יצחק מאיר אלתר

רבי יצחק מאיר אלתר (רוטנברג) (תקנ"ט, 1799 – כ"ג באדר תרכ"ו, 10 במרץ 1866) היה מייסד חסידות גור, ומחבר הספרים חידושי הרי"ם.

קורות חייו
נולד לרב ישראל רוטנברג ולאשתו השנייה חיה שרה הלוי, בעיירה מגנישוב שבפולין, ונקרא בשם מאיר על פי הבטחתו של המגיד מקוז'ניץ, ויצחק על שם רבו רבי לוי יצחק מברדיטשוב בעל הקדושת לוי. אביו היה רב המקום ובן למשפחת רבנים המיוחסת למהר"ם מרוטנבורג והב"ח ומחסידי המגיד מקוז'ניץ. אמו, מגזע המהרש"ל ורבי נתן נטע שפירא בעל ה"מגלה עמוקות", גדלה כיתומה מאב ואם בביתו של המגיד מקוז'ניץ.

עוד בטרם מלאו לו חמש שנים פגש בביתו של המגיד את היהודי הקדוש מפשיסחא ששוחח איתו, ובהיותו בן שבע נסע לבקר אצלו, ושוחח עמו בדברי תורה במשך שעות, בגיל שמונה פקד עליו המגיד להתחבר עם נכדו מאיר יחיאל (הוא רבי חיים מאיר יחיאל שפירא) והיו מקשיבים יחד לתורתו של המגיד. בראש חודש אדר ה'תקס"ח (1808) בהיותו בן תשע שנים, נערכו בוורשא אירוסיו עם מרת פייגא בתו של רבי משה ליפשיץ כאשר את מרבית זמנו מאירוסיו עד לנשואיו עשה בקוז'ניץ והתפרסם כעילוי ממגנישוב. בימי חורפו למד תקופה קצרה אצל רבי משה ב"ר יעקב חריף רב העיר סוכטשוב, בישיבתו שם.

לפי בקשתו חותנו רבי משה ליפשיץ (חלפן), נערכה החתונה בוורשה ביום ב' ראש חודש חשון ה'תקע"ב (1811). ולפני שנסע לוורשה פקד עליו המגיד שלושה דברים: שלא יעבור עליו שום יום מבלי שיחדש דבר מה בלימוד; שיתפלל ביחידות; שילמוד בעיון ושקידה רבה ספר בעל המאור ויתאמץ לתרץ את ההשגות אשר השיג עליו הרמב"ן בספר מלחמות השם. לאחר החתונה, לפי בקשתו של המגיד, עבר לקוז'ניץ להיות במחיצתו, אך לאחר שלושה חודשים, לפי בקשת חותנו, חזר לוורשה.

רבי יצחק מאיר נאלץ לשנות את שם משפחתו לשם "אלתר" בגלל החשד להשתתפותו במרד נובמבר, אולם לפי מקורות במשפחתו החלפת השם היה בזמן גזירת הלבוש ה'תר"ו-ה'תרי"ג.

העילוי של ורשה
בוורשה נשא ונתן בהלכה עם מופלגי תורה בהם רבי עקיבא איגר, רבי יעקב מליסא, רבי אפרים זלמן מרגליות מברודי, ובעיקר עם רבה של ורשא רבי שלמה זלמן ליפשיץ. למד אצל רבי אריה לייב צינץ מפלוצק ויצא שמו כעילוי של וורשא. לאחר זמן קצר חדל להשתתף בשעוריו של רבי לייב צינץ כי לא מצאה סיפוק בפלפולים החריפים אשר לדעתו עלולים לפעמים להטות את האדם מדרך האמת. בטרם מלאו לו עשרים פתח בביתו ישיבה לצעירים בו למדו תלמידים מפולין ביניהם גם מבתים שהתנגדו לחסידות, ובהשפעתו הפכו לחסידי פשיסחא וקוצק. גם אחרי שהחל להנהיג עדה ואלפים השכימו לפתחו, המשיך במסירת שיעוריו לתלמידים מדי יום.

