מרדכי הוד

שמאל|250px|מוטי הוד ויצחק רבין במסיבת עיתונאים, ביומה השלישי של מלחמת ששת הימים|ממוזער
מרדכי (מוטי) הוד (פיין; 28 בספטמבר 1926 – 29 ביוני 2003) היה המפקד השביעי של חיל האוויר מאפריל 1966 עד מאי 1973, שפיקד על מבצע מוקד שהשמיד את חילות האוויר הערביים בתחילת מלחמת ששת הימים.

ביוגרפיה
הוד נולד בקיבוץ דגניה א', בנם של מנוחה ויוסף פיין. בשנת 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי ושירת בפלוגת תובלה 178 שסייעה לבריגדה היהודית שלחמה בחזית איטליה.

בשנת 1946 התגייס לפלמ"ח, הוכשר בפלי"ם, ונשלח לאירופה כפעיל העפלה של המוסד לעלייה ב'. בסוף שנת 1947 נעצר על ידי האיטלקים ושהה שבועיים בכלא. למד טיסה אזרחית ברומא במימון המוסד לעלייה ב', ובמאי 1948 נשלח ללמוד טיסה קרבית בצ'כוסלובקיה. בדצמבר 1948 השתתף במבצע ולוטה, להברחת מטוסי ספיטפייר מצ'כיה לישראל, כשלזכותו רשומות פחות מחמש שעות ניסיון טיסה על המטוס. בשנת 1949 השלים את לימודי הטיסה בישראל כחלק מקורס הטיס הראשון בחיל האוויר הישראלי, שלימים נודע בשם "קורס מינוס 2". למרות התנגדות בקיבוץ, הצליח להשיג את אישורו להמשיך ולשרת בחיל־האוויר.

שירת כטייס מסרשמיט וספיטפייר, ובשנת 1950 נשלח לקורס הסבה למטוסי סילון בבריטניה (ומפייר וגלוסטר מטאור) והיה לטייס חיל־האוויר הישראלי הראשון שעבר קורס זה. בשנת 1951 מונה למפקד טייסת 101 ("טייסת הקרב הראשונה"), שהפעילה מטוסי P-51 מוסטנג. בשנת 1953 מונה למפקד הראשון של טייסת תעופה בחיל־האוויר כשמונה למפקד טייסת תעופה בבסיס רמת דוד.

ב-2 במרץ 1954, בהיותו סרן, פיקד במבצע שנונית על רביעיית מטוסי מוסטנג שליוותה את חילוץ צוות אח"י "אלמוגית" שעלתה על שרטון סמוך לחוף הסעודי, כ־146 ק"מ מדרום לאילת, וירתה רקטות ותותחים על הספינה לאחר חילוץ הצוות, כדי להבעיר אותה.

בשנת 1956 מונה למפקד טייסת 113, טייסת אוראגן בבסיס חצור, ופיקד עליה במלחמת סיני. שנה אחר כך מונה למפקד בסיס חצור. במאי 1961 מונה לראש מחלקת אוויר ולסגן מפקד החיל.

מפקד חיל האוויר
באפריל 1966 מונה למפקד חיל האוויר והחליף את עזר ויצמן. שנה אחר כך, מיד לאחר יום הקרבות של 7 באפריל 1967, קודם לדרגת אלוף, אף על פי שלא היה לו הפז"ם הנדרש, כאות הוקרה על הישגי החיל בתקופת כהונתו. גולת הכותרת של פעילותו הייתה הפיקוד על חיל האוויר במלחמת ששת הימים, שבתחילתה הכריע החיל את חילות האוויר של מצרים וסוריה במבצע מוקד, ומילא תפקיד משמעותי וגורלי בהכרעת המלחמה כולה.
הוד פיקד על חיל האוויר גם במלחמת ההתשה, שבה היה לחיל האוויר תפקיד מרכזי, והוא היחיד מבין מפקדי החיל שפיקד עליו בשתי מלחמות.

כמפקד חיל האוויר פעל להחלפת המטוסים הצרפתיים (כמו המיראז' 3 והווטור) במטוסים אמריקניים (דוגמת ה־A-4 סקייהוק וה-F-4 פנטום), וקידם את פרויקט הפיתוח של מטוס קרב ישראלי שהפך מאוחר יותר למטוס הכפיר. במאי 1973 העביר את הפיקוד על החיל לבני פלד.

