גשר בנות יעקב

שמאל|ממוזער|250px|גשר בנות יעקב ב-1839 בציורו של יוהאן ברנאץ
שמאל|ממוזער|250px|גשר הביילי הצפוני באתר 'גשר בנות יעקב', ספטמבר 2007
שמאל|ממוזער|250px|"בית המכס הישן" (כיום נטוש) בסמוך לגשר, ספטמבר 2007
שמאל|ממוזער|250px|גשר בנות יעקב שנבנה לאחר 1967, שהיה הדרומי מהשניים
250px|ממוזער|נקודת משטרת 'גשר בנות יעקב' ליד וממזרח לגשר בנות יעקב החדש מ 1934, שנת 1937
שמאל|ממוזער|250px|גשר בנות יעקב בסביבות 1920.ניכר התיקון שבוצע בקשת השנייה ממערב לאחר שפוצצה על ידי הטורקים בנסיגתם. הקשת שתוקנה שונה משאר הקשתות. עמדת גבול ממערב לגשר(מתוך אוסף מטסון – ספריית הקונגרס)
גשר בנות יעקב הוא אחד הגשרים המובילים מהגולן אל הגליל. הגשר מוצב מעל נהר הירדן כחמישה עשר קילומטרים צפונית לכנרת וכעשרה קילומטרים מזרחית לראש פינה על כביש 91, בגובה של כשבעים מטר מעל פני הים.

תולדותיו

באתר הארכאולוגי גשר בנות יעקב נמצאו ממצאים פרהיסטוריים חשובים שגילם 780,000 שנים, השייכים לתרבות האשלית של התקופה הפלאוליתית התחתונה. נתגלו שם שרידיו של פיל ישר-חט שנטבח בידי האדם הקדמון וריכוזים מובחנים של חומרים שרופים המוכיחים כי כבר אז ידע האדם לשלוט באש. האתר נחקר על ידי נעמה גורן-ענבר מהאוניברסיטה העברית.

במקום הייתה מעברה ששימשה באלף הראשון לפני הספירה כחלק מ"דרך הים" שחיברה בין מצרים וסוריה.

המקום שימש זירה לקרבות בין הצלבנים למוסלמים בתקופת מסעי הצלב. ב-1178 הקימו הטמפלרים את מבצר "שַסְטֶלֶה" כקילומטר דרומית לגשר. ב-1179 כבש צלאח א דין את המבצר והרג את כל יושביו. הגשר הראשון הידוע לנו נבנה בתקופה הממלוכית, כחלק מהרחבת דרך הדואר שהקים הסולטן ביברס, והמשיך לתפקד לאורך כל התקופה העות'מאנית. לגשר הייתה מיסעה דו-שיפועית האופיינית לגשרים הממלוכים (ראו לדוגמה גשר יבנה) וחאן בצידו המערבי. באפריל 1799 הגיעו למקום חייליו של נפוליאון אשר ביקשו למנוע חדירת חילות טורקיים מאזור סוריה במהלך מסע נפוליאון בארץ ישראל.

ב-1918 הגיעו אל הגשר הכוחות המזוינים של בריטניה בדרכם צפונה, לקראת כיבוש ארץ ישראל במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-25 בספטמבר פוצץ הגשר על ידי כוחות האימפריה העות'מאנית הנסוגים, אך נבנה מחדש. בשנת 1933 נבנה הגשר מחדש על ידי החוכרים של אגם החולה במסגרת העבודות לייבוש הביצות סביב החולה.

הגשר היווה את אחד מ-12 נקודות הכניסה הרשמיות לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי ושלטונות המנדט הקימו תחנת משטרה ליד הגשר. עם זאת, עיקר הבקורת על הנכנסים הייתה בראש פינה, דבר שהקל על המבריחים. במהלך המרד הערבי הגדול נסגרה תחנת הגבול בלילה מטעמי ביטחון. בנובמבר 1938 נסגרה תחנת הגבול כליל ונפתחה מחדש בשנת 1940.