בשנותיו הראשונות בוורשה, נהג להתפלל וללמוד בבית מדרשם של חסידי קוז'ניץ, והיה נוסע אתם אל המגיד, ולאחר פטירתו בשנת ה'תקע"ה לבנו רבי משה אליקים בריעה. בעקבות הכבוד שקיבל בקוז'ניץ, אמר, כי הוא "זקוק לרבי שינקר גידיו ולא שינשק לי בראשי", והחליט לחדול מנסיעותיו לקוז'ניץ. חסידי פשיסחא בוורשה פעלו לעשות רצון רבם, ולהשפיע עליו להצטרף לחבורתם. בתחילה הוא חשש להקפדה מהרבי מקוז'ניץ, שהתנגד להנהגותיהם של חסידי פשיסחא ורבם, וחשש כי הצטרפותו לחסידי פשיסחא תעצים אף יותר את ההתנגדות, אך למרות הכל החל לנסוע לפשיסחא, ואמר כי האמת יקרה לו מכל ויודע את דרכו. מהקפדה זו, כפי המסופר, שיכל בחייו שלושה עשר ילדים (ולפי גרסה אחרת שבעה עשר). אולם יש פקפוקים גדולים על מספר הילדים שנפטרו היות שאין תיעוד על תאריכי לידות, שמות, או קברים.

החתונה באוסטילה
בשלהי ה'תקפ"א - התקבצו אדמו"רים רבים מגדולי החסידות לחתונה גדולה שהתקיימה באוסטילה. המתנגדים לדרכה של חסידות פשיסחא פעלו להשיג הסכמת האדמו"רים המשתתפים, ובראשם הרבי מאפטא שאף הוא היה מהמתנגדים לחסידות פשיסחא, להכריז חרם על חסידות פשיסחא והעומד בראשה, אך הרבי מאפטא לא רצה לפסוק את הדין מבלי לשמוע את דברי הצד השני, המתנגדים יזמו שהרבי מפשסיחא יוזמן לחתונה, ויפגוש ברבי מאפטא, וכך יצליחו במשימתם להחרימו. תלמידיו ובראשם רבי מנחם מנדל מטומשוב חששו מפגיעה בו, והצליחו לעצור אותו מליסוע לחתונה, ובמקומו יצאה משלחת של ארבעה מתלמידיו, ובראשם את רבי יצחק מאיר כ"גדול בתורה", במהלך סעודת החתונה, הוכיח רבי יצחק מאיר את גדלותו בתורה למרות היותו חסיד פשסיחא, ובכך טענות המתנגדים נסתתמו, תוכנית החרם התבטלה, והרבי מאפטא יצא בריקוד עם רבי יצחק מאיר.

רבי יצחק מאיר יצא בשליחות רבי בונם מפשיסחא להיפגש עם גדולי הדור להסביר את דרכה של חסידות פשיסחא, ולהשקיט את התנגדותם כשיראו שיש לומדים גדולים בין חסידי פשיסחא. ביניהם היו רבי אפרים זלמן מרגליות מחשובי הפוסקים בדורו, ורבי יעקב משולם אורנשטיין מלבוב מחבר הספר 'ישועות יעקב', שאף אמר לאחר פגישתם שאילו ידע שיש תלמידי חכמים בפשיסחא לא היה מתנגד לדרך זו.

גם תחת הנהגתו של הרבי מנחם מנדל מקוצק אשר דרכו הייתה חריפה ביותר וההתנגדות כנגדה העצימה יצא רבי יצחק מאיר עם בן אחיו רבי פנחס אליהו רוטנברג לבתי גדולי ישראל, ביניהם אל רבי ישראל פרידמן מרוז'ין, כדי להשקיט את ההתנגדות.

