יורם קניוק

250px|ממוזער|שמאל|לוחית זיכרון ליורם קניוק ברחוב ביל"ו 13 בתל אביב
יורם קַנְיוּק (2 במאי 1930 – 8 ביוני 2013) היה סופר, צייר, עיתונאי, תסריטאי ופובליציסט ישראלי.

ביוגרפיה
שנותיו הראשונות
קניוק נולד, גדל והתחנך בתל אביב בימים שלפני קום המדינה. משפחתו התגוררה בקריית מאיר ולאחר מכן ברחוב בן יהודה.
אביו, משה קניוק, יליד טרנופול שבגליציה, עלה לארץ מברלין והיה למזכירו האישי של מאיר דיזנגוף ומנהלו האדמיניסטרטיבי הראשון של מוזיאון תל אביב לאמנות בשנים 1932–1948 ו-1950–1962. למד בבית הספר היסודי לדוגמה ולאחר מכן בתיכון חדש. היה חבר בתנועת הנוער המחנות העולים.

מלחמת העצמאות
בנובמבר 1947, בגיל 17 וחצי, פרש מלימודיו בתיכון, הצטרף לשורות הפלמ"ח והתאמן עם הפלוגה הימית (הפלי"ם) בקיסריה. במלחמת העצמאות השתתף במספר קרבות. בקרב נבי סמואל השתתף כחייל בפלוגה ד' של הגדוד הרביעי – "הפורצים" של חטיבת הראל, בפיקודו של יוסף טבנקין, לא בהתקפה על הכפר עצמו אלא בכוח של משוריינים שנשלח כתגבורת. באזור גבעת הרדאר נפגעו המשוריינים והתהפכו בשולי הדרך והלוחמים נפצעו, מפקד פלוגה ד', מיכה פרי עזב את המקום במטרה להזעיק עזרה, אך קניוק וחבריו חשו שהוא מילט את עצמו והפקיר אותם. הוא תיאר אירוע זה בסיפורו "עיטים" ובספרו "תש"ח". שבוע מאוחר יותר השתתף בקרב על מנזר סן סימון ונפצע תוך כדי לחימה בהר ציון. לאחר שהחלים מפציעתו השתתף בהפלגה של אוניית המעפילים לשעבר פאן יורק, שהשיטה ניצולי שואה מאירופה לישראל.

לאחר המלחמה
קניוק למד ציור בבצלאל. בעידודו של מרדכי ארדון המשיך לימודיו במשך כשנה בפריז. לאחר מכן היה ימאי על אונייה בה הפליג לקנדה ואחר כך לניו יורק. הוא שהה כעשר שנים בארצות הברית, שם עסק באמנות ובעבודות מזדמנות. היו לו הרפתקאות רבות – השתתף בחיפושי זהב במקסיקו, חיפש יהלומים בגואטמלה וביקר בבתי הקזינו של לאס וגאס. פקד את הבוהמה הניו יורקית בחברתם של צ'ארלי פארקר, מרלון ברנדו, ג'יימס דין, בילי הולידיי ואחרים. היה לו קשר רומנטי במשך מספר שנים עם הרקדנית לי בקר. החליט לבסוף להתמסר לכתיבה. בשנת 1958 הכיר את מירנדה, בת למשפחה אריסטוקרטית אמריקאית-נוצרית, ושב עמה לישראל. לזוג נולדו שתי בנות, אחת מהן היא נעמי והשנייה איה, פרסמה את הרומן הראשון שלה בשם "ממלכת האי רצון" בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2017. בשנת 1968 הכיר את יונה וולך וגם איתה קיים קשר רומנטי. ב-1980, לאחר שהתגורר כעשור בשכונת מורשה ברמת השרון, חזר לגור בתל אביב.

ב-1969 השתתף בכתיבת התסריט לסרט "לפני מחר" של הבמאית אלידע גרא.

ב-1981 הוצב במקום ה-15 ברשימת רצ בבחירות לכנסת העשירית. ב-1996 הוצב במקום ה-115 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת הארבע עשרה.

