אלחנן וסרמן

הרב אלחנן בונים וסרמן (ו' בשבט ה'תרל"ה, 1875 – י"א בתמוז ה'תש"א, 6 ביולי 1941) היה ראש ישיבה בולט באירופה בין מלחמות העולם וממנהיגי אגודת ישראל. היה תלמיד מובהק של "החפץ חיים" וממתנגדיה החריפים של הציונות. שיעוריו אוגדו בספר "קובץ שיעורים" על התלמוד. נרצח בשואה.

תולדות חייו
נולד בעיר בירז' בליטא לרב נפתלי וסרמן ולשיינה רחל. בשנת ה'תר"ן (1890) עברה משפחתו לבויסק שבלטביה. למד בישיבת טלז אצל רבי שמעון שקופ ואצל הרב אליעזר גורדון. בחופשות שבהן שהה בביתו למד מפי רב העיר, הרב אברהם יצחק הכהן קוק. אחר מספר שנים שם פנה ללמוד אצל רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק. בשנת ה'תרנ"ט (1899) נישא לבתו של הרב מאיר אטלס, רבה של סלנט באותה העת. בשנים ה'תרס"ג - ה'תרס"ד (1903) ייסד את ישיבת אמצ'יסלב ברוסיה. בשנת תרס"ז (1907) הגיע לראדין, למד ב"כולל קדשים" אצל החפץ חיים והיה לאחד מתלמידיו המובהקים.

בשנת תר"ע (1910) קיבל עליו את משרת ראש הישיבה בבריסק, מקום מושבו של רבו הרב חיים סולובייצ'יק. בשנת תרפ"א (1921) נתמנה לעמוד בראש ישיבת "אהל תורה" בברנוביץ'.
250px|ממוזער|שמאל|אנדרטה לזכר הנרצחים בטבח בפורט השביעי (4–6 ביולי 1941)

עם פלישת הגרמנים לפולין ותחילתה של מלחמת העולם השנייה נמלט הרב וסרמן יחד עם הישיבה לווילנה, ליטא, ומשם עברה הישיבה לטרוקי הסמוכה. עם השתלטות הסובייטים על ליטא בקיץ של 1940 עברו ראשי הישיבה ותלמידיה לעיירה סימילישוק. עקב התנכלויות הסובייטים נאלץ הרב וסרמן לברוח עם קבוצת תלמידים לעיר קובנה והישיבה נשארה בפיקוחו של הרב דוד רפפורט. תקוותם הייתה להגר לארץ חופשית, ולרב וסרמן תוכננה עלייה לארץ ישראל או לארצות הברית.

בהיותו בעיר טרוקי הסמוכה לעיר וילנא, הרב חשש שתיסגר הישיבה בידי הרוסים ויצטרך להימלט על נפשו, ולפיכך כתב הרב מכתב לאחיו רבי אליהו צדוק: "אולי כדאי לדבר בירושלים עם ראשי ה'אגודה' אודות סרטיפיקטים בעדי ובעד שני בניי הצעירים? ואף כי אין בדעתי לעזוב את הישיבה, אבל בכל זאת טוב שיהא לי פת בסל לעת הצורך, כי מי יודע מה יולד יום בעת הנוראה הזאת".

לפי עדויות משרידי קובנה, הייתה לרב אפשרות לברוח בצורה בלתי חוקית מקובנה לפני שהגרמנים יפלשו אליה. ברגע האחרון רגלו של בנו, רבי נפתלי בינוש, נשברה, וכתוצאה מכך נגרם עיכוב ביציאה של הרב מקובנה. הוא התכוון לנסות שוב להימלט כעבור ימים אחדים, אך ליטא נכבשה על ידי הגרמנים וחלון ההזדמנויות שלו להינצל נסגר.

ביוני 1941 נכבשה קובנה בידי גרמניה הנאצית. פרטיזנים ליטאים פרו נאציים החלו מיד לבצע פוגרומים נגד יהודים. בתקופה קשה זו מסר הרב וסרמן שיעורים על קידוש השם והורה לתלמידיו ובניו (נפתלי וצבי-יהודה) את נוסח הברכה שיש לומר בעת מסירת הנפש על קידוש השם.