הנהגה
אחר פטירתו של רבי שמחה בונם מפשיסחה נפגשו רבי מנחם מנדל מטומשוב ורבי יצחק מאיר מוורשה באכסניה בכפר סאמוט הקרובה לפשיסחא ושוחחו במשך כל הלילה והיום למחרת על המשך ההנהגה, לעתותי ערב נפלה ההחלטה ורבי יצחק מאיר קיבל עליו את ההנהגה של רבי מנחם מנדל, לימים אמר: , בעת הפירוד הידוע בקוצק בשנת ה'תקצ"ט אמר לו הרבי מקוצק,  לאחר פטירת הרבי מקוצק הסכימו רוב חסידי קוצק לקבל עליהם את מרותו של רבי יצחק מאיר ולהסתופף בצלו. בהם היו גדולי התלמידים, שני בניו של הרבי מקוצק ― רבי בנימין ורבי משה ירוחם, ושני חתניו ― רבי אברהם מסוכטשוב, ורבי דב זאב הכהן רפפורט, רבה של קוצק.

בתחילת הנהגתו אמר . כהונתו כונתה על ידי החסידים "שבע שנות השובע". כאשר נתרבו החסידים וצר היה המקום בדירתו ברחוב קרוכלנה שבוורשה, נרכש על ידי החסידים בנין ברחוב זשעלאזנא (הברזל) 57, אותו הרחיבו, ובנו קומה נוספת למגוריו. אחרי התרבותם של הצעירים והאברכים שהגיעו לוורשה, התבטא כי העיר הגדולה עלולה להשפיע לרעה על אברכים צעירים השוהים בה, ורצונו לעבור לעיר קטנה. מספר קהילות חשובות הציעו לו את משרת הרבנות, אך בחודש אייר ה'תרי"ט יצאה אליו משלחת עם כתב רבנות לעיירה גור הסמוכה לוורשה, בה שימש אביו כרב העיר בימי זקנותו, וכעבור תקופה קצרה עקר מוורשה לגור.

כתבים ששרף
משך שנים עמל בכתיבת חיבור ארוך על שולחן ערוך חושן משפט, ונחשב אצלו יותר מכל החיבורים שחיבר" כי התאמץ בספרו לבאר את דברי הראשונים וליישב את קושיותיו של הש"ך על דבריהם. לאחר שהראה את הכתבים לרבי מקוצק, עיין בהם זמן רב, ואמר לו כי הוא חושש שאם החיבור יודפס, ייטב בעיני הלומדים, והדיינים יפסקו מחיבור זה וימנעו מהלימוד בספר הש"ך, ולכן יש לבערו מן העולם. כאשר שמע את הדברים אמר  ושרף את הכתבים. למחרת אמר הרבי מקוצק לחסיד מאיר לאנדשטיין שהיה עם החידושי הרי"ם ביחד בחדר בזמן ששרף את הכתבים .

כתבים נוספים היה נוהג לשרוף לאחר שחשש שמעורב בהם כוונה בלתי אמיתית, לנכדו רבי שמעון חיים אמר: 

 גזירת הלבוש 
ממוזער|יהודים חרדים בפולין בלבוש המסורתי שהתקבל לאחר גזרת הלבוש (צולמה על ידי הנאצים: ספטמבר 1939)
בנוסף לגדולתו בתורה, והיותו מגדולי הפוסקים בדורו, התפרסם רבי יצחק מאיר גם כשתדלן, שפעל רבות לטובת יהודי פולין. הוא נסע רבות לערי השלטון ברוסיה יחד עם רעו רבי יצחק מוורקא, ונפגש עם אנשי ממשל רבים. בימי גזירת הלבוש של המושל איוואן פסקביץ' (החל מ-1846), שכפה על היהודים להמיר את ביגודם המסורתי, התנגד בתוקף לגזירה ופעל לביטולה. ב-19 בנובמבר 1848 חתם על קריאה לציית להוראות הממשל, אולם על פי נוסח המכתב והעובדה שנכתב בשפה הפולנית שלא הייתה נפוצה אצל היהודים ברור היה כי חתימתו נועדה לרצות את השלטונות וכי הייתה זו כניעה למראית עין בלבד. מחוץ לוורשא עיר מגוריו שרר בלבול מהי דעתו בנושא והתפרסמו שמועות סותרות. בפועל, הצו התמסמס מאחר שהיה בלתי-ניתן לאכיפה, וניתנה ליהודים אפשרות לבחור בין לבוש המערב ולקצץ את הזקן והפאות, או ללכת בלבוש של סוחרי רוסיה, שהיה חריג דיו בסביבה הפולנית וקרוב לסגנונם המסורתי של הציבור החסידי ויכלו לגדל זקן ופאות. מאוחר הרבה יותר הופץ סיפור לפיו נאסר בשנת ה'תרי"א–1851 בשל סירוב להיענות לדרישות המושל, ושוחרר לאחר הפגנות רחוב המוניות, שגם הביאו גם לביטול הפקודה. אך מאחר שמאורע כזה לא מופיע כלל ברשומות והצו נותר על כנו, ואף חודש ב-ה'תרי"ג–1853, הסיק ההיסטוריון גלן דיינר שמדובר בבדותא.

