זבד הבת

זבד הבת או בריתה הוא טקס יהודי להודיה על הולדת בת במשפחה. קיומו של טקס כזה אינו חובה הלכתית, והמנהג לקיימו הלך והתגבש במהלך העת החדשה. משום כך, אין לו אופי קבוע באופן מסורתי, ומהלכו משתנה ונתון במידה רבה לבחירת ההורים: פעמים רבות מלווה הטקס בסעודת מצווה; לעיתים נערך הטקס סמוך לזמן הלידה, ואז גם מוכרז בו שמה הפרטי של הבת החדשה, בדומה להכרזת שמו של בן חדש בטקס ברית המילה.

אטימולוגיה
המילה "זֶבֶד" שפירושה מתנה היא מילה יחידאית במקרא, המופיעה ב: . משפט זה נאמר על ידי לאה לאחר שילדה את זבולון, בנה השישי. בקרב כמה ממפרשי המקרא (למשל, בפירוש רד"ק על , וכן בפירוש ראב"ע שם) הובאה סברה שיחד עם זבולון נולדה תאומתו דינה, ככתוב בהמשך: . לפיכך ניתן למצוא רמז במילה זבד לשני הילדים שנולדו: זבולון ודינה.

פרשני המקרא מתחבטים בפענוח המילה יוצאת הדופן, ומציעים פירושים שונים:
 אונקלוס מפרש את המילה כ'חלק טוב' (כלומר, "האל חָלָק לי חלק טוב"). כמו כן, בארמית משמעות המילה "זוודא" היא "צידה", ואם כן המשמעות היא שאלוהים נתן לה צידה טובה
 בתרגום השבעים מתורגמת המילה למילה היוונית δῶρον 'מתנה' (מקור המילה העברית דורון). פירוש זה מובא, למשל, גם אצל הרשב"ם או בפירוש האבן עזרא.
 הרמב"ן מפרש את המילה 'זבד' כהלחם של המילים "זה בד" ("זהו ענף"), במשמעות של ענפי צמרת מסוככים. על פי פירוש זה, הודתה לאה לאל ואמרה: "נתן לי האל את הבן הזה כמו בד טוב, תחתיו יהיה בעלי מסתופף אתי בצלו".

השם "זבד הבת" לא התקבל בכל הקהילות, ויש המעדיפים לקרוא לאירוע "שמחת הבת" או "מסיבת הבת". גם המילה "בריתה", נמצאת בשימוש כהטיית יתר של "ברית המילה" (בקיצור "ברית") שנחגגת לבנים. האקדמיה ללשון העברית ממליצה על השימוש במושג 'זבד הבת' ופוסלת את המונחים 'בריתה' ו'מסיבת'.

חשיבות הטקס
ביום השמיני להולדתו של כל בן יהודי, נערך טקס הברית בו מלים אותו ומכריזים על שמו. כאשר נולדת בת, לעומת זאת, אין כל חובה הלכתית או מצווה מיוחדת שעשויות להצריך את קיומה של סעודת מצווה.

לא ידוע על כל טקס רשמי לקריאת שם לתינוקת בעת העתיקה, או איזה אירוע שציין את בואה לעולם. ד"ר אהרן ארנד סבור כי השינוי שחל בעת החדשה שעלה מעמד הנשים והבנות, הביא איתו גם שינויים בטקסים, כטקס זבד הבת וטקסי הבת מצווה.

נראה כי השוני נובע מכך שבמשך ההיסטוריה הייתה העדפה ברורה להולדת בן, עד כי למעשה לא טרחו כלל לציין שנולדה בת.

