אנדרה ז'יד

אנדרה פול גיום ז'יד (צרפתית: André Paul Guillaume Gide; 22 בנובמבר 1869 – 19 בפברואר 1951) היה סופר צרפתי, מגדולי סופרי צרפת במאה ה-20 וחתן פרס נובל לספרות לשנת 1947.

ביוגרפיה
ז'יד נולד בפריז שבצרפת, למשפחה נוצרית-פרוטסטנטית. אביו היה פרופסור למשפטים באוניברסיטה של פריז. הוא גדל בסביבה מבודדת בנורמנדי, והפך לסופר בגיל צעיר. בעת היותו בן 22, בשנת 1891, פרסם את הנובלה הראשונה שלו "יומניו של אנדרה ואלטר". בשנים 1893–1894 ערך מסעות בצפון אפריקה, התיידד עם אוסקר ויילד באלג'יר והחל לשכב עם גברים ולהעמיק בהומוסקסואליות.

ב-1895, אחרי מות אמו, נישא לדודניתו מדלין רונדו, אך לא היו להם ילדים.
ב-1916 הפך הנער מרק אלגרה בן ה-16, (לימים במאי קולנוע ידוע), למאהבו של ז'יד.

ב-1918 פגש אנדרה ז'יד בדורוטי ביסי, שהייתה חברתו במשך למעלה משלושים שנה ותרגמה את כתביו לאנגלית. ב-1923 נולדה לו בת מאישה אחרת בשם אליזבת ון-ריסלברג.

בשנות ה-20 של המאה ה-20 הפך אנדרה ז'יד למקור השראה לסופרים כאלבר קמי וז'אן-פול סארטר. ב-1923 פרסם ספר על הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי.

ב-1924, כאשר הגן על יצירתו "קורידון" ועל ההומוסקסואליות שלו, גונה על ידי חלק ניכר של הציבור. הוא עצמו חשב כי הייתה זו הטובה שביצירותיו. אחרי 1925 החל לדרוש תנאים אנושיים לאסירים בבתי הכלא. ב-1926 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו. בשנים 1926 - 1927 ערך מסעות במושבות הצרפתיות שבמרכז אפריקה. הוא כתב על מסעותיו אלה: "מסע בקונגו" ו"בחזרה מצ'אד". במאמרים אלה הוקיע את האינטרסים הכלכליים של צרפת בקונגו ודרש רפורמה. הוא הוקיע במיוחד את השתלטותן של חברות צרפתיות על חלקים של המושבות באפריקה ואת ניצול האוצרות הטבעיים שלהן, בעיקר גומי. הוא תיאר כיצד מכריחים את הילידים לעזוב את הכפרים למשך שבועות רבים כדי ללקט את הגומי מן העצים, והשווה זאת לעבדות.

במשך שנות השלושים הפך לקומוניסט, אך התאכזב מן הקומוניזם אחרי ביקורו ברוסיה הסובייטית. התנגדותו לקומוניזם גרמה לו לאבד רבים מחבריו הסוציאליסטים. ב-1942 אנדרה ז'יד עזב את צרפת והתגורר בתוניסיה עד סוף מלחמת העולם השנייה.
ב-1947 זכה בפרס נובל לספרות. אנדרה ז'יד נפטר ב-1951, ובשנה שלאחריה הכנסייה הקתולית הכניסה את ספריו לרשימת הספרים האסורים.

ספריו בעברית
 חסר המוסר, תרגם אביטל ענבר, מסדה, תל אביב, 1980.
 חסר המוסר, תרגם מצרפתית: ניר רצ'קובסקי, אחוזת בית, 2024
 מזייפי המטבעות, תרגם יהושע קנז, תל אביב, סימן קריאה, 1977.
 מרתפי הוטיקן, תרגם אביטל ענבר, עם עובד, תל אביב, 1984.
 השער הצר והסימפוניה הפסטורלית, תרגם אביטל ענבר, ירושלים, כתר, 1982.
 שיבת הבן האובד; פילוקטטס, תרגם יהושע קנז, ספרית פועלים, תל אביב, 1978.
 ביצות, תרגם ד"ר עירן דורפמן, כרמל, ירושלים, 2010.
אחדים מספריו של אנדרה ז'יד תורגמו ליידיש.

 קישורים חיצוניים 

 ב.י., מקטעים מתוך "הספד לאנדרה ז'יד", פורסם באורלוגין: במה לדברי ספרות, אפריל 1951.







 אלעד נבו, כל תשוקה, כל אנרגיה: על שלישיית התרגומים החדשים לאנדרה ז׳יד, באתר מעלה, ספטמבר 2024





קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:כותבי מכתבים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:להט"בים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס נובל צרפתים
קטגוריה:פעילים למען זכויות להט"ב בצרפת
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1869
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1951