בשנים אלו בהשפעת המתבוללים החלו השלטונות להתערב בחינוך היהודי, שלחו מומחים לחינוך שיחוו דעה על מבנה בתי הספר היהודים, בשנת ה'תקצ"ו (1836) פורסם בוורשה צו של המושל כי על כל המלמדים לקבל רישיון הוראה, לדבר בשפה הפולנית, וללמד לימודי חול. רבי יצחק מאיר, יחד עם רבי ישראל יצחק קאליש מוורקא, חששו כי ייאלצו להכניס לתלמודי התורה מורים בוגרי 'בית המדרש לרבנים', אשר לדעתם זהו אסון העלול להביא כליה על היהדות, והפעילו לחץ על השלטונות לביטול הגזירה, או לפחות שלא יקפידו על קיומה. בין פעולותיו נפגש מספר פעמים עם אברהם ווינאוויר מהמשכילים העשירים בתקופה זו, ושלח לו מכתב אישי לחזקו בשליחותו, והוא נענה לפנייתו לפעול לביטול הגזירה, ובהשפעתו בוטלה הגזירה.

בהמשך נפגשו האדמו"ר מוורקא ורבי יצחק מאיר עם השר משה מונטיפיורי שאמר להם שאינו בקי בעניין, ושלח אותם למזכירו ד"ר לוי שהיה מקורב למשכילים, והיה מתומכי 'בית המדרש לרבנים' ולא הסכים להתערב, כאשר יצאו ממנו אמר רבי יצחק מאיר כי נראה שכל ישועה לא תבוא ממנו, ואכן לבסוף באה הישועה ממקום אחר.

רבנות ורשה
לאחר פטירתו של רבי שלמה זלמן ליפשיץ בשנת ה'תקצ"ט (1838), הגיעו משלחות לרבי יצחק מאיר שיסכים לקבל את רבנות העיר ורשה, ולאחר שיציגו את מועמדתו, בחירתו הייתה מובטחת, למרות שרוב פרנסי הקהילה היו מחוגי המתנגדים והמשכילים, אך הוא סירב. בישיבת טובי העיר לבחירת הרב, שבה השתתף, תמך ברבי חיים דוידזון שנבחר פה אחד. לאחר פטירתו בחודש אדר ה'תרי"ד (1854) שוב הגיעו משלחות רבות להציע לו את הרבנות, מחשש כי המשכילים יצליחו להביא רב שיבאיש את החסידים. אך הוא סירב להצעות ולא היה מוכן ליטול על עצמו את עול הרבנות - אם כי למעשה הוא היה הפוסק והמכריע בכל בעיה שעלו על הפרק בחיי הקהילה היהודית בוורשה. על פי דעתו שלחו חברי הוועד כתב רבנות לרבי דב בעריש מייזליש רבה של קראקא, כאשר בראש הכתב מופיעה חתימתו של רבי יצחק מאיר.