ב"ליל הגשרים" שבין 16 ביוני ו-17 ביוני 1946 פוצץ הגשר בידי לוחמי הגדוד השלישי של הפלמ"ח. תוך יומיים הקימו חיילי חיל המהנדסים גשר ביילי במקום והמעבר במקום חודש.

ב-11 בינואר 1948, למחרת ההתקפה על כפר סאלד, שבוצעה על ידי ערבים שעברו את גשר בנות יעקב מכיוון סוריה, פוצץ גשר הביילי על ידי ההגנה וניזוק. בעקבות זאת הרס חיל המהנדסים של הצבא הבריטי את הגשר והקים במקומו גשר חלופי, שפורק לאחר מספר ימים.

במהלך מלחמת העצמאות נערכו קרבות קשים באזור הגשר. הסורים הצליחו לכבוש את הגשר ולהשתלט עליו, ואף לכבוש את המושבה משמר הירדן הסמוכה לגשר, ב-11 ביוני 1948, והחזיקו בשטח עד מבצע ברוש שנועד להשמיד את ראש הגשר הסורי באזור משמר הירדן.

במלחמת ששת הימים הגיע אל הגשר גדוד 32, מחטיבה מרחבית 3, בפיקוד משה בן דרור (מוריס) אשר יצא מראש פינה מזרחה, חצה בגשר בנות יעקב ופעל באזור דרום רמת הגולן. לאחר המלחמה, ולאור הרחבת אפיק הירדן, הוברר שיהיה צורך לייצב את יסודות הגשר. בדצמבר 1967 פורק הגשר הישן וחיל ההנדסה הישראלי הקים במקומו גשר ביילי רחב יותר. בפברואר 1969 נפגע אחד מיסודות הגשר והוא נסגר לתנועה עד סיום התיקון. 

במלחמת יום הכיפורים הגיעו כוחות סוריים בודדים עד לבית המכס העליון, סמוך לגשר. ביום ראשון, 7 באוקטובר 1973, בשעת בוקר מוקדמת, ניתנה הוראה להכין את גשרי הירדן לפיצוץ במקרה שהצבא הסורי ינסה לחצותם. גשר בנות יעקב היה מוכן לפיצוץ כבר בשמונה בבוקר. לאחר כמה שעות ניתנה הוראה לפרק את חומרי הנפץ.

עד 2007 היו קיימים שני גשרי ביילי במקום, האחד נועד לתנועת רכב ממזרח למערב והשני לתנועה ממערב למזרח. בשנה זו נפתח במקום גשר קבע מבטון לשני הכיוונים, ואחד משני גשרי הביילי נותר על מקומו לשעת חירום.

ביוני 2009 נחסם גשר הביילי הישן משני צידיו עקב סכנה בטיחותית, לאחר מכן שופץ הגשר, ונותר על כנו חסום. הגשר מיועד לשמש את צורכי צה"ל בעת חירום.

מקור השם
לפי י. סטפנסקי מקור השם אינו ברור וככל הנראה מדובר במסורות מקומיות ומוקדמות לתקופה הצלבנית שקישרו את האזור לפועלו של יעקב אבינו. לפי צבי אילן בספרו ארץ חמדה: נזירות מנזר יעקב הקדוש בצפת, שנקרא על שם הבישוף של ירושלים באותה התקופה, נתמכו במאה ה-12 בכספי המעבר בגשר, ששמו בלטינית: Pontus Jacobis Filiarum.

הצלבנים הם שהחלו לקרוא למקום בשם הלטיני Vadum Jacob (ואדום יעקב – "מעבר יעקב"). שם זה מקורו בטעות גאוגרפית, אחת מני רבות שטעו הצלבנים. הצלבנים סברו שזהו מעבר יבוק, המקום בו חצה יעקב את הירדן, בדרכו למפגש עם אחיו עשו. גם המסורת המוסלמית מקשרת בין מקום זה לבין חייו של יעקב, אם כי לחלק אחר מהם. שמו הערבי של המקום מחדת אל אחזן ("מעבר הצער") נגזר מהאמונה כי במקום זה נודע ליעקב על מכירת בנו האהוב יוסף.

