מלחמה ושלום

מלחמה ושלום (ברוסית: Война и мир, במקור; באורתוגרפיה של לפני 1917: Война и миръ) הוא ספר רחב יריעה של הסופר הרוסי לב טולסטוי. הספר נחשב בעיני רבים אחד משיאי הרומן הריאליסטי וליצירתו הטובה ביותר של טולסטוי, לצד הרומן "אנה קארנינה". הספר מופיע במקום השביעי ברשימת 100 הספרים הטובים ביותר בכל הזמנים.

טולסטוי, שעד לכתיבת רומן זה כתב רק סיפורים קצרים ורומנים בהיקף מצומצם, שחלקם אף לא הושלמו, החל משתעשע ברעיון לכתוב "סיפור על ימים עברו" כבר בקיץ 1863, על בסיס רעיונות מוקדמים אף יותר. במיוחד הוא שאף לכתוב רומן על מרד הדקבריסטים. חלקים ראשונים ברומן, אף כי אלו היו רחוקים מדמותם הסופית, פורסמו בכתב העת הספרותי "השליח הרוסי" בשנים 1865–1869, והרומן כולו ראה אור בשנת 1869.

ברומן רחב־היריעה, שטולסטוי לא ראה בו רומן בעת כתיבתו, משולבים תיאור היסטורי של מלחמות נפוליאון, עלילות חייהן של דמויות דמיוניות, ומסות העוסקות בפילוסופיה של ההיסטוריה. במסות מבטא טולסטוי את תפיסתו כי לא המצביא הדגול, התכנון והפעולה המכוונת הם שמעצבים את פני ההיסטוריה אלא תוצר אינספור הפעולות הקטנות והיומיומיות של החיילים והאזרחים. רעיון זה מנחה את טולסטוי גם בהצגת האירועים ההיסטוריים והדמיוניים שבספר, והאפילוג בסופו מתנער לחלוטין מכל הירואיות או נוסטלגיה והופך שיר הלל ליומיומי ולפרוזאי.

עלילה
עלילת הסיפור מתחילה ביולי 1805 ומסתיימת באפילוג בשנת 1819, וחלק גדול ממנה מתרחש בעת פלישת נפוליאון לרוסיה. במוקד העלילה נמצאות שלוש דמויות: פייר בֶּזוּחוֹב, בנו מחוץ לנישואין של אציל עשיר – פייר התחנך בצרפת, הוא מסור לקדמה ומעריץ את נפוליאון, ומתקשה להתאקלם באריסטוקרטיה הרוסית; אנדריי בּוֹלְקוֹנְסְקי – קצין העייף מחייו, שהוא רואה אותם אפרוריים ומחניקים, ונעדר חיבה לאשתו; נטשה רוֹסְטוֹב – נערה צעירה בת למשפחת אצולה, המתבגרת בהדרגה. סביב שלושתם פועלות עוד עשרות רבות של דמויות, רבות מהן היסטוריות.

אנדריי המהורהר ופייר המגושם נפגשים בסנט פטרבורג של 1805 ונעשים חברים על רקע ניכורם המשותף ממעגלי החברה הגבוהה. אנדריי מתנדב לשרת בצבא, ויוצא להילחם בצרפתים באוסטריה, כדי להימלט ממשפחתו ומאשתו. אביו הגוסס של פייר מכיר בו כבן לגיטימי, והצעיר נעשה מייד מטרה לחיזורים. הוא נושא לאישה את אֶלֶן קוּראגין, בת אצולה חמדנית ותככנית, הבזה לו ונואפת עם גברים אחרים. אנדריי נפצע קשות בקרב אוסטרליץ, ואשתו מתה בלידה.

ב-1809 פוגש אנדריי בנטשה בת ה-16 ומתאהב בה. אביו דורש להשהות את נישואיהם. בינתיים נטשה מוקסמת מאנטול קוראגין, אחיה של אלן, ונקרעת בין שני הגברים. אנדריי מגלה זאת ומבטל את האירוסין. פייר מצידו מתאהב אף הוא בנטשה השבורה.