בשנת ה'תר"ג 1843 הגישה הקהילה בוורשה בקשה לממשלה לאשר את רבי יצחק מאיר למו"צ ורב של הקהילה, המשכילים שרדפו אותו פעלו שלא יתקבל האישור והלשינו לממשלה כי הוא היה מפעילי מרד נובמבר בשנת 1831 והצליחו לעצור את המינוי, רק בשנת ה'תרי"ב 1852 הגיע האישור.

מחלוקת דפוס סלאוויטא
ממוזער|300px|ה"אוהל" על קברם של החידושי הרי"ם, ונכדו השפת אמת, בבית העלמין היהודי בגורא קלוואריה שבפולין
במחלוקת בין דפוס סלאוויטא לדפוס ראם בווילנא, צידד במדפיסי סלאוויטא, ועל אף שרבנים רבים לא הביעו את דעתם, מפני כבודו של רבי עקיבא איגר, ולמרות ידידותו עם בנו רבי שלמה איגר שלח מכתב בנושא לרבי עקיבא איגר בו חלק על דעתו.

פולמוס אפיית מצות מכונה
במחלוקת שהייתה בין גדולי הפוסקים כאשר החלו בשנת ה'תרי"ח להשתמש במכונה לאפיית המצות, רבי חיים דמביצר ראב"ד קרקא ורבי אריה ליב הורוויץ מבית הדין בקראקא, שיגרו לרבי יצחק מאיר אלתר את 'קונטרס האיסור' שכתב רבי שלמה קלוגר מבראד ובקשו ממנו להצטרף לאוסרים. בתשובתו, בה ביאר את האיסור להשתמש במצות מכונה, כתב בין היתר . רבי יוסף שאול נתנזון רבה של לבוב שהתיר את השימוש במצות מכונה, ונפגע מהדברים, הוציא חוברת נגדית, לבאר את צדקת המתירים, ונכתבו בה גם דברים כדורבנות כנגד האוסרים. אירוע זה גרם לפירוד בינו ובין רבי יצחק מאיר. בסוף ימיו אמר רבי יוסף שאול נתנזון: אילו הייתי יודע מגדלותו בנגלה ובנסתר של הרי"ם, כמו שנודע לי עכשיו, הייתי מבטל דעתי לגמרי, והנני מתחרט שלא נזהרתי מלפגוע בכבודו.

נשיא כולל פולין
בשנת ה'תר"ח קיבל את נשיאות קופת רבי מאיר בעל הנס - כולל פולין, ופעל רבות למען תושבי ארץ ישראל. העריך מאוד את הלימוד בעיון, אך לא זנח את הבקיאות ודרש מתלמידיו לדעת לפחות עשרים דפים מן התלמוד בעל פה.

רישום לידת נכדו השפת אמת
כאשר נולד נכדו השפת אמת רשם בספר הרי"ף שעל שערו היה רושם את הולדת בניו ונכדיו: 

פטירתו
נפטר בכ"ג באדר ה'תרכ"ו, בעיר גור שבפולין, ונקבר באהל בבית הקברות המקומי, לימים נקבר לצדו נכדו השפת אמת האדמו"ר השלישי בשושלת חסידות גור. בתקופת מלחמת העולם השנייה בית הקברות והאהל נהרסו על ידי הנאצים, לאחר השואה הקים ר' יצחק פרסול מצבה גדולה על שני הקברים יחד, ובשנת ה'תש"ן הוקם האהל מחדש.

על שמו נוסדו ישיבות חידושי הרי"ם של חסידות גור בתל אביב ובבני ברק.