כאשר נלקח עם רבנים ותלמידים, בי"א בתמוז ה'תש"א אל הפורט השביעי שם נרצח, נשא הרב וסרמן דברים על כובד משקלה של ההתכוונות באותם רגעים, עד כדי כך שמחשבה בלתי ראויה עלולה לפסול את גודל המעשה: 

על שמו נקראו שכונת רמת אלחנן בבני ברק וכן ישיבת אור אלחנן בירושלים. בנו הרב אלעזר שמחה וסרמן הקים ישיבה נוספת באותו שם בלוס אנג'לס. בתשל"ט עברה הישיבה לבעלות חסידות חב"ד בתנאי ששמה יישמר, והיא נקראת "ישיבת אור אלחנן - חב"ד".

ספרו קובץ שיעורים נחשב לאחד מספרי הלימוד הקלאסיים בעולם הישיבות הליטאיות. שיחות ומאמרים שכתב בנו הרב אלעזר שמחה צורפו ל"קובץ מאמרים ואגרות" חלק ב'.

משפחתו
לרב וסרמן היו ארבעה בנים. שניים מהם נרצחו בשואה. בין השניים ששרדו היה הרב אלעזר שמחה.

עמדותיו
יחסו ללימודי מדעים ושפה
בצעירותו, בעודו נמנה כתלמיד בישיבת טלז, למד את השפה הגרמנית מתוך ספר מילון שימושי, ושלט יפה בשפה זו. הוא היה מסוגל לקרוא כתבי-עת גרמניים וספרי מדע שונים בצורה טובה. הוא החזיק מתחת לארון את חיבורו הפילוסופי של קנט, וכן למד בחשבון ותשבורת. לגבי ביטול התורה בזמן לימודי המדעים, הוא תירץ ש"אני רכשתי אי-פעם ידיעה בגרמנית ובשאר עניינים, אבל מעולם לא ביטלתי רגע מן התורה לצורך זה, אלא למדתי במקומות שאסורין בתלמוד תורה". הוא לא היה מנותק מהוויות העולם, ונהג לקרוא עיתונים באופן קבוע, ואף היה בקיא בטיב כל עיתון.

יחסו לתנועה הציונית
הרב היה חבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל והיה לסמל ההתנגדות הציונית, ובמאמריו שנתפרסמו בכתבי עת ולוקטו אחרי מותו ב"קובץ מאמרים", התבטא רבי אלחנן וסרמן בחריפות נגד החילוניות והציונות, והביע עמדות הדומות לאלה של חוגי העדה החרדית.

הוא האמין שהתורה מספקת את כל התשובות לפרט ולכלל ישראל ('דעת תורה') בכל הדורות, והיא נותנת הוראות ברורות כיצד אדם צריך להתנהג בסביבתו הגלותית וכל שכן בנושאים מדיניים, וזוהי נחלתם של 'גדולי הדור' בלבד ולא למדינאים מקצועיים וסופרים.

הרב מקדיש פרק מיוחד על התנועה הציונית, וכלשונו: "הרעיון הלאומי" ומחשיבו "אליל חדש שגם הוא עבודה זרה".
הציונים החילונים בארץ ישראל נחשבו בעניו כשליחי השטן, מומרים פנטיים בהתגלמות הטומאה שיצאה למלחמת הקודש, ושרודפים אחרי לומדי התורה ושומרי המצוות ומכריחים אותם ללמד בשיעורים חדורי כפירה בשיטות האינקוויזיציה בנוסח ימי הביניים.
הרב לא חוסך שבטו גם על הדתיים הלאומיים, ומגדירם כ"עבודה זרה בשיתוף": "אם הרעיון הלאומי הוא בבחינת עבודה זרה, אזי הרעיון הדתי-לאומי הוא בבחינת עבודה זרה בשיתוף".

הרב וסרמן סבר שהציונות תאסור את קיום המצוות אם תשלוט בארץ ישראל. בשנת 1922, הוא כתב מכתב גלוי לרבני המזרחי שבו הסביר את הסתייגותו החריפה מתנועה זו:

הוא תמך בשיטת ההתבדלות והתכתב בעניין עם ה"חזון איש" רבי אברהם ישעיהו קרליץ ועם רבי יוסף רוזין. הוא אמר שאת דעה זו קיבל מרבו החפץ חיים. הוא התבטא בחריפות נגד הרב קוק, בין היתר בטענה שהוא תומך בקרן היסוד, אולם הוא הוטעה בעניין זה.