ב-1812 פולש נפוליאון לרוסיה. פייר, בהשפעת אימי הפלישה, הופך לאיטו מבונפרטיסט, המקווה שהסדר החברתי המיושן ברוסיה יוחלף, לפטריוט. אנדריי, המשרת כקצין שדה, נפצע פצעי מוות בקרב בורודינו, שבו משתתף פייר כמתנדב. הוא מנותח סמוך לאנטול קוראגין, שמת אף הוא. משפחת רוסטוב נמלטת מאחוזתה כשהצרפתים מתקרבים, ונוטלת עימה חיילים פצועים, בהם גם אנדריי. פייר מתחפש לאיכר ומנסה להסתנן למחנה הצרפתי ולהתנקש בנפוליאון. הוא נעצר ומבלה חודשים בשבי, שם הוא פוגש באפלטון קרטאייב, צמית רוסי, הגורם לו להעריך לראשונה את נפשם של פשוטי העם. הצרפתים מוכים ונסוגים בחורף. על ערש דווי, אנדריי סולח לנטשה, המכירה עתה באהבתה לפייר. השניים נישאים.

 מבנה הספר 
הספר בנוי מארבעה חלקים ושני אפילוגים במבנה הזה:
 חלק ראשון (1805) אקספוזיציה המציגה את הדמויות העיקריות ומסתיימת בקרב אוסטרליץ. הדמות המובילה את עיקר העלילה היא הנסיך אנדריי
 חלק שני (1806–1811) – שלום – תקופת הביניים שבין הקרבות הגדולים, מתמקד בחיי השגרה במוסקבה ובאחוזות הכפריות. חלק זה כולל חיפושי דרך ומענים שונים למשמעות החיים הניתנים על ידי דמויות הצעירים: קריירה צבאית וניהול אחוזה (אנדריי וניקולי), חברות באגודת הבונים החופשיים (פייר), דבקות דתית ומיסטית (מריה) וחיי חברה ואהבה (נטשה). הדמות המובילה את עיקר העלילה היא נטשה.
 חלק שלישי (1812) – עוסק כולו בפלישת נפוליאון לרוסיה, ושיאו בקרב בורודינו. חלק זה מנגיד את דמויותיהם של המצביא הרוסי קוטוזוב, השקול, הזהיר והנמנע מקרבות מיותרים מול נפוליאון הנמהר, תאב הכוח והמלחמה. הדמות המובילה את עיקר העלילה היא פייר, והוא אף מדווח על הקרב מנקודת מבט של "אזרח סקרן" שנקלע אליו. בחלק זה מתחילים להופיע נוסף על העלילה פרקי הגות בפילוסופיה של ההיסטוריה.
 חלק רביעי (1812–1813) – עוסק בכיבוש מוסקבה, בנסיגת הצבא הצרפתי ובשיקום. בחלק זה הופך הדור הצעיר למוביל.
 אפילוג ראשון (1820) – תולדות הדמויות העיקריות והמשפחות שהקימו, עד שנת 1820.
 אפילוג שני – מסה על הפילוסופיה של ההיסטוריה.

דמויות
הספר מספר את סיפורן של חמש משפחות – הבזוחובים, הבולקונסקים, הרוסטובים, הקוראגינים והדרובצקים.

הבזוחובסקים
 הרוזן קיריל ולדימירוביץ' בזוחוב: אביו של פייר.
 הרוזן פיוטר קירילוביץ' ("פייר") בזוחוב: דמות מרכזית שמאבקיה ואמונותיה הם לעיתים קרובות קולו של טולסטוי עצמו. פייר הוא בנו הלא חוקי של הרוזן בזוחוב, שיש לו עשרות ילדים לא חוקיים. הוא התחנך בחו"ל וחזר לרוסיה לתרבות שבה הוא מרגיש לעיתים נטע זר. לפני מותו אביו מכיר בו כבן לגיטימי ומוריש לו את כל הונו. משכך הוא הופך לדמות חברתית מבוקשת ושידוך נחשק. הוא משכיל ואינטליגנטי אך מגושם בהילוכו החברתי. לעיתים קרובות נאבק בין אמונותיו על הדרך שבה דברים צריכים להתנהל ובין האופן שהוא מנהל אותם בפועל. פייר הוא מחפש-דרך, מאמין בקדמה ובליברליזם. על פי האפילוג, לאחר הרסטורציה (הניצחון על נפוליאון), פייר מתאכזב מן התפנית השמרנית והריאקציונרית במדיניות הצאר אלכסנדר ונרמז שהוא יצטרף למרד הדקבריסטים.