חיים אישיים ומשפחה
גידל את נכדו רבי יהודה ליב, בעל ה"שפת אמת", שהיה לאדמו"ר ארבע שנים לאחר פטירתו. כמו כן גידל את נכדו מבתו צענא פעסיל, רבי פינחס מנחם אלעזר יוסטמן, בעל ה"שפתי צדיק", שנשא לאישה את בת בנו רבי אברהם מרדכי, ולאחר פטירת גיסו ה"שפת אמת" נהג באדמורות בפילץ.
 בנו רבי אברהם מרדכי אלתר (י"ט בשבט ה'תקע"ו, 18 בפברואר 1816 - כ"ז באב ה'תרט"ו, 11 באוגוסט 1855). נקבר בבית הקברות היהודי בוורשה, היה מגדולי חסידי קוצק ומחותנו של הרבי. בנו של הרבי, רבי בנימין מקוצק היה חתנו.
 בני רבי אברהם מרדכי מאשתו בת הרב יוסף מוורקה: 
 רייצא אשת הרב אהרן פנחס תאומים מגור (אבי הרב יעקב משה תאומים אב"ד נאווידוואר).
 בני רבי אברהם מרדכי מאשתו אסתר בת הרב העניך לנדשטיין: 
 דבורה מלכה אשת הרב יצחק (בן הרב גבריאל) בוימגאלד מגדולי חסידי וורקא.
 פרומטשא אשת רבי בנימין בנו של רבי מנחם מנדל מקוצק.
 רבי יהודה אריה לייב בעל ה"שפת אמת".
 הענדל לאה אשת בן דודה רבי פנחס מנחם אלעזר יוסטמן מפילץ.
 בני רבי אברהם מרדכי מאשתו חוה:
 הרב אליהו יוסף מביאלה.
 הרב שמעון חיים מוורשה (נפטר כ"ד בחשוון ה'תר"ם, 10 בנובמבר 1879) שבתו יוכבד, היא אימו של החסיד ר' נתן לובארט שלימד תורה בירושלים.
 הרב שלמה מוורשה (חתן ליפמן ליטמנוביץ', חתנו של התפארת שלמה מרדומסק), שבנו משה, הוא אביו של אליעזר ליפמן אלתר.
 בתו צענא פעסיל אשת הרב בנימין אליעזר יוסטמן אביו של רבי פנחס מנחם אלעזר יוסטמן מפילץ.
 בתו הדס אשת הרב שמואל זנוויל בראדער.
 בתו אסתר אשת הרב ישראל מאיר הכהן מביאלה שהוא בנו של הרב הירצל מביאלה, מגדולי חסידי קוצק.

תלמידים בולטים
 רבי חנוך הניך מאלכסנדר, ממלא מקומו
 רבי שמואל משינאווא מחבר הספר רמתים צופים
 רבי אברהם מסוכטשוב, האדמו"ר מסוכוטשוב מחבר הספרים "אגלי טל" ו"אבני נזר"
 רבי יצחק פייגנבוים, ראב"ד ורשה
 רבי ברוך שפירא, האדמו"ר מצ'יז'ב, מראשוני החבורה בקוצק.
 רבי זאב וולף לנדא האדמו"ר מסטריקוב, בנו של רבי אברהם מטשכנוב.
 רבי אברהם לייב מבראק מחבר הספר "איל מלואים"
 רבי אברהם רבינוביץ האדמו"ר פוריסוב נכדו של "היהודי הקדוש" מפשיסחא.
 רבי בן ציון מאוסטרובה ממעתיקי השמועה בדור לפני השואה
 רבי אלעזר הכהן מפולטוסק (חתנו של רבי יעקב מליסא בעל "נתיבות המשפט"), מחבר חידושי מהרא"ך.
 רבי יחיאל מאיר מגוסטינין
 רבי בנימין מורגנשטרן, בנו של רבי מנחם מנדל מקוצק
 רבי משה ירוחם מורגנשטרן, בנו של רבי מנחם מנדל מקוצק
 רבי צבי הירש לייבל (המכונה רבי הירש טומשובר) 'נאמן ביתו' של האדמו"ר מקוצק.
 רבי שאול משה זילברמן, רבה של ויירושוב, ראב"ד לודז' ובסוף ימיו בתל אביב.
 רבי פנחס אליהו רוטנברג אחינו של החידושי הרי"ם
 רבי דב זאב רפפורט, רב ואב"ד קוצק, חתנו של רבי מנחם מנדל מקוצק.
 רבי הלל משה מעשל גלבשטיין, מתלמידי הרבי מקוצק.
 רבי זאב נחום בורנשטיין מחבר הספר אגודת אזוב, אביו של רבי אברהם בורנשטיין מסוכטשוב.

