תל חדיד

שמאל|ממוזער|250px|תל חדיד – צילום מכוון דרום
שמאל|ממוזער|250px|הפסיפס שנמצא בחדיד, עם נוף של נהר הנילוס
שמאל|ממוזער|250px|מרפסת התצפית בתל
שמאל|ממוזער|250px|מערות קבורה בצידו הצפוני של התל
שמאל|ממוזער|250px|עצי זית במורדותיו הצפוניים של התל
שמאל|ממוזער|250px|"סינגל" של אופני הרים במדרון המערבי של תל חדיד
שמאל|ממוזער|250px|תצפית צפונה מהתל לעבר כביש 6
תֵּל-חָדִיד הוא תל הנמצא מצָפון ליער בן שמן ולכביש 443 ודרומית לנחל נטוף. התל ממוקם בקו הגבעות הראשון מעל מישור החוף באזור בן שמן וממנו תצפית על כל גוש דן. שביל ישראל, קטע מס' 20, עובר בתל חדיד.

 התל 
התל מתנשא לגובה 147 מטרים, מדרום לנחל נטוף, אחד מיובליו של נחל איילון. תל חדיד הוא חלק מיער בן שמן, אף על פי שהוא מופרד מחלקו העיקרי של היער על ידי כביש 443. בשנת 2000 נסללה מנהרה באורך 430 מטר מתחת לתל כדי לאפשר מעבר של כביש חוצה ישראל. במורד המערבי של התל, לכיוון כביש 444, שוכן אתר ההנצחה לחללי חיל הלוגיסטיקה. מערבית לתל שוכן המושב חדיד. תל חדיד הוא אחד ממקומות הרכיבה הפופולריים בקרב רוכבי אופנועי שטח.

בסלע הקירטון, המכוסה בקרום נארי, נוצר מספר רב של מערות וחללים תת-קרקעיים טבעיים ומעשה ידי אדם, ואלה פזורים ברחבי האתר. התל מכוסה במטעי זיתים, אשר ניטעו וטופלו על ידי תושבי הכפר חדיתה, ועל ידי עצי אורן שניטעו על ידי קרן קיימת לישראל. שרידים של מבנים, מתקנים חקלאיים, וכן בית הקברות של חדיתה עדיין נראים בבירור בחלקים מן התל.
החפירות והמחקר בתל
החפירות העיקריות בתל נערכו במסגרת חפירות הצלה בעת סלילת כביש 6 וחפירת "מנהרת חדיד". לפי התוכנית המקורית היה אמור כביש 6 להיסלל באזור התל על פני השטח בחציבה עמוקה, ובכך להרוס חלק ניכר מהממצאים הארכאולוגיים במקום. לאחר מאבק של פעילי איכות הסביבה הוסכם שהכביש יעבור בצמד מנהרות מתחת לתל. עם זאת סלילת הכביש פגעה בשולי התל באזור הכניסה למנהרות (פורטלים). חציבת "מנהרות חדיד" החלה באוקטובר 2000, והושלמה ביוני 2001, כשבמקביל בוצעו במקום חפירות ההצלה.

בינואר 2008 נערכה חפירה בשוליים הדרומיים של התל, לאורך קו המיועד להנחת תשתית. החפירה נערכה מטעם רשות העתיקות ובמימון חברת פרטנר תקשורת.

בשנת 2018 הושק פרויקט מחקר חדש בתל חדיד, מטעם אוניברסיטת תל אביב והסמינר הבפטיסטי של ניו אורלינס.

זיהוי 
בתל חדיד היה יישוב עתיק, המזוהה עם היישוב העתיק "חדיד", ששמו נשמר בגרסה הארמית בשם הכפר חדיתה שהתקיים עד מלחמת העצמאות. במחקר הקדום, בהובלת אבות הכנסייה ובראשם אוסביוס (המאה ה-3 עד ה-4 לספירה), זוהתה חדיתה (ביוונית: Άδιθά או Aδιθα) עם עדיתים הנזכרת בספר יהושע (פרק ט״ו פסוק 36) כחלק מנחלת שבט יהודה. בהתבסס על כך, היוצרים של מפת מדבא מיקמו בסמוך לירושלים כפר ועליו הכותרת "עדיתיים היא עדיתה". אבל, עדיתים נמצאת למעשה בשפלת יהודה, ככל הנראה באזור עמק האלה, וככל הנראה הדמיון במצלול שמות המקומות הוא שהוביל לזיהוי מוטעה זה. אכן, זיהוי אחר לחדיתה, שהוצע מאות שנים לאחר מכן, אומץ על ידי המחקר הנוכחי. רבי אשתורי הפרחי ציין בשנת 1322 בספרו כפתור ופרח כי חדיתא, הנמצאת כשעתיים מהעיר לוד על הר עגול, היא מקומה של חדיד המקראית.