הבולקונסקים
 הנסיך ניקולאי אנדרייך בולקונסקי: אביהם של אנדריי ומריה. דמות אקסצנטרית. כהורה הוא מאד לא רגיש לצרכים הרגשיים של ילדיו. הוא קשוח אך לעיתים נדירות מראה שקיימים בו עומקים נסתרים של רגשות.
 הנסיך אנדריי ניקולוייביץ' בולקונסקי: בתחילת הסיפור מופיע כבעלה יפה התואר והמנותק של הנסיכה הקטנה וכאדם קר ונטול רגשות. הוא מותיר את אשתו ההרה בביתו של אביו עם אחותו מריה, מתגייס לצבא ומשתתף בקואליציה האנטי-צרפתית החמישית כקצין בתפקיד שליש (Aide-de-camp). לאחר שנחשב כהרוג בקרב אוסטרליץ, משפחתו חושבת שנהרג בקרב אך הוא מפתיע ומגיע לבית במהלך הלידה של אשתו. זמן קצר לאחר מכן היא מתה בלידה. הילד שורד, והמאורע מותיר את אנדריי מוכה אשמה, מדוכא עם תחושת חוסר משמעות. גאולתו של אנדריי היא ברפורמות חברתיות, בעיקר סיוע לצמיתים. גאולתו היא ההתחברות עם האנושי-הכללי וגילוי האהבה. אנדריי הוא הדמות הטרגית של הרומן. דמותו עוצבה על פי קרוב משפחתה של אימו של טולסטוי, הנסיך סרגיי ניקולאביץ' וולקונסקי, ליברל לאומי רוסי ומראשי מרד הדקבריסטים.
 הנסיכה מריה ניקולייבנה בולקונסקאיה: מריה היא בחורה שמרנית ואדוקה בדתה. היא חיה בצילו של אביה – אדם נוקשה ותוקפני שרודה בה לעיתים קרובות. למרות יחסו אליה היא נשארת מסורה לו ונענית לכל גחמותיו. היא אוהבת מאד את אחיה אנדריי ותומכת בו בכל משבר בחייו. בזכות אופייה כאישה נוצרית ודתית, החיה לפי עקרונות של צניעות, אהבה וסליחה, יש לה כוח להמשיך להיות לצד אחיה ולשאת באורח רוח את חייה הלא קלים. דמותה עוצבה על פי דמות אימו של טולסטוי, מריה וולקונסקיה.

כיוון שאבי המשפחה נוטה להרחיק את משפחתו מן החברה הגבוהה של מוסקבה ופטרבורג, המשפחה מתגוררת באחוזה כפרית ליד סמולנסק.

הרוסטובים
 הרוזן איליה אנדרייביץ' רוסטוב: הפטריארך של משפחת רוסטוב; הוא אבא מסור, חביב על הכול, נדיב ואופטימי. יש לו נכסים רבים אבל בגלל אורח חייו הפזרני ונדיבותו הוא מביא את משפחתו לעיתים קרובות למצוקה כלכלית.
 הרוזנת נטליה רוסטוב: אשתו של הרוזן איליה רוסטוב: מתוסכלת מן ההתנהגות חסרת האחריות של בעלה בטיפולו בכספי המשפחה. היא אם מסורה, קרובה מאוד לילדיה שמקפידה לשמור על ערוץ פתוח בינה לבינם. היא אינה מהססת להביע את דעתה ולהתערב כשהיא חושבת שילדיה מתנהלים באופן שגוי שיזיק לעתידם.
 הרוזנת נטליה איליניצ'נה "נטשה" רוסטובה: דמות מרכזית ברומן. נערה שמתפתחת לבחורה יפהפייה שמושכת תשומת לב ויש לה הרבה מחזרים. היא מלאת חיים, אימפולסיבית ורומנטית. דמותה האימפולסיבית מתפתחת ומתעדנת ככל שהרומן מתקדם.
 הרוזן ניקולאי איליץ' "ניקולנקה" רוסטוב: הבן הבכור האהוב למשפחת רוסטוב. בתחילת הרומן הוא נלהב לשרת בצבא, אך ככל שמתקדמת המלחמה הוא מבין את המחיר המוסרי והאנושי שהיא גובה. עם זאת נותר פטריוט ונאמן לצאר. על פי האפילוג, ניקולאי הוא דגם האציל בעל האדמה החי על אדמתו, המבקש להפנות עורף לגינוני האריסטוקרטיה והסלונים ולחזור לחקלאות השורשית.
 סופיה אלכסנדרובנה "סוניה" רוסטובה: בת הדודה היתומה של ורה, ניקולאי, נטשה ופטיה רוסטוב, שמתגוררת יחד איתם. היא מאוהבת בניקולאי מגיל צעיר, אך הוא לא תמיד נשאר נאמן לה. היא מתוארת כדמות מסורה ולא אנוכית שתעשה הכול בשביל האנשים שהיא אוהבת, גם כאשר הם מאכזבים אותה.
 הרוזנת ורה איליניצ'נה רוסטובה: הבכורה בילדי רוסטוב. נישאת לקצין ממוצא גרמני בשם ברג.
 פיוטר איליץ' "פטיה" רוסטוב: הצעיר בילדי רוסטוב. בתחילת הרומן הוא ילד צעיר שכמעט אינו מוזכר, בהמשך הוא מתבגר והופך לנער סקרן שמנסה למצוא את מקומו בעולם, ורגשותיו הפטריוטיים מובילים אותו להתנדב לצבא בגיל 15.

