דוד פלומבו

שמאל|ממוזער|250px|הכניסה לבית דוד פלומבו בהר ציון
שמאל|ממוזער|250px|יד לבני עמק יזרעאל שנפלו במערכות ישראל, המוצב בגן הלאומי מעיין חרוד
250px|ממוזער|עבודת קיר באולם המבואה של מלון הילטון תל אביב
דוד פָּלוֹמְבּוֹ (1920 – 13 באוגוסט 1966) היה פסל וצייר ישראלי.
ממוזער|250px|מעקה בבית אות המוצר הירושלמי
ממוזער|250px|פסל בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים

ביוגרפיה
דוד פלומבו נולד בטורקיה בשנת 1920, עלה לארץ ישראל עם הוריו בשנת 1923 וגדל בשכונת נחלת שבעה שבירושלים. בגיל צעיר החל לעבוד כמניח כבלים תת-קרקעיים בדואר, ובמשך הזמן נתמנה למנהל המחלקה. למד לימודי טכנאות. ב-1940 החל ללמוד בבית-הספר לאומנויות "בצלאל" וב-1942 החל ללמוד לפסל אצל הפסל זאב בן-צבי.  תקופה מסוימת שימש כעוזר בסטודיו שלו ולימד פיסול ב"בצלאל".

 קריירה מקצועית אומנותית 
בשנת 1958 נמנה פלומבו על מייצגי ישראל בביאנלה של ונציה, באותה שנה גם הציג בתערוכת העשור למדינת ישראל. בשנת 1959 השתתף בתערוכה של פורשי קבוצת אופקים חדשים בבית המלין בתל אביב.

בשנים 1961–1962 לימד בשלוחת בצלאל בהר ציון, בבנין בית הספר גובאט שנשכר מהכנסייה הפרוטסטנטית. בזמן שלימד בהר ציון, גילה פלומבו בית הרוס, חלק ממתחם משפחת דג'אני (ש"קבר דוד המלך" בהר ציון והמבנים הסמוכים לו היו בבעלותה עד 1948) וביקש להקים בו בתי מלאכה לאומנות ברזל וגלריה. הוא קיבל את אישור הרשויות ועבר ליצור ולהתגורר במקום. הוא ביקש לפתח את האזור בעזרת התאגדות אמנותית עםשרה ושלמה גבאי, שכניו לאזור שעסקו בפסיפס ומתכת, ועם יונה פלומבו שעסקה בייצור תכשיטים ומתכת. לקבוצה הם קראו "גרניט", ותצוגתם הרשונה הייתה ב-1964 בגלריה של חברת בת-שבע.

עבודתו האחרונה הייתה עיצוב נרות זיכרון ל"בית ציזלינג" בקיבוץ עין חרוד מאוחד. פלומבו לא הספיק להשלים את ביצוע העבודה אותה השלימה רעייתו.

 חיים אישיים 
פלומבו נהרג בעקבות תאונת דרכים במוצאי שבת, 13 באוגוסט 1966, כאשר הקטנוע שעליו רכב נתקל בשרשרת למניעת מעבר כלי רכב בשבת, שהוצבה מטעם משרד הדתות במורד הכביש המוביל להר ציון. הוא הועבר לבית החולים ביקור חולים ומשם לבית החולים הדסה, שם נפטר. בן 46 היה במותו. הוא נקבר בהר המנוחות בירושלים. השאיר אחריו אישה - יונה, ושני ילדים.

אשתו, יונה פלומבו, התגוררה לאחר מותו בהר ציון, בבית שבו הקימה והפעילה עד שנות האלפיים את "מוזאון דוד פלומבו". היא נספתה בשרפה שפרצה בביתה זה בינואר 2022.

יצירתו

דוד פלומבו יצר מספר פסלים מפורסמים, המעטרים אתרים מרכזיים בישראל, ובהם שערים לאוהל יזכור ביד ושם (1960), שערי החצר בכניסה לכנסת (המכונים "שערי פלומבו"), שהועתקו ממקומם ב-2007 ביחד עם פסלו של פלומבו, הסנה הבוער. 

מבחר של עבודותיו ניתן למצוא בבית דוד פלומבו, הממוקם בסדנת עבודתו בהר ציון. המוזיאון נפתח חודשים ספורים לאחר מותו.

מבחינה סגנונית, פסליו של דוד פלומבו מתאפיינים בכך שהמבנים ערוכים בצורה שמרכז הכובד הוא גבוה ושיווי המשקל רופף, בניגוד לכללים האסתטיים המקובלים, השואפים להקנות שיווי משקל יציב עם מרכז כובד נמוך.

 הוקרה 
 על שמו רחוב בירושלים
 ביתן פלומבו – מסוף הכניסה למשכן הכנסת, הנקרא על שמו
 בשנת 1995, השירות הבולאי הנפיק בול דואר ישראלי שהוקדש ליצירתו "שער אוהל יזכור" ביד ושם

לקריאה נוספת
 דוד פלומבו (הקדמות: משה ברש, נתן נבו), ירושלים: מוזאון דוד פלומבו, 1991.
 מרים טל, 'דוד פלומבו ז"ל', ירושלים: מאסף לדברי ספרות, 1966, 2: 353–354.

קישורים חיצוניים

 גדעון עפרת, דוד פלומבו 1920–1966: הפסלים של דוד פלומבו, באתר המחסן של גדעון עפרת
 דוד פלומבו באתר הכנסת
 תצלום: דוד פלומבו מפסל את אחד משערי הכניסה לכנסת, באתר הכנסת
 משכן הכנסת בגבעת רם: תכנון ובנייה, באתר הכנסת



  (שיר ורישומים מאת משה טמיר)



הערות שוליים

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:נחלת שבעה: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:ישראלים ילידי טורקיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966