לאחר שחרורו
לקראת שחרורו מצה"ל ביקש הוד להתמנות למנכ"ל התעשייה האווירית, תפקיד שהיה מוחזק בידי מייסד החברה אל שווימר. לאחר שהובהר להוד שלא ניתן למנותו למנכ"ל, קיבל הוד משר הביטחון, משה דיין, הבטחה למנותו ליו"ר פעיל של התעשייה האווירית, אולם אל שווימר התנגד למינוי, שלאחר מלחמת יום הכיפורים ירד מהפרק.

במלחמת יום הכיפורים שירת כיועץ אווירי לאלוף פיקוד הצפון ולאלוף פיקוד הדרום. אחרי המלחמה מונה על ידי דיין לעוזר שר הביטחון. אולם לאחר כניסת שמעון פרס לתפקיד שר הביטחון, לאור היחסים ביניהם, נתבקש הוד לעזוב את התפקיד, והועבר להיות יועץ צבאי לשר הביטחון ואחראי לנושא פיתוח פרויקטים צבאיים. במהלך שנת 1975 הוא פרש גם מתפקיד זה ועבר לעסקים פרטיים. תחילה ביקש לייצג את אדגר ברונפמן בישראל.

בשנת 1976 הקים בשותפות עם מועצות הייצור את חברת ק.א.ל., אותה ניהל. הוד קיבל עם אשתו 49% ממניות החברה. באוגוסט 1977, בעקבות פרישת אל שווימר, עלה שמו של הוד לתפקיד מנכ"ל התעשייה האווירית, אולם שוב לא יצא המינוי אל הפועל. בנובמבר 1977 מונה הוד למנכ"ל חברת אל על, תוך שהוא מקבל על עצמו שלא לעסוק ביחסים בין אל על וק.א.ל..

בשנים 1977–1979 היה מנכ"ל חברת התעופה אל על. באפריל 1978 הושבתה אל על על רקע יחסי העבודה העכורים עם העובדים, דבר שגרם נזק כבד לחברה. באוקטובר 1978 התקיימה שביתה נוספת, ושמחה ארליך האשים בשביתה את הוד. ביולי 1979 התפטר מתפקיד מנכ"ל החברה בכותבו ש"הושלם שלב חשוב בקידום היעדים אליהם חתרתי - מוטב להסתפק בהישגים שהושגו ולהשאיר את השלמת המלאכה למישהו אחר".

לאחר מכן היה נציגה של חברת נורת'רופ בישראל. בבחירות לכנסת ה-11 בשנת 1984 היה גזבר מטה הבחירות של מפלגת יחד. בשנת 1986 פעל עזר ויצמן למנות את הוד ליו"ר התעשייה האווירית. הפעם, למרות התנגדות של שרים מהליכוד שלא רצו את הוד, המתנגד לפרויקט הלביא בתפקיד, יצא המינוי אל הפועל, ובשנים 1987–1993 כיהן הוד כיו"ר התעשייה האווירית. בשנת 1995 השלים לימודי דוקטורט במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת פסיפיק וסטרן בלוס אנג'לס.

נפטר ב-29 ביוני 2003 לאחר מאבק בסרטן.

באביב 2007 נחנך אתר הנצחה לאלוף הוד הנקרא "מצפור הוד" בצומת אלומות והוא נקודת תצפית על ימת הכנרת ועל הרי הגולן.

בשנת 2013 נקרא על שמו רחוב בשכונת צהלה בתל אביב, בה התגורר רוב ימיו.

לקריאה נוספת
 אילן כפיר ודני דור, רבע לשמונה - מוטי הוד: משדות דגניה ועד קצה הרקיע, ידיעות ספרים, 2019
 אהוד יונאי, עליונות אווירית: סיפורו של חיל-האוויר הישראלי, הוצאת כתר, 1993, עמ' 171–192

קישורים חיצוניים


 עדות שנגבתה ממוטי הוד על ידי מחלקת היסטוריה, על מלחמת ששת הימים, באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון




  - כולל את מוטי הוד





הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מפקדי בסיס חצור
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מפקדי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:אלופי צה"ל
קטגוריה:צהלה: אישים
קטגוריה:ראשי להק האוויר
קטגוריה:דגניה א': אישים
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:עובדי משרד הביטחון
קטגוריה:מנכ"לי אל על
קטגוריה:יושבי ראש התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:פעילי ההעפלה
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת ההתשה
קטגוריה:פעילי מפלגת יחד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2003
קטגוריה:חברי המטה הכללי של צה"ל במלחמת ששת הימים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003