 חיבוריו 
 חידושי הרי"ם (רי"מ: רבי יצחק מאיר) על התלמוד
 חידושי הרי"ם על סדר השולחן ערוך (מלבד לחלק אורח חיים)
 חידושי הרי"ם על התורה - ירושלים, תשמ"ה, באתר HebrewBooks
 שו"ת הרי"ם - שאלות ותשובות בשלושה חלקי השולחן ערוך: אורח חיים, יורה דעה ואבן העזר. בסוף הספר נדפסו חידושיו על מסכת שבועות. יזופוב, תרכ"ז, באתר HebrewBooks
 ספר הזכות - חיבור קצר על סדר התורה. שם הספר ניתן לדבריו משום "שעל פי רוב הוא לימוד זכות, וגם שיהיה לי לזכות לפני השי"ת". פיטרקוב, תרפ"ג, באתר HebrewBooks בשנת ה'תש"פ יצאה לאור מהדורה חדשה עם תוספות על ידי מכון "פאר מקדושים" בבני ברק.
בשנת ה'תשכ"ה לוקטו על ידי נכדו הרב יהודה אריה לייב לוין מאמריו על התורה, מועדים וליקוטים ויצאו לאור בשם "חידושי הרי"מ על התורה. בשנת תש"ע נערכו מחדש על ידי הרב משה בצלאל אלטר דברי תורתו על התורה בשני כרכים מורחבים בשם "ליקוטי הרי"מ", וכן על התלמוד בבלי ושולחן ערוך. בשנת ה'תשע"ב הוציא הרב דוד וידסלבסקי את הספרים "אמרי הרי"מ" על התורה והמועדים (6 כרכים).

לקריאה נוספת

 הרב ד"ר יצחק אלפסי, גור, תולדות חסידי גור, מהדורה ראשונה ה'תשי"ד 1954; מהדורה שנייה 1978
תפארת שבתפארת - מאת הרב ד"ר יצחק אלפסי
 הרב אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, האדמו"ר מגור בעל חידושי הרי"ם, חלק ראשון, ה'תשמ"ו, עמ' לד-ע.
 מאור הגולה - מאת הרב יהודה לייב לוין מהדורה מחודשת ומתוקנת, ניו-יורק-ירושלים, ה'תשע"ו
 הרב מאיר שוורצמן, ואלה תולדות הרבי הראשון מגור, הוצאת נחליאל, ירושלים, ה'תשי"ח
 הרב ד"ר יצחק אלפסי (חוקר חסידות) הרבי מקוצק: תולדותיו, תלמידיו ותורתו, הוצאת מוסד הרב קוק ירושלים, ה'תשע"ג, עמ' 210–217
 הרב מאיר שוורצמן, המאור הגדול, סיפור חייו של אבי שושלת גור, הוצאת נצח בני ברק, ה'תשנ"א
 הרב ישראל דנדרוביץ, על הדפסת חידושי הרי"ם וגור אריה, בתוך: אסופות, גיליון ז - אדר תש"ע, עמודים: 44-49.

קישורים חיצוניים

 ספר חידושי הרי"מ, hebrewbooks
 צילום מכתב הרבי מקוצק לחידושי הרי"ם, מכתבים ואגרות קודש, עמ' 136, באתר HebrewBooks
 רבי יצחק מאיר אלתר בעל החידושי הרי"ם, באתר אהלי צדיקים לשימור העבר היהודי ברחבי העולם




 הערות שוליים 

יצחק מאיר אלתר
יצחק מאיר
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:אישים שעל שמם ישיבות בישראל
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:מחברי ספרי חסידות
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:ורשה: רבנים
קטגוריה:פרשני שולחן ערוך
קטגוריה:ילידי 1799
קטגוריה:נפטרים ב-1866