סביל

ממוזער|230px|"סביל סולימאן" בחזית הדרומית של מסגד המחמודייה ביפו
ממוזער|230px|סביל בפתח תקווה שהוקם על ידי אברהם שפירא (זקן השומרים) לזכר אימו
ממוזער|230px|סביל לזכר ראש עיריית תל אביב חיים לבנון. הסביל נמצא בחזית מוזיאון ארץ ישראל ברחוב חיים לבנון
ממוזער|230px|מזרקת שתייה בסגנון מרוקאי במקנס
סֶבִּיל (בערבית: سَبِيل; בטורקית: Sebil; בעברית: רהט) הוא מבנה בו מצוי מתקן מים ציבורי המיועד לשתייה של בני אדם ולעיתים גם בהמות. בעבר נהוג היה למקם את הסביל בצומת דרכים ובמקומות בהם עוברי אורח עוצרים ונזקקים למי שתייה. הסביל ממוקם גם בקירות חיצוניים של מסגדים או בחצר לשם שתייה או רחצה לקראת התפילה.
בעברית נקרא גם "מַשְׁקִית".

סביל בתרבות המוסלמית
"סביל" בערבית פירושו "דרך" (בדומה למילה העברית "שביל"). בתרבות המוסלמית הארץ-ישראלית, בה מי שתייה אינם זמינים בכל מקום, היה נהוג שאדם שנעשה לו נס, היה מודה לאל ו"הולך בדרכו". הודיה זו נעשתה על ידי בניית ברזייה לרשות הציבור.
פירוש נוסף, המקור במילה הערבית פי סביל אללה ("מעשה בשביל האל" או "לשם שמים"). כלומר, אדם המסייע במים לעוברי אורח, מתנהג בנדיבות לשם שמיים. על פי השערה זו מובן הביטוי הערבי "אבן סביל" לאדם הנע בדרכים.

Sebil בשפה הטורקית זו דרך, מעבר, מזרקה ציבורית, אשנב או דלפק דרכו מגישים כוסות מים כמוסד צדקה (המונח הערבי "פי סביל אללה" קיים גם בשפה הטורקית). אדם המחלק מים בסביל נקרא סבילג'י (Sebilci). שליטים באימפריה העות'מאנית בנו סבילים כמוסדות צדקה, כהפגנה של נדיבות, טוב-לב וסובלנות כלפי הנתינים.

ברבים מהסבילים קבועות כתובות המספרות את שמות הקבלן ועל תאריך בנייתם, מלבד הכתובות המעוטרות הם מעוטרים גם בציורים אומנותיים.
סבילים שונים התפרסמו עקב הייחודיות שלהם או מיקומם. במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב מצויים שחזורים של סבילים מתקופות שונות.

בתרבות העות'מאנית/טורקית יש הבחנה בין המקום הציבורי לחלוקת מים, הנקרא "סביל", לבין ברז ציבורי, הנקרא "צ'שמה" (Çeşme). בתרבות הטורקית צ'שמה הוא ברז מים לתועלת כול, אשר ניצב לצידי הדרכים. בדרך כלל המתקן להיטהרות טקסית לפני התפילה, במסגדים רבים מורחב לבניין נפרד או למתקן במרכז החצר ונקרא אף הוא סביל. בישראל כיום אין הבחנה בין ברז ציבורי או מתקן רחצה למקום בו חילקו מים, וכל מתקני המים הציבוריים מהתקופה הערבית או העות'מאנית נקראים "סביל".

סבילים נבחרים
סביל בתל אביב-יפו
 סביל אבו נבוט בניין במבואות יפו בצד הדרך לירושלים, היום בדרך בן-צבי היוצאת ממרכז יפו לצומת חולון ולכוון ירושלים, נקרא סביל אבו נבוט. הבניין בעל שלוש כיפות ומעוטר בעמודים מחודדים. נקרא על שם מושל יפו הטורקי, אבו נבוט שמספרים שהיה נוהג להתהלך עם אלה בידו. כך, "אבו נבוט" פירושו "בעל האלה" (משמע, בעליו של מחבט או מקל גדול) או "אבי האלה".
 סביל סיכסיכ במסגד סיכסיכ ברחוב בית אשל ביפו ממוקם סביל. הוא בנוי באותו סגנון כמו הסביל של מסגד מחמודיה. אזור הסביל מעוטר בקשת מחודדת. בחלקו התחתון של הסביל יש שלוש קשתות שמתחתן יש ברז, שממנו זורמים המים. בקיר האמצעי יש את הטורה של הסולטן עבדול חמיד השני של טורקיה שהסביל נבנה בזמן היותו הסולטן.