למשפחת רוסטוב בתים במוסקבה ובפטרבורג ואחוזה כפרית ליד מוסקבה.

הקוראגינים
 הנסיך וסילי סרגייביץ' קוראגין: אדם קשה ושאפתן שנחוש לחתן את ילדיו עם בני זוג עשירים.
 הנסיכה אלן וסילייבנה "הלנה" קוראג'ינה: אישה יפהפייה ונחשקת שיש לה מחזרים רבים. היא מתוארת כאישה קרה ולא מוסרית, שכלפי חוץ נחשבת לחכמה ואינטלקטואלית. אחרי שפייר יורש הון רב מאביו, אביה של אלן בשיתוף אנה פבלובנה דואגים להפגיש בין השניים מתוך תקווה שפייר יתאהב בה והם יתחתנו. עם זאת די מהר לאחר נישואיהם פייר מבין שהוא אינו חושק בה, ויחסיהם מתוחים. היא מנהלת רומנים מן הצד למגינת ליבו של בעלה, ובפועל רוב הזמן הם חיים בנפרד.
 הנסיך אנטולי וסילייביץ' קוראגין: אחיה של הלנה. כמו אחותו אף הוא יפה תואר והוא מעורב בפרשיות אהבה רבות. נטשה מתאהבת בו והוא מנסה לברוח איתה כדי להתחתן.
 הנסיך איפוליט וסילייביץ' קוראגין: אחיהם הצעיר של אנטולי ואלן. מתואר כדמות שטחית ואנוכית, עסוק בשאיפות החברתיות שלו ואינו רואה את האנשים שסביבו.

הדרובצקויים
 הנסיך בוריס דרובצקוי: צעיר עני ושאפתן ממוצא אריסטוקרטי. לאחר שג'ולי קראגינה יורשת הון רב הוא מתחתן איתה אף שהוא יודע שהוא לא באמת אוהב אותה.
 הנסיכה אנה מיהלובנה דרובצקיה: אימו הענייה והשאפתנית של בוריס, שעוזרת לו להתקדם בקריירה שלו.