 היסטוריה 
השרידים העתיקים ביותר שהתגלו במקום הם מתקופת הברונזה הביניימית, ונראה שלאחר פער של כאלף שנה חודש היישוב בתקופת הברונזה המאוחרת. לפי חפירות ההצלה שנערכו בשנים 1995–1997 מטעם אוניברסיטת תל אביב, היישוב הגיע לשיאו בימי ממלכת ישראל, במאה ה-8 לפני הספירה, ובימי השלטון האשורי, במאה ה-7 לפני הספירה. לאחר חורבן ממלכת ישראל, הביאו האשורים לחדיד אוכלוסיות זרות ממוצא מסופוטמי וארמי לא-שמי-מערבי (שעדות לנוכחותם נמצאה אף בתל גזר, כעשרה קילומטרים דרומה מחדיד, ובעין כושי, כ-50 קילומטרים צפונה) כפי שעולה משמותיהם על שתי תעודות בכתב יתדות שנמצאו בתל: האחת רכישת חלקת אדמה בידי מהגר בשם "מרדוך-בלה-אוצור" מסתיו 698 לפנה"ס, והשניה מאביב 664 לפנה"ס בנוגע להלוואה. ייתכן שאת אותם הנוכרים גירשו היהודאים תחת המלך יאשיהו, וכך חזרה חדיד להיות עיר עברית עד לגלות בבל שממנה שבו גולי חדיד היהודאים לביתם בה. שרידים נוספים תוארכו החל מהתקופה הפרסית ועד לעת המודרנית.

בתנ"ך מוזכר היישוב חדיד כאחד המקומות שבהם התיישבו שבי ציון: . בספר חשמונאים מסופר שחדיד בוצרה על ידי שמעון התרסי בשנת 143 לפנה"ס. בספר מכבים א' (יב 38 ויג 13) מסופר כי שמעון התרסי ביצר את חדיד (ביוונית: Αδιδα) במהלך המלחמה נגד דיודוטוס טריפון (ΔιόδοτοςΤρύφων). חשיבותו האסטרטגית של תל חדיד נשמרה לאורך הדורות. פלביוס יוספוס מספר בספרו מלחמות היהודים כי הגנרל הרומי אספסיאנוס שעמד בראש המאמץ הרומי לדיכוי מרד היהודים בחר לחסום את הדרך לירושלים ולבצר את חדיד (ביוונית:Άδδιδά). בתקופת המשנה ישבו במקום חכמים, ובהם התנא רבי יקים איש חדיד. כמו כן, העיר נזכרת במשנה כאחת הערים המוקפות חומה מימי יהושע בן נון.

בשנת 1940 דיווחו תושבי הכפר חדיתא למחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי אודות רצפת פספס שנמצאה בסמוך. בחפירה שנערכה ב-24 בדצמבר 1940 חשף יעקב עורי את רצפת פסיפס, כנראה מהמאה השישית לספירה, שבה מתוארת ספינה שטה על הנילוס, החי והצומח על גדות הנהר, עיר מבוצרת עם הכתובת "איגיפטוס" (מצרים), וכתובות הנצחה ביוונית. רצפת הפסיפס הוצאה מהאתר ומוצגת במוזיאון הימי הלאומי שבחיפה.

כפר ערבי בשם חדיתה התקיים במקום בשנים שלאחר מכן. בשנת 1944 מנה הכפר כ־750 תושבים. בתחילת מלחמת העצמאות השתתפו ערבים מהכפר בהתקפות על תושבי בן שמן עד שביולי 1948, במבצע דני, נכבש הכפר ונהרס.

קיבוץ בשם "חדיד" הוקם בשנת 1949 על אדמות הכפר והתפרק לאחר זמן קצר. המושב חדיד, הנמצא סמוך לתל, הוקם בשנת 1950 בידי עולים מתימן, וכעבור זמן הצטרפו אליו עולים מרומניה ומפולין.

התעודות מתל חדיד
במהלך החפירות הארכאולוגיות בשולי תל חדיד, בהנהלתם של פרופ' יצחק בית אריה ואסתר ברנד מטעם אוניברסיטת תל אביב, נחשפו שתי תעודות כתובות בכתב יתדות, במצב השתמרות מצוין. שתי התעודות הן מסמכים משפטיים הכתובים באשורית.
 שטר מכר של קרקעות משנת 698 לפנה"ס
 שטר הלוואה משנת 664 לפנה"ס.
תעודות אלה מצטרפות לשתי תעודות בכתב אשורי, מן השנים 651 ו-649 לפנה"ס, שהתגלו בתל גזר, כ-10 ק"מ מדרום לתל חדיד.