היה מחברי מועצת גדולי התורה של "אגודת ישראל" ונשא את נאום הפתיחה לכנסייה הגדולה השלישית של התנועה בשנת תרצ"ז. הוא עמד אז בראש דעת המיעוט (שהיו שותפים לה גם הרב יוסף צבי דושינסקי והרב אהרן קוטלר), שהביעה התנגדות לתוכנית ועדת פיל ול"הקמת מדינה יהודית בעת הזו". רוב הרבנים תמכו בהקמת מדינה יהודית, ולו על חלק קטן מארץ ישראל. הוא לא האמין שהקב"ה יעזור ויסייע לתנועה הציונית שרחוקה להשקפת התורה, להקים מדינה. ואם תקום - צפוי לקום משטר שירדוף אחרי החרדים, ולא תאפשר ללמוד תורה.

כשהגיעו לפולין שמועות על הפרעות של הערבים בארץ ישראל, הרב ייחס מצב זה כעונש על הרוח החופשית השוררת שם.

יחסו לחורבן יהדות אירופה
בשנת 1939, הרב וסרמן הוציא קונטרס "עקבתא דמשיחא" בעת שהותו בארצות הברית. הקונטרס נכתב ביידיש. הרב ראה בצרות שבאות על היהודים כפועל יוצא מניסיון ההיטמעות והתבוללות של היהודים בארצותיהם.
חיבור זה סוקר את המאורעות המתרחשות באירופה, ומייחסם כתקופה האחרונה לפני בוא המשיח. הרב מזכיר את דברי רבו ישראל מאיר הכהן המכונה "החפץ חיים" שמדגיש את התהפוכות הרבות והמהירות בעולם בתקופה כה קצרה, מה שהיה זקוק בעבר למאות שנים. הסחף של היהודים אחרי התנועות בתרבות העולמית, שנחשבו בעניו כ"עבודות זרות שונות", כגון: "השכלת ברלין (או כלשונו "הסכלת ברלין"), ליברליזם, דימוקרטיזם, סוציאליזם, קומוניזם".

על עליית הנאציונל-סוציאליזם כתב: 
הרב נתן מעמד חשוב לשלטון הנאצי בגרמניה, שמטרתו לפלוט את התרבות הזרה וההשכלה, ואז יבוא שלום על עם ישראל: 

בחודש סיון תרצ"ט (1939) הורגש בעולם שפורענות הולכת וקרבה, וכל יום עלולה לפרוץ מלחמה בפולין. באותה שעה, הרב התארח באנגליה אצל בני הקהילה, וסירב להפצרותיהם של רבנים שיישאר עד חלוף הזעם.

חלק מהישיבות בפולין הצליחו לברוח למדינת ליטא העצמאית בזמן השואה, ובניהם ישיבת ברנוביץ' של הרב וסרמן.
ר' זרח ורהפטיג (מתנועת 'המזרחי') שהיה בליטא, קיבל דיווח על סיכוי לקבלת 'אשרת כניסה' לארץ ישראל בשביל בני-הישיבות מטעם עליית הנוער. הצעה זאת הועברה לרב וסרמן אך הוא סירב לה בטענה "כי אנו הורסים לו את ישיבת באראנוביץ".
בהיותו בוילנא בשנת 1940, לא עודד בריחה לאמריקה מהסיבה ש"אמנם פה אנו שרויים בסכנה גשמית, אך כלום סוד הוא, שהסכנה הרוחנית לילדים באמריקה גדולה מאוד". הוא האמין שככל שהצרות יותר יתגברו - כך הסיכויים להצלה יותר גדולים, ודבר חדש עומד להופיע כתהליך של לידה. הוא הטיף לפעולה פסיבית כנגד הרודפים אותנו. האמין שביאת המשיח תלווה בניסים גלויים, ועל כך הוא מזכיר את דברי רבו ה'חפץ חיים' ש"כמה פעמים שמעתי מהקדוש בעל חפץ חיים ז"ל ללמוד את אשר יהא בסוף גלותנו מאשר היה בסוף גלות מצרים – כמ"ש "כימי צאתך מארץ מצרים אראנו נפלאות"".