דמויות משמעותיות נוספות ברומן
 פיודור איבנוביץ' דולוחוב: קצין קר ונטול מצפון. הוא גורם לניקולאי רוסטוב להיקלע לחובות בגלל הימורים כנקמה על כך שסוניה רוסטוב דחתה את הצעת הנישואים שלו. לפי השמועות הוא ניהל רומן עם אלן בזוחובה, וכשבעלה פייר שומע על כך הוא קורא אותו לדו-קרב. דולוחוב מפרנס את אימו הענייה ואת אחותו הגיבנת.
 אדולף קרלוביץ' ברג: קצין צעיר ממוצא גרמני, שמתחתן עם ורה רוסטובה הצעירה.
 אנה פבלובנה שרר: ידועה גם בשם אנט, היא המארחת של סלון שהוא התפאורה של חלק גדול מהתרחשות הרומן בפטרבורג. ידידתו של הנסיך ואסילי קוראגין.
 מריה דמיטרייבנה אכרוסימובה: גברת מבוגרת בחברה מוסקבה, בעלת חוש הומור כן ואכזרי.
 אמליה יבגנייבנה בוריין: צרפתייה שחיה עם הבולקונסקים, בעיקר כבת לוויה של הנסיכה מריה. בהמשך הרומן הנסיך ניקולאי בולקונסקי מקרב אותה אליו והדבר גורם למתיחות קשה בינה ובין מריה. בסופו של דבר אנדריי מתערב והנסיך שם קץ ליחסים בינו לבין בוריין.
 וסילי דמיטרי דניסוב: חברו של ניקולאי רוסטוב שמשרת איתו כקצין, הציע נישואים לנטשה אך סורב. לפי המבטא שלו כנראה ממוצא פולני.
 פלטון קראטייב: צמית, חברו לשבי של פייר.

נוסף על כך דמויות היסטוריות אמיתיות, כמו נפוליאון והגנרל מיכאיל קוטוזוב, לוקחות חלק בולט בספר. רבות מדמויותיו של טולסטוי התבססו על אנשים אמיתיים. סבו וסבתו וחבריהם היו המודלים לרבות מן הדמויות הראשיות.

 הפילוסופיה של ההיסטוריה לפי טולסטוי 
הפילוסופיה של ההיסטוריה אינה חלק שולי ב"מלחמה ושלום", אלא היא-היא הסיבה לכתיבת הרומן ולצורת הכתיבה שלו. לדעת טולסטוי, ובפרט בפירושו של ישעיה ברלין להגותו שהתפרסמה במסתו "הקיפוד והשועל", כל האירועים ההיסטוריים תלויים זה בזה במארג אינסופי של אישים, מאורעות ונסיבות. התפיסה האנושית האמפירית (תצפיתית) המוגבלת והסופית אינה מסוגלת לתפוס את השפעותיהם של שינויים במערכת על אירועים, לא בזמן אמת ולא בדיעבד. לפיכך קיימות התפתחותיות שנראות כצירופי מקרים ואחרות כמתחייבות, אך אלו רק אשליות הנובעות מחוסר ידע מספיק.

טולסטוי יצא למעשה נגד מגמות בנות זמנו, מאז הגל ובפרט אוגוסט קונט, לנסות ולעצב את ההיסטוריה כמדע פוזיטיביסטי, שבו ניתן להגדיר חוקים היסטוריים. הוא כופר הן בגישה שלפיה ההיסטוריה מונעת על ידי "אישיות גדולה" או "גאון" (ומכאן הגחכת דמותו של נפוליאון ושיבוץ כמות גדולה של "אנשים קטנים" בנקודות שונות ברומן) הן בגישה שלפיה המאורעות נקבעים לפי סכמה דטרמיניסטית הנענית לחוק טבע תאורטי כלשהו.

טולסטוי מספק כמה מטפורות לתפיסתו על העולם. אחת מהן היא מטפורת המכונה: כפי שמכונה גדולה ומורכבת היא מערכת של גלגלי-שיניים בגדלים שונים, שקשה להבחין בתפקידו של הגלגל היחיד, אך הוא חיוני למערכת ככלל – כך גם מערכת העולם פועלת. מי שמתבונן במכונה מבחוץ יכול לשער השערות שונות לגבי דרכי פעולתה, חלקן אבסורדיות (כמו זו הטוענת שהעשן הנפלט מארובת הקטר הוא הגורם לתנועתו). אם מספר גלגלי השיניים הוא גדול לאין שיעור ואינסופי על פני הזמן והמרחב, אזי בלתי אפשרי להבין את המנגנון מתוך תצפית סופית. מטפורה אחרת נבעה מכיוון המתמטיקה ובפרט החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי, בהשפעת ידידו סרגיי אורוסוב: תיאור מהלך היסטורי הוא אינטגרל על פני אינסוף משתנים קטנים-לאינסוף.