בחודש מאי 2011 ביקש קניוק לשנות את סעיף הדת ברישום שלו במנהל האוכלוסין מ"יהודי" ל"חסר דת", לאחר שנכדו נרשם ככזה, וב-27 בספטמבר של אותה השנה קבע בית המשפט (סגן הנשיא, השופט גדעון גינת מבית המשפט המחוזי בתל אביב) שיש לקבל את בקשתו.

ב-8 ביוני 2013 נפטר קניוק בבית החולים איכילוב מסרטן. הוא תרם את גופתו למדע.

בשנת 2021 נקרא רחוב על שמו בתל אביב.

עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון במקום בו עמד הבית בו התגורר ברחוב ביל"ו 13.

פעילותו הספרותית
על אף שמבחינת גילו שייך קניוק לדור הפלמ"ח, הרי שמבחינה ספרותית נהוג לזהותו עם ספרות דור המדינה שראשיתה בשנות ה-60 של המאה ה-20, השנים שבהן החלה יצירתו לפרוח. ספריו על-פי רוב כתובים בטכניקה של זרם התודעה. לעיתים קרובות כתיבתו נעה בין הממשי להזוי, בין המיתוס לבין החוויה. לצד זאת, ניתן לזהות בכתיבתו ערבוב מתמיד בין רומנים בדיוניים ובין כתיבה ביוגרפית ואוטוביוגרפית.

בראשית דרכו הספרותית פרסם קניוק סיפורים קצרים, וב-1963 הוציא את ספרו הראשון בעברית, קובץ הסיפורים "היורד למעלה" (ספר זה פורסם עוד קודם לכן באנגלית). בין ספריו הנודעים:
"חימו מלך ירושלים" (1965), סיפור אהבה בלתי אפשרי בין אחות רחמנייה וגבר פצוע אנושות, על רקע ימי המצור על ירושלים בעת מלחמת העצמאות. הספר עובד לסרט ב-1986 בבימויו של עמוס גוטמן ובכיכובם של אלונה קמחי ודב נבון.
"אדם בן כלב" (1968), שבו תיאר דמויות של ניצולי השואה בבית חולים לחולי נפש. בשנת 2009 עובד הספר לסרט, בבימויו של פול שרדר.
"סוסעץ" (1974), רומן שבו הוא משחזר את תל אביב של שנות ילדותו. הספר עובד לסרט ב-1978 בכיכובו של שמוליק קראוס ובבימויו של יקי יושע.
באפוס "היהודי האחרון" (1982) מיזג קניוק את נושא השואה עם מיתוס ההתיישבות היהודית ומוטיבים ממלחמות ישראל. פרקים מתוך הספר עובדו לסרט בשם "העיט", גם הוא בבימויו של יקי יושע.
בשנת 2004 יצא לאור ספרו "הברלינאי האחרון". בספר, קניוק כינס את רשמי מסעותיו הרבים בגרמניה.
בשנת 2010 יצא לאור ספרו "תש"ח", העוסק בחוויותיו כחייל הפלמ"ח במלחמת העצמאות; הספר זיכה את קניוק בפרס ספיר ועובד למחזה שמועלה בתיאטרון חיפה החל מאביב 2011, בבימוי ובעיבוד של נויה לנצט.

את כתיבתו של קניוק ניתן לחלק לשלוש סוגות עיקריות: רומנים בדיוניים ארוכים, נובלות וסיפורים קצרים, וכתיבה ביוגרפית ואוטוביוגרפית. עם זאת, אין החלוקה ברורה, בעיקר בגלל סגנון כתיבתו של קניוק ששובר בהתמדה את ההבחנה בין דמיון ומציאות.

בנוסף, עסק גם בתרגום ותרגם למשל את המחזמר המלך ואני, ביחד עם נעמי שמר, שעלה בישראל בהפקת גיורא גודיק בשנת 1966.

ספריו של קניוק, שזכו בפרסי ספרות רבים, תורגמו לעשרים שפות. קניוק עסק גם בכתיבת מאמרים פובליציסטיים ופרסם בעיתונים שונים, ביניהם: הארץ, דבר, עיתון תל אביב, ידיעות אחרונות ומעריב.

ארכיונו האישי של יורם קניוק מופקד במכון גנזים.

