העיטורים המציאותיים ניתן לזהות דמויות אדם, יונקים רבים ועופות: אריה; אישה מיניקה תינוק; כבש הבית; פסיון מצוי, פניניות וסל ביציהן; פועלים בכרם; בקר הבית; יונים מקננות; כלבי רוח בעת ציד; סל ענבים; גמל עמוס סחורה; חמור טעון סחורה; דוב חום סורי; יאורית מצרית; זאב רודף יעל נובי; ברדלס רודף צבייה הרה; גור כלב כנעני מול עגור אפור; אדם אפריקאי מוליך ג'ירף ואדם אפריקאי רכוב על פיל; סוסים; נמייה מצויה מול נחש צפע; קיליקס עם תפוחים; טווסים וחוגלות.

הכנסייה ניצבה בתחומיו של מנזר גדול, והיא אחת מכנסיות רבות במערב הנגב הצפוני שנמפצאו בהן פסיפסים מהתקופה הביזנטית, כגון כיסופים, גרר ומגן, שהוקמו בצידם של יישובים גדולים מהתקופה הביזנטית, באזור הסמוך לנמל עזה, ועל צירי העלייה לרגל מארץ ישראל וסוריה אל דרום חצי האי סיני.

האתר נסקר לראשונה בשנת 1902 על ידי אלואיס מוסיל. בשנים 1989–1990 נוהלה במקום חפירה של רשות העתיקות שנוהלה על ידי דן גזית וישעיהו לנדר, ובה נתגלתה הפסיפס. לאחר חקירת הפסיפס הוא כוסה באדמה למניעת השחתתו. בשנת 2006 נערכה עונת חפירות נוספת באתר. בעונה זו נתגלו חלקי מבנים רחבי ידיים, גת מפוארת עם מבנים שבהם אכסנו קנקני יין (קנקני שק וקנקני עזה) ומרתף שנראה ששימש כיקב, יסוד אמת מים ושרידי בית מרחץ. כמו כן, אותרו באמצעות מכ"ם חודר קרקע שרידי מבנה מסיבי, כנראה אמפיתיאטרון או בריכת מים גדולה. בחפירות התגלו גם מבנים מהתקופה האיסלמית הקדומה (המאה ה-8 לספירה), והממלוכית (המאות 13–14 לספירה). האתר עבר שוד אבנים רציני בתחילת המאה ה-20. הממצאים שנתגלו מביאים להשערה כי מדובר ביישוב גדול ומתוכנן היטב. לדעת מרדכי גיחון האתר שימש כחלק מקו ההגנה שנקרא לימס פלשתינה, שהוקם בתקופה הרומית ונועד להגן על הארץ הנושבת מפני פשיטות של נוודים מהמדבר.

 גלריית תמונות 

קישורים חיצוניים


דן גזית, "ההחמצה הגדולה (בינתיים)  – איך פֻסְּפְסָה הקמת פארק הפסיפסים", פורסם לראשונה ב-"232: עיתון תושבי המועצה האזורית אשכול", גיליון 138, 4 ביוני 2015, עמ' 29
דן גזית, "כמו דוח עיסוקים" ,פורסם לראשונה ב "232" – עיתון תושבי המועצה האזורית אשכול, גיליון 156, 6 בדצמבר 2016, עמ' 28
דן גזית, "ויקטור וחברים", מתוך האתר "אבני גזית".




הערות שוליים

קטגוריה:הנגב המערבי: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:ארץ ישראל: כנסיות ומנזרים
קטגוריה:פסיפסים מן התקופה הביזנטית