יחסו ליהדות ארצות הברית
הרב ראה באווירה החופשית השוררת בארצות הברית כסכנה רוחנית, ולא עודד הגירה לשם. בשנת 1939, ערב מלחמת העולם השנייה, הרב יצא למסע בארצות-הברית על מנת לגייס תרומות עבור הישיבה והתלמידים מברנוביץ', שנמשך כ־17 חודשים. 'אגודת ישראל' לא הייתה אהודה באמריקה, והרב, שהזדהה עם תנועה זו, לא חשש מפגיעה במגביות הכספיות של הישיבה. בעת שהותו שם, הרב קיבל מכתב מר' יוחנן יוסף הרצמן מישיבת 'מיר' בפולין, שהיה צפוי להתגייס לצבא הפולני לפני המלחמה ומבקש שישתדל אצל ראשי ישיבות באמריקה שיעזרו לו להגר לאמריקה ולהימלט מהסכנה. על כך עונה לו הרב: "...הישיבות באמריקה היכולות להביא תלמידים הן... מקומות סכנה ברוחניות, כי מתנהלות ברוח חופשית, ומה בצע לברוח מסכנה גשמית לסכנה רוחנית". הרב האמין שקיימת אפשרות שיהודי אמריקה יפגעו במלחמה, בדומה ליהודי אירופה.

למרות זאת, הוא האמין ש"עתידה תורה שתתגלגל לאמריקה", ויהודי אמריקה ינצלו מהשואה בגלל תמיכתם החומרית לישיבות באירופה, ואף פנה משם אל בנו ר' אלעזר שמחה וסרמן שיעבור לאמריקה, מתוך הנחה שנכונו לו שמה תפקידים גדולים. בנו נענה לקריאת אביו, והביא איתו את הרב חיים חייקין מתלמידי ברנוביץ' וראדין.

הרב וסרמן הביע תקווה שקורבן היהודים באירופה יסייע להציל את אחיהם בארצות הברית.

ספריו
קובץ שיעורים, חידושים על הש"ס, תשכ"ד-תשכ"ז (שני כרכים), שנכתבו על ידי תלמידי ישיבתו. בכרך ב נוסף חיבורו דברי סופרים, דיונים על מסורת התורה
קובץ מאמרים ואגרות, מאמרים במחשבה והשקפה ופירושי אגדה, ה'תש"ס (שני כרכים)
קובץ הערות, חידושים על מסכת יבמות. בראש הספר הודפסו שאלות ותשובות משו"ת הרשב"א הנוגעות לענייני המסכת. כ"כ צורף בסופו קונטרס ביאורי אגדות על דרך הפשט.
עקבתא דמשיחא, (קיימות שלש גרסאות: שתי גרסאות בקובץ מאמרים חלק א' וגרסה נוספת בקונטרס בפני עצמו)
ילקוט מאמרים ומכתבים, ברוקלין, ה'תשמ"ז

לקריאה נוספת
אור אלחנן - תולדות חייו ופועלו של רבי אלחנן וסרמן (שני חלקים)

קישורים חיצוניים




 'וסרמן, ר' אלחנן־בונם ב"ר בנימין־בינוש', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, ה'תשכ"ז, עמ' 47 (, תמונה 1245)
 רבי אלחנן וסרמן באתר אהלי צדיקים
 רבי אלחנן וסרמן והשמרנות החרדית, בפורום עצור כאן חושבים
  - כתבה על חשיפת קבר אחים בפורט השביעי

 הספדו של הרב אלחנן וסרמן הי"ד על ה"חפץ חיים" חלק א וחלק ב - אתר תורתך לא שכחתי
ספרו
 גרסה מקוונת של הספר עקבתא דמשיחא, באתר דעת

הערות שוליים

קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל
קטגוריה:יהודים בשואה: ליטא
קטגוריה:בוגרי ישיבת טלז
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים במזרח אירופה
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:אישים שעל שמם ישיבות בישראל
קטגוריה:אישים שעל שמם שכונות בישראל
קטגוריה:תלמידי החפץ חיים
קטגוריה:תלמידי רבי חיים סולובייצ'יק
קטגוריה:אסירים בגטו קובנה
קטגוריה:נספים בגטו קובנה
קטגוריה:אנטי-ציונים יהודים
קטגוריה:מסטיסלב: רבנים
קטגוריה:ילידי 1875
קטגוריה:ליטאים שנפטרו ב-1941