לפיכך כדי לספר על 1812 חייב טולסטוי לתת מבט כולל, אנציקלופדי (בהשפעת דני דידרו וז'אן-ז'אק רוסו), של החברה וההתרחשויות ברוסיה, כולל מאורעות פעוטים והחלטות של פרטים. אם תיאור היסטורי ככלל הוא בלתי אפשרי באופן מלא, הרי שהדבר אף מוקצן כאשר מדברים על קרב, שבו לא רק החייל אלא גם הגנרל אינו יודע להסביר את התמונה הכוללת מעצם היותו בלב ההמולה. טולסטוי מבטא זאת על ידי תפיסות הקרב השונות של אנדריי, של ניקולאי ובפרט של פייר, "המבקר חסר הדעת". יתר על כן, מתוך הניגוד שבין תפיסתו של קוטוזוב ובין התאורטיקנים הצבאיים (ובהם דמותו הנלעגת של קרל פון קלאוזביץ). מה שיש לקוטוזוב זו פיקחות – יכולת תפיסה כוללת ופרגמטית ("קיפוד" לפי ישעיהו ברלין) – הבנה עמוקה ואינטואיטיבית של "הדבר הנכון" שלא ניתן להכניס לשום תבנית של חוקים מדעיים. דמות אחרת החולקת את אותה יכולת התפיסה היא פלטון (רמז לפילוסוף אפלטון) קרטייב, האיכר הבור (לכאורה), חברו של פייר לשבי, שמוחו אינו "מורעל" בחשיבת תאורטית ולכן הוא מבין באופן אינטואיטיבי את שיש לעשות.

על פי אורלנדו פייג'יס, טולסטוי ביקש לעצב את ההיסטוריה של "מלחמת 1812" כהיסטוריה לאומית-רוסית, תוך תיאורה כמלחמתו של העם הרוסי, שבו נטלו חלק כל שדרות העם. טולסטוי ביקש לתאר את המלחמה ברוח הלאומיות הליברלית של הדקבריסטים, כאירוע מכונן שגיבש ואף יצר את העם הרוסי וחיבר את מעמד האצולה לאיכרים. זאת, בניגוד למגמה ההיסטורית הרשמית, מבית מדרשו של ניקולאי קרמזין, שביקשה לתאר את ההיסטוריה של רוסיה כהיסטוריה של הצאר.

מלחמה ושלום בעברית
כבר ב-1920 תרגם את "מלחמה ושלום" י"א טריווש (התרגום יצא בהוצאת שטיבל). טריווש לא הספיק לתרגם את שני האפילוגים ואת אחרית הדבר של טולסטוי. הללו תורגמו בידי אברהם לוינסון. גרסה חדשה של התרגום נעשתה בידי לאה גולדברג בשנת 1952 בעריכת אברהם שלונסקי, ומהדורה חדשה ומתוקנת של תרגום זה, מעשה ידיו של חיים פלג, יצאה בהוצאת ספריית פועלים בשנת 1976.

 אזכורים של הרומן 
בשנת 2012 הועלה בתיאטרון ארס נובה המחזמר "נטשה, פייר והשביט הגדול של 1812", שהוא עיבוד של 70 עמודים מתוך הרומן.

שירו של יהונתן גפן "איפה נטשה ופייר" הדן בעליבות החיים ברוסיה הקומוניסטית, מזכיר את גיבורי הרומן "מלחמה ושלום".

לקריאה נוספת
 Rimvydas Silbajoris, War and Peace: Tolstoy's Mirror of the World, Twayne Publishers, 1995 
 Kathryn B. Feuer, Tolstoy and the Genesis of "War and Peace", Cornell University Press, 2008 
 Rick McPeak (ed.), Donna Tussing Orwin (ed.), Tolstoy on War: Narrative Art and Historical Truth in War and Peace, Cornell University Press, 2012 
 Brett Cooke, Tolstoy's Family Prototypes in War and Peace, Academic Studies Press, 2020 

קישורים חיצוניים



 מלחמה ושלום: כרכים א'-ב' בתרגום לאה גולדברג, לקריאה חופשית (לסטודנטים וחוקרים) בפסיק הספרייה הדיגיטלית
 למה לא תסיימו לעולם את 'מלחמה ושלום?' – מתוך הפודקאסט 'עושים רוח'




 הערות שוליים 

*
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי לב טולסטוי
קטגוריה:ספרי 1865
קטגוריה:ספרי ספריית פועלים
קטגוריה:מלחמת רוסיה–צרפת (1812) בתרבות