במאה ה-12 התקיים בצפת מנזר נוצרי בשם מנזר יעקב הקדוש. הנזירות במקום חיו מכספי תרומות ונדבה ועיקר הכנסתן באה להן מכספים שגבו האבירים הטמפלרים מהעוברים במעבר הירדן. על שם נוהג זה כונה המקום על שם הנזירות של יעקב הקדוש, שהיה הבישוף של ירושלים באותה התקופה. תרגום השם לעברית הוא יעקב הקדוש. על שם הבנות (או האחיות) של יעקב (הקדוש) נקרא המקום עד ימינו – בלטינית – Pontus Jacobis Filiarum.

זאב וילנאי מציג מספר מסורות על הקשר בין בנות יעקב לבין הגשר:
 אגדה ראשונה מספרת כי עליו עברו בנות יעקב בדרכן אל הארץ ולפיכך נקרא על שמן. בסביבות המושבה משמר הירדן השכנה מראים הערבים את קבריהן של בנות יעקב, בצל עצים קדומים וקדושים, לזכר הצער שבא על יעקב ובנותיו בעוברם את הירדן לשמע גורלו של יוסף. הערבים קראו למעבר בשם הערבי, מח'אצ'ת (קרי: מח'אדת) אלחיזן – מעבר הצער.
 בימי הביניים קראו לגשר על שם יעקב אבינו. משה באסולה שעבר על הגשר הזה בשנת רפ"ב (1522) מספר: "עוברים הירדן גשר אבנים קורים אותו: גשר יעקב, אומרים ששם עבר יעקב אבינו, עליו השלום, בשובו מחרן".
 עולה רגל אחר, משה בן אליהו, מספר בשנת תנ"ו (1655) על "גשר יעקב עליו השלום... והיו אומרים לנו הערביים אשר עימנו... אלה מקומות בני ישראל מקדמת דנא. ועשינו שבת בגשר יעקב... ואומרים הישמעאלים: זה הוא הגשר שבנה יאגופ (יעקב) [שבו יאגופ (יעקב) עבר] וכן בנה חאן (אכסניה לאורחים). הם הראו לו בית שנהרס ואמרו לו כי יאגופ גר בו בחורף ואילו בקיץ הוא היה עולה לצפת.
 עוד קשר לבנות יעקב, אלו אבני הבזלת השחורות המפוזרות בגליל. זאב וילנאי מספר כי "לאחר שבנות יעקב שמעו כי אחיהן יוסף נטרף על ידי חיה רעה, הן שוטטו בהרים ובעמקים וחיפשו את עקבותיו של אחיהן המסכן. הן בכו בכי מר והתיפחו הרבה מאוד ועיניהן זלגו דמעות." האגדה מספרת כי כל הדמעות הפכו לאבנים שחורות.

 קישורים חיצוניים 

 פרופ' נעמה גורן-ענבר, היציאה מאפריקה וביטוייה בעמק הירדן העליון (וידאו). בהרצאה מציגה פרופ' גורן-ענבר ממצאים ארכאולוגיים חשובים מאזור גשר בנות יעקב.
 שלמה מן, מלחמות על הגשר, הבלוג "נעמוש", 15 באפריל 2020
 אלי ס"ט, גשר בנות יעקב - המטען ההיסטורי, 27 בספטמבר 2018
 קרבות חטיבה 80 בששת הימים מתוך אתר מורשת הצנחנים
 תיאור של פיצוץ הגשר בליל הגשרים
 על הממצאים הפרהיסטוריים שנמצאו באזור הגשר
 אלי ס"ט, מי הרס את גשר בנות יעקב העתיק?, בתוך: על הצפון - עיתון מועצה אזורית הגליל העליון, גיליון מספר 238, 29 ביולי 2020, עמ' 27-26.

 הערות שוליים 

בנות יעקב, גשר
קטגוריה:ארץ ישראל: היסטוריה
קטגוריה:מסע נפוליאון בארץ ישראל
קטגוריה:החזית הסורית במלחמת ששת הימים
קטגוריה:החזית הסורית במלחמת יום הכיפורים
בנות יעקב
בנות יעקב