סבילים בירושלים
במאות ה-14 וה-15 הוקמו סבילים ממלוכיים רבים באזור רחובות השלשלת ואל-ואד בעיר העתיקה וכן על רחבת הר הבית. במאה ה-16 נבנו בירושלים ביוזמת סולימאן המפואר, חמישה רהטים בתוך חומות ירושלים ואחד מחוצה להם - הוא הסביל הניצב על גשר דרך חברון החוצה את גיא בן הנום בין מבנה הסינמטק לבריכת הסולטאן.

סביל אלחרם
זהו שמו הערבי של סביל הממוקם בהר הבית, בחלקה הצפוני של חצר המקדש בסמיכות לשער פייצל. סביל זה נבנה בימי סולימאן המפואר ב-4 בינואר 1537. עדויות שונות מתארות סביל זה כפעיל בשנת 1900, כיום הסביל נטוש ומוזנח. על חזיתו מתנוססת הכתובת:

הסביל של סרייבו
בעיר סרייבו בבוסניה והרצגובינה נבנה בשנת 1891 סביל הנקרא בשפת המקום Sebilj. הסביל נמצא בכיכר המרכזית שנקראת באשצ'ארשי (מטורקית Başçarşı - שוק ראשי). סביל זה הוא אחד מהסמלים של סרייבו ותוכנן על ידי האדריכל האוסטרי אלכסנדר ויטק (1852–1894).

סבילי קבר רחל
משני צידי הכניסה לקבר רחל מצויים שני עמודים אשר בתוכם מצוי סביל. המים הגיעו מבאר שחפרו היהודים ליד קבר רחל. מעל מקור המים מצויה חריטה עם סמל האימפריה העות'מאנית.

 גלריה 

לקריאה נוספת
 אברהם ששון, לוד, "סביל איבן עוף בלוד ומשמעויותיו ההיסטוריות והמרחביות", דיוספוליס - עיר האלוהים- קובץ מחקרים בהיסטוריה ובארכאולוגיה של לוד, כרך ה' (2019), עמ' 43–70
 אברהם ששון, מים להלך ולעולה הרגל - אספקת מים בסבילים בירושלים למן התקופה האיובית ועד לשלהי התקופה העות'מאנית - היבטים ארכאולוגיים, גאוגרפיים וחברתיים. בתוך: א' ברוך ואחרים (עורכים), חידושים בחקר ירושלים, כרך י"א, רמת גן (תשס"ו), עמ' 307–334
אברהם ששון, "נוף הבייארות ביפו בשלהי התקופה העות'מאנית", אריאל 217 (2019), עמ' 105–110
 אברהם ששון, "הוי כל צמא לכו למים..." - היחס לרשות הרבים ולציבור כמשתקף מתרבות ה"סבילים" באשקלון, מים מדליו 16 (2005), עמ' 153–162
 אברהם ששון, סבילים ביפו וסביבתה, בתוך: א' איילון וצ' שחם (עורכים), יפו בראי הימים, הכנס השנתי הראשון לחקר יפו, תל אביב, 2001, עמ' 21–35
 אברהם ששון, סבילים בעכו העות'מאנית - הממצא ותרומתו למחקר ולנוף (עם א' שטרן), כנס "תיאוריה ומעשה בשימור המורשת הבנויה", המכללה האקדמית גליל מערבי, עכו העתיקה, תקצירי הרצאות, 2005
 אברהם ששון, סבילים והשקיית עוברי דרכים, המימד הגאוגרפי היסטורי, אופקים בגאוגרפיה 86 (2014), עמ' 65–86
 אברהם ששון וא' זיו, סביל אבו נבוט - יפו העתיקה, תיק מחקר ותיעוד היסטורי-אדריכלי לשימור, הקרן לחקר מישור החוף, יפו תל אביב, 2008

קישורים חיצוניים

 Fountains of Istanbul (כולל תמונות של סבילים)
 סביל במילון לאדריכלות אסלאמית 

הערות שוליים

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:אדריכלות אסלאמית
קטגוריה:מבני אספקת מים
קטגוריה:מילים וביטויים בטורקית
קטגוריה:שתייה