הד ראשון במקורות היהודיים לטקס כלשהו שנערך לבנות עם היוולדן מופיע בתלמוד הבבלי, אך אין מדובר באירוע ייחודי לבנות דווקא:

היווצרות הטקס בעדות ישראל
בימי הביניים החל להתגבש טקס לציון הולדת בת בכמה מקהילות צרפת ואשכנז. בטקס זה, שכונה 'חול־קרייש', נכחו לרוב רק נשים וילדות (טקס מקביל נערך בהולדת בן, ובו נכחו ילדים), אשר נאספו אל בית היולדת זמן מה לאחר הלידה. הילדות רקדו סביב העריסה וקיבלו סוכריות, אחר כך שאלו במקהלה: "ומה יהיה שם הילדה?" אז הכריזה האֵם בקול רם את שֵם התינוקת, ושאר הנשים הניפו באוויר את העריסה, וחזרו בקול על השם. הטקס נעשה בדרך כלל בנוכחות נשים בלבד, ובדרך כלל אף האב לא היה משתתף בו.

בהמשך התגבש מנהג בקרב האשכנזים לציין את לידת הבת בעת קריאת התורה הסמוכה לאחר הלידה: האב הטרי עלה לתורה, כשהקהל מלווה אותו בשירים ובפיוטים. הגבאי ברך אותו בברכת "מִי שֶׁבֵּרַךְ" לאיחולי בריאות ליולדת ולבת, והאב הודיע את שם התינוקת. בטקס הזה, שנערך לרוב בימים שני, חמישי או שבת שלאחר הלידה (ימים שקוראים בבית הכנסת בספר תורה), האֵם והבת בדרך כלל לא נכחו. טקס זה נהוג בקהילות אשכנז עד ימינו.

במאה ה-19 החלו נוהגות מעט מקהילות יהדות המזרח לקיים טקס, שנקרא לראשונה בשם 'זֶבֶד הבת'. הטקס נערך בבית הכנסת או בבית, במרחק זמן לא קבוע מיום הלידה, בנוכחות חברי הקהילה, גברים כנשים. במהלך הטקס ניתן שֵם לתינוקת, ונאמרו בו פסוקים ופיוטים מיוחדים העוסקים בבנות ישראל ובהודיה לאל. טקס זה, בגרסאות שונות, הוא זה הנהוג עד היום.

נוסח הטקס
מאחר שטקס זבד הבת התגבש רק בעת החדשה בקהילות שונות, הוא אמורפי מאוד, וכולל רק כמה פסוקים ופיוטים מרכזיים, להם ניתן להוסיף כל דבר. כן אומרת האם את ברכת הגומל, כפי שמקובל בטקס ברית המילה. בטקס נהוג לומר לתינוקת החדשה: "יוֹנָתִי בְּחַגְוֵי הַסֶּלַע, בְּסֵתֶר הַמַּדְרֵגָה, הַרְאִינִי אֶת מַרְאַיִךְ הַשְׁמִיעִינִי אֶת קוֹלֵךְ, כִּי קוֹלֵךְ עָרֵב וּמַרְאֵיךְ נָאוֶה" () (אם התינוקת היא הבת הראשונה של הוריה, מוסיפים את הפסוק "אחת היא יונתי תמתי אחת היא לאמה ברה היא ליולדתה ראוה בנות ויאשרוה מלכות ופילגשים ויהללוה"), וכן מקובל לברכה בברכת "מי שברך" מיוחדת: 
ראו גם
 ברית מילה
 בת מצווה

קישורים חיצוניים

 שאלות ותשובות על זבד הבת, באתר "ישיבה"
 טקס זבד הבת, באתר מכון עתים - מידע על טקס זבד הבת, מקורותיו ומנהגיו וכן תשובות לשאלות נפוצות
 רן חורי, הולדת הבת במקורות היהדות, מתוך: פתוחי חותם, ה, (תמוז תש"ע), עמ' 83–127, באתר רמבי"ש
 זבד הבת באתר התנועה המסורתית בישראל
 דוגמה לנוסח זבד הבת המשלב פסוקים וברכות, מסורתיות ומודרניות, המתאימות להקראה על ידי בני המשפחה השונים, באתר "פדיון הבן שלי"


ספר כי אשרוני בנות. מנהגי קידוש וזבד הבת. באתר הקול החמישי.

 הערות שוליים 

קטגוריה:טקסים
קטגוריה:מנהגים יהודיים
קטגוריה:אירועים משפחתיים
קטגוריה:טקסי מעבר
קטגוריה:נשים ביהדות
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך
קטגוריה:סעודות מצווה