אותות ופרסים
פרס ברנר
פרס נשיא המדינה לספרות, 1998
פרס ביאליק, 1999
פרס ניומן לספרות עברית, 2006
יקיר העיר תל אביב, 2008
פרס קוגל על מפעל חיים מעיריית חולון, 2008
פרס קרן צרפת ישראל
תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב
פרס ספיר, 2011 (על ספרו "תש"ח")
 קצין מסדר האמנויות והספרות של צרפת, 2012

ספריו
240px|שמאל|ממוזער|יורם קניוק, 2010

כללי
"היורד למעלה" (רומן) – שוקן, 1963
"חימו מלך ירושלים" (רומן) – עם עובד, 1965
"אדם בן כלב" (רומן) – עמיקם, 1968. סדרת "עם הספר", ידיעות ספרים, 2010
"מות העייר" (קובץ סיפורים) – מסדה, 1973
"סוסעץ" (רומן) – ספרית פועלים, 1973
"עפר ותשוקה" (קובץ רשימות עיתונאיות בעלות צביון סיפורי) – ספרית פועלים, 1975
"הסיפור על דודה שלומציון הגדולה" (רומן) – הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1976
"לילה על החוף עם טרנזיסטור" – הקיבוץ המאוחד, 1979
"הגנב הנדיב" (רומן) – ספרית פועלים, 1980. הוצאת משכל, 2004
"היהודי האחרון" (רומן) – ספרית פועלים, 1982. ידיעות ספרים, 2009
"כמו סיפורים" (קובץ סיפורים) – כנרת, 1983
"ערבי טוב" (רומן, נתפרסם תחת שם העט יוסף שרארה) – כנרת, 1983. ידיעות ספרים, 2010
"ארבעה סיפורים ושיר" – הקיבוץ המאוחד, 1985
"סיפורי סוף שבוע" (קובץ סיפורים) – ספרית מעריב, 1986
"בתו" (רומן) – ספרית מעריב, 1987
"אהבת דוד" (רומן) – הקיבוץ המאוחד, 1990
"פוסט-מורטם" (רומן) – הקיבוץ המאוחד/ידיעות אחרונות/ספרי חמד, 1992
"טייגרהיל" (רומן) – הקיבוץ המאוחד/סימן קריאה, 1995
"עוד סיפור אהבה" – הקיבוץ המאוחד/ידיעות אחרונות, 1996
"נבלות – הסיפור האמיתי" – הוצאת תג, 1997
"אקסודוס: אודיסיאה של מפקד" (רומן תיעודי-היסטורי) – הקיבוץ המאוחד/דניאלה דינור, 1999
"המלכה ואני" (רומן) – הקיבוץ המאוחד/ספרית פועלים, 2001
"חיים על נייר זכוכית" (רומן) – הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2003
"הברלינאי האחרון" – ידיעות אחרונות, 2004
"הנעדרת מנחל צין" – ידיעות אחרונות, 2005
"עיטים ונבלות" – ידיעות אחרונות, 2006
"על החיים ועל המוות" – ידיעות אחרונות, 2007
"קסם על ים כנרת" – ידיעות ספרים, 2008 (במקור ראה אור בשנת 1994 תחת שם העט רויטל בק)
"תש"ח" – הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2010
 "האיש והאקסודוס" – דניאלה די-נור מוציאים לאור, 2011; הוצאה מחודשת: הוצאת ידיעות ספרים, 2013
 "בא בימים" – הוצאת ידיעות ספרים, 2013
 "פייר" – (מאיירת: קרן לי ונדריגר), הוצאת ידיעות ספרים, 2013
"מלאכים" – הוצאת ידיעות ספרים, 2014
"סבון: רומן בשני חלקים" (ערכה והביאה לדפוס: עדיה מנדלסון-מעוז), ראשון לציון, ידיעות אחרונות – ספרי חמד, 2018.
הרומן "סבון" התגלה בעזבונו של קניוק ופורסם לאחר מותו. באחרית דבר מאת העורכת מוסבר תהליך העריכה.

ספרי ילדים ונוער
"הבית בו מתים הג'וקים בשיבה טובה" (ילדים) – ספרית פועלים, 1976 (זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער); משכל, 2005
"וסרמן" (נוער) – הקיבוץ המאוחד, 1988
"איוב, חלוק-נחל והפיל" (ילדים) – הקיבוץ המאוחד, 1993

 תרגומים 
 אוקאקורה קאקוזו, ספר התה (תרגום: יורם קניוק), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1996.