ניסוחם של התעודות זהה לניסוח המסמכים המשפטיים שהיה נהוג בארץ אשור בתקופת האימפריה האשורית. במסמכי תל גזר ותל חדיד רשומים שמותיהם של 36 אנשים. כולם, פרט לאחד, נתניהו מגזר, הם שמות לא עבריים, כמחציתם אכדיים וכמחציתם ארמיים.

המסמך הקדום מתוארך ל-698 לפנה"ס. לפי המקרא יושבו גולים זרים בארץ על ידי מלך אשור:  החוקרים מניחים כי מלך אשור הנזכר בפסוק אינו סרגון השני (722–705 לפנה"ס), מחריבה של ממלכת ישראל. גם לא סנחריב (705–681 לפנה"ס), בנו של סרגון, אלא מוקדם יותר, שכן, לא נראה שפרק זמן בן שלוש עד ארבע שנים הספיק לגולים מבבל להסתגל ולהתבסס, לקבל קרקעות ולהגיע לסטטוס של מוכרי אדמה וקוניה. הצעת החוקרים היא כי בתעודה מתל חדיד נזכרים גולים מבבל, שיושבו בימי סרגון בתחומה הדרומי של ממלכת ישראל, זמן לא רב לפני כיבושה.

האמור בספר נחמיה מעלה נקודה נוספת: הנוכרים שהתיישבו בתל חדיד סולקו על ידי יאשיהו מלך יהודה, שכן נבלט (בית נבאלא) וחדיד נזכרים כיישובים יהודיים ובכותרת שבראש רשימת שבי ציון נאמר:  יוצא מכאן, כי התושבים יצאו לגלות בבל ממקום מושבם והנוכרים כבר לא גרו במקום.

אם נוסיף לכך כי באותה תקופה נחלשה ממלכת אשור וגברה השליטה המצרית בארץ ישראל, ייתכן כי בסוף תקופת המלוכה ביהודה לא היו באזור תושבים מבבל, חדיד שבה להיות עיר יהודית, ותושביה הוגלו לבבל בידי הכשדים בעת חורבן בית ראשון, ושבו מהגלות לבתיהם בימי עזרא ונחמיה.

 טבע בתל חדיד 

בחלקו המערבי של תל חדיד נטועים עצי זית רבים. בחלקו הגבוה וחלקו הדרומי נטועים עצי אורן. בסוף הקיץ ותחילת הסתיו פורחים על התל חצבים. בחורף פורחים בו בעיקר כלנית מצויה (בגווני אדום בלבד) וכן סביונים, אירוס ארצישראלי ורקפות.

באביב ובקיץ ניתן לראות עדרי כבשים ועזים רועים בתל ובשדות שמסביב לו.

 לקריאה נוספת 
 ויקטור גרן, תיאור ארץ ישראל, השומרון, (תרגום מצרפתית: חיים בן עמרם), (המקור משנת 1875, פריז), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי תשמ"ד, כרך 5 עמ' 54–57
 זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1986, עמ' 2200

 קישורים חיצוניים 

ממוזער|קטע ממפת מדבא, בו נראית ירושלים ובצד שמאל למטה מופיע הכפר אדיתה (Aδαιθα)
 חגית טורגה, תל חדיד: מבנה מתקופת הברזל ומראשית התקופה הפרסית, חפירות וסקרים בישראל, גיליון 128, באתר חדשות ארכיאולוגיות
 על חשיבות הגילויים בתל חדיד (באנגלית, באתר החברה לחקר תל חדיד) כולל תמונה ופיענוח צורת האותיות של אחת התעודות
 מפה של הקרן הקיימת ליער בן שמן
 אי ירוק מסלול 104, באתר הקרן הקיימת לישראל
 על מרכז השלטון האשורי בארץ ישראל הרצאת ד"ר שון זליג אסטר מאוניברסיטת בר-אילן (ערוץ החברה לחקר המקרא)
 בית מרדית אשורי ליד תל חדיד? מאמרו של ד"ר שון זליג אסטר, עמוד ראשון מן המאמר, הירחון לחקר המזרח הקרוב (באנגלית, אתר ירחונים בהוצאת אוניברסיטת שיקגו)

 אתר משלחת החפירות אל תל חדיד


הערות שוליים

קטגוריה:שביל ישראל
קטגוריה:יישובי המקרא
חדיד
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת בית שני
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:המרד הגדול
קטגוריה:ערים מוקפות חומה מימות יהושע בן נון
תל חדיד (חדיד)