פרשת צו

פרשת צַו היא פרשת השבוע השנייה בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב.

החצי הראשון של הפרשה עוסק בפירוט דיני הקרבת הקורבנות מעבר לפירוט שהופיעה בפרשה הקודמת, פרשת ויקרא. בהמשך הפרשה מתוארת העבודה במשכן בשבעת ימי המילואים.

טעות נפוצה היא, כי בפרשת צו ישנם צ"ו (96 בגימטריה) פסוקים, טעות שאף השתרבבה למספר ספרים, אך בפועל בפרשה ישנם צ"ז (97) פסוקים. במהדורת מקראות גדולות שנדפסה בוונציה (רפ"ה) מצוין מספר הפסוקים הנכון, וכן מופיע הסימן 'עובדיה' (גימטריה 97).

בשנה פשוטה, הפרשה נקראת תמיד לפני פסח, בשבת הגדול. בשנה מעוברת, היא נקראת תמיד בשבת הסמוכה לפורים מלפניו או מאחריו.

תוכן הפרשה
מדיני הקרבנות
חלקה הראשון של הפרשה ממשיך את העיסוק בקורבנות שהחל בפרשה הקודמת, פרשת ויקרא; ואולם ההתייחסות בפרשת צו ממוקדת יותר בנקודת המבט של הכהנים, בעוד בפרשת ויקרא נקודת המבט היא של מביא הקורבן. בתחילת הפרשה מובא ציווי על תרומת הדשן, ואחר כך דיני קורבן מנחה, קורבן חטאת, קורבן אשם, קורבן שלמים ואיסורי אכילת חֵלֶב ודם.
ימי המילואים
החלק השני של הפרשה עוסק בשבעת ימי המילואים, כלומר בקיום טקסי חנוכת המשכן שעליהם נצטווה משה בפרשת תצוה. במסגרת זו הוקדשו אהרן ובניו לכהונה, הולבשו בבגדים המיוחדים להם ונמשחו בשמן המשחה. שיאו של תהליך חנוכת המשכן, היום השמיני למילואים, יפורט בפרשה הבאה, פרשת שמיני.

תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת צו יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים:
שנת השג - י"ג באדר ב'
שנת החא - ט"ו באדר ב'
שנת גכז ושנת בשז - ט"ז באדר ב'
שנת בחה ושנת זשה - י"ח באדר ב'
שנת זחג - כ' באדר ב'
שנת הכז - ח' בניסן
שנת גכה ושנת בשה - י' בניסן
שנת בחג ושנת זשג - י"ב בניסן
שנת זחא ושנת השא - י"ד בניסן

הפטרה
הפטרת פרשת צו היא בנבואת תוכחה של ירמיהו. אצל האשכנזים והספרדים, קוראים  עד , ומוסיפים . בנוסח איטליה קוראים  עד  ומוסיפים . התימנים קוראים  עד , ומוסיפים . ירמיהו מוכיח את העם על שעבודת הקורבנות שלהם מחפה על שחיתות מוסרית. לנבואת התוכחה מוסיפים עוד פסוקי מוסר. בנוסח רומניא הפטירו בפרשת צו  עד , וחזרו על .
 בשנים פשוטות, פרשת צו נקראת תמיד בשבת הגדול ורבים נוהגים לקרוא בה הפטרה מיוחדת לשבת הגדול. ובקצת קהילות, קוראים את הפטרת שבת הגדול רק בערב פסח שחל בשבת, אבל בשאר השנים קוראים את הפטרת הפרשה כרגיל.
 בשנים המעוברות מסוג בחה, זשה וזחג קוראים עם פרשת צו את פרשת פרה.
 בשנים מסוג השג קוראים את פרשת צו בשבת זכור.
 בשנים מסוג החא פרשת צו נקראת בפורים המשולש, כך שבמקומות הפרוזים קוראים את ההפטרה המקורית שלה ואילו בערים המוקפות חומה מימות יהושע בן נון מפטירים (בשנית) את ההפטרה של פרשת זכור (פקדתי).
 בשנים מסוג בשז וגכז קוראים את פרשת צו ביחד עם ההפטרה המקורית שלה.

מנהגים שונים לגבי החלוקה לפרשיות
ממוזער|בספר תורה זה, של הרב דוד כוכב מירושלים, שתי הפרשיות פתוחות
הרמב"ם מונה את כל פרשיות התורה על פי הספר הידוע שהגיהו בן אשר, וכותב שיש פרשה פתוחה בפסוק "וידבר" שלפני "דבר אל בני ישראל". והעיר על כך בהגהות מיימוניות שיש בפרשת צו, בפרק ז', שני פסוקים שעונים להגדרה זו: פסוק כ"ב ופסוק כ"ח. וכתב על כך: . כלומר, בכל ספרי התורה שהיו לפני בעל הגהות מיימונית שתי הפרשיות היו פתוחות. גם בספרי התורה שאותם בדק הש"ך שתי הפרשיות היו פתוחות: . לפי עדויות גם בכתר ארם צובא, שרבים מזהים אותו עם הספר שעליו הסתמך הרמב"ם, הייתה פרשה בשני המקומות. לעומת זאת, במסורת העדות השונות יש פרשה אחת: בספרי התורה של יהודי תימן יש פרשה רק לפני פסוק כב, ואילו בספרי התורה של יהודי אשכנז ספרד והמזרח יש פרשה רק לפני פסוק כח. זהו המקום היחיד בספר תורה שיש בו הבדל בחלוקת הפרשיות בין מנהגי העדות השונות. הנושא נידון באחרונים ובעל קסת הסופר הכריע שספר תורה שנעשתה בו פרשה פתוחה לפני פסוק כב אין לפסלו.

 קישורים חיצוניים 

הערות שוליים

*
צו