 מאמרים 


 תסריט 
 לפני מחר (1969)

 עיבוד לטלוויזיה 
 נבלות (2010)

לקריאה נוספת
 עדיה מנדלסון-מעוז, יורם קניוק, במקום ביוגרפיה, פרדס הוצאה לאור, 2025.
 יצחק מלר, לטבול את העט בפצע, טראומה ופוסט-טראומה בסיפורת של יורם קניוק, רסלינג, 2022.
 נורית גוברין, "'עיט ואלהים יחדיו'. המקרא כנושא לספרות". בתוך: 'ספר מיכאל. בין הזמן הזה לימים ההם', עורך: אבי שגיא, הוצאת רכס והוצאת כתר, תשס"ז/2007, עמ' 31–51 (על סיפורו: "עיטים" ועל ספרו: 'עיטים ונבלות')


 קישורים חיצוניים 


 הבלוג של יורם קניוק













 אריק גלסנר, על "ערבי טוב", של יורם קניוק, הוצאת "ידיעות אחרונות", ביקורות ספרות - מעריב, 10 בדצמבר 2010
 כתבות ומאמרים על יורם קניוק בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית
 יורם קניוק, באתר הפלמ"ח




 ריאיון רדיו של יצחק לבני עם יורם קניוק עם צאת ספרו בא בימים, 'בין שישי לשבת', רשת ב', 15 בפברואר 2013
 חגית גרוסמן, שיחה עם הסופר יורם קניוק, 3 במרץ 2013

 על קניוק הצייר במחסן של גדעון עפרת
 זיוה שמיר, למציאות יש דמיון עשיר - על תרצה אתר,נתן אלתרמן ויורם קניוק, לרגל עשור למותו. אתר מב"ע, 8 ביוני 2023

מכּתביו:
 רשימת המאמרים של יורם קניוק, באתר ynet



 הפרק ראשון בספרו "תש"ח", אתר הוצאת ידיעות ספרים.

על יצירתו:
 גיטה אבינור, "המלך גוסס" (על "חימו מלך ירושלים"), השקף אחורה בעצב: מאמרים בביקורת הספרות העברית, 1974
  - על "על החיים ועל המוות"
  - על "על החיים ועל המוות"
  - על "קסם על ים כנרת"
  - על "היהודי האחרון"
  - על "היהודי האחרון"
 גיורא לשם, כתב החידה של "היהודי האחרון" , באתר "רשימות", 4.2.2010











בעקבות מותו:


 "המוסף לספרות" ברשת א' בתוכנית מיוחדת לזכרו, 14 ביוני 2013
 "על החיים ועל המוות: תחנות בחייו של יורם קניוק", תוכנית מיוחדת בגלי צה"ל בעריכת ציפי גון-גרוס, עטרה בן-חנן ועידו ליפסקי, 14 ביוני 2013
 ריאיון שערכה רותי קרן עם יורם קניוק בפברואר 2013 ושודר בתוכניתה "מילים שמנסות לגעת" ברשת א' ב-15 ביוני 2013
 אריאל הורוביץ, היהודי האחרון, חברים, עורכים וקולגות סופדים ליורם קניוק, כתבה באתר בית אבי חי
  יורם קניוק - שנתיים למותו, ערב עיון, האוניברסיטה הפתוחה, מאי 2015 | חלק 1 | חלק 2 | חלק 3 | חלק 4 |

 ביאורים 

הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:מגישי ציפורי לילה
קטגוריה:זוכי פרס ברנר
קטגוריה:זוכי פרס קוגל
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:זוכי פרס ביאליק לספרות יפה
קטגוריה:זוכי פרס ספיר
קטגוריה:אתאיסטים יהודים
קטגוריה:אתאיסטים ישראלים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס נשיא המדינה לספרות
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מעוטרי מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:זוכי פרס זאב
קטגוריה:בוגרי בית הספר היסודי לדוגמה (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2008
קטגוריה:ישראלים שתרמו את גופתם למדע
קטגוריה:פעילי מרצ
קטגוריה:זוכי פרס הים התיכון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013