פרייה ורבייה

פרייה ורבייה היא אחת ממצוות עשה שבתרי"ג מצוות והיא המצווה הראשונה הנזכרת בתורה. על פי המצווה, חובה על גבר, לדאוג שיהיו לו בנים. 

מהתורה החובה להוליד לפחות בן ובת, ומדברי חכמים יש מצווה להמשיך לפרות ולרבות כל זמן שיש בו כוח.

מקור המצווה
מצווה זו נזכרת בפרשת בראשית, בציווי אלוהים לאדם וחווה: . 

והיא נזכרת שוב לאחר המבול, כשאלוהים מצווה את נח ובניו לפרות ולרבות: .

לאחר מתן תורה ציווה ה' את משה: . התלמוד דורש פסוק זה כחזרה על מצוות פרו ורבו. לפי לימוד זה, הציווי המקורי לכל בני האדם לפרות ולרבות פקע בעת קבלת התורה, ומאז והלאה הציווי תקף רק לעם ישראל.

טעמי המצווה
בתלמוד נחלקו האמוראים מהו טעם המצווה: רבי יוחנן סובר שהמצווה נועדה ליישב את העולם, וכפי שאמר ישעיהו: . רב הונא, לעומתו, סובר שהמצווה נועדה לקרב את המשיח על ידי גילוי כל נשמות ישראל והבאתן לעולם הזה. טעם זה מבוסס על האמירה התלמודית: . כלומר: יש אוצר נשמות הנקרא 'גוף' ובו נמצאות נשמות ישראל שטרם ירדו לעולם. גילוי כל הנשמות על ידי הבאתן לעולם הכרחית לבואו של המשיח, כיוון שכל נשמה שיורדת לעולם מגלה ניצוץ המקרב את הגאולה.

למחלוקת זו יש השלכה הלכתית, לגבי דינו של מי שהביא לעולם ילדים והם נפטרו: לפי רבי יוחנן הוא לא יצא ידי חובת פריה ורבייה, כיוון שלא הוסיף התיישבות בפועל בעולם. לפי רב הונא הוא יצא ידי חובה, כיוון שנשמותיהם של ילדיו התגלו בעולם וקירבו את הגאולה.

 חשיבות המצווה 
חז"ל הדגישו את חשיבות מצווה זו באומרם: "כל מי שאינו עוסק בפריה ורבייה הרי זה שופך דמים ומבטל את הדמות, שנאמר: כי בצלם אלוהים עשה את האדם, ואתם פרו ורבו".

באליהו זוטא נאמר כי הגאולה העתידית זהיה בזכות פריה ורבייה: 

עוד מזוכר בתלמוד, שביאת משיח בן דוד תהיה רק לאחר שיוולדו כל הנשמות: .

כן מצינו בתלמוד, שלמרות האיסור למכור ספר תורה לכל צורך שהוא - התירו חכמים למוכרו עבור לימוד תורה או חתונה, משום "לא תוהו בראה, לשבת יצרה", כלומר כדי ליישב את העולם.

בעל ספר החינוך מוסיף שהיא "מצווה גדולה" שבסיבתה מתקיימות כל המצוות בעולם - שכן אם לא יהיו אנשים לא יהיה עולם, ו"לא ניתנה תורה למלאכי השרת".

רבי יצחק אברבנאל מדגיש, שהמטרה שהאנושות תתקיים חשובה יותר מאשר פרישות ודבקות בשכלתנות.

 גדר המצווה 
מהתורה
על פי התורה חובה על כל אדם להוליד בנים, אך לא פירטה שיעור לדבר. במשנה נחלקו בית שמאי ובית הלל בדבר: בית שמאי סוברים שיש להוליד שני זכרים. ואילו בית הלל סוברים שיש צורך בבן ובת, כשהם סומכים דבריהם על הפסוק: "זכר ונקבה ברא אותם". 

לדעת התוספתא, הם נחלקו בשאלה האם צריך בן ובת, או שמספיק או בן או בת. גם לפי בית הלל וגם לפי בית שמאי יוצאים ידי חובה רק בבנים שיוכלו אף הם להוליד בעתיד.

להלכה פסקו הרמב"ם והשולחן ערוך כבית הלל, שמהתורה יוצאים ידי חובה בלידת בן ובת.

מדרבנן
אף שמהתורה די בבן ובת, לדעת רבי יהושע ישנו חיוב להמשיך ללדת אף לאחר לידת בן ובת: , שנאמר .

וכדבריו פסק ברמב"ם:  וכן הוא בשולחן ערוך .

מנגד, יש ראשונים שהגדירו זאת כמנהג דרך ארץ וישוב העולם. 

הרב אליעזר מלמד הציע ב' דרגות בחיוב זה, הראשונה היא לכלל עד 4–5 ילדים, ודרגה נוספת להוסיף עוד ילדים, כל זוג לפי כוחו

 חיוב נשים במצווה 
במסכת יבמות נחלקו האם אשה חייבת במצוות פרו ורבו: . בתלמוד הבבלי פירשו שהמקור לפטור נשים, הוא מדרש של המשך הפסוק:  - איש דרכו לכבוש ואין דרכה של אשה לכבוש, ולכך היא פטורה. לפי דעה אחרת, הפטור נלמד מפסוק אחר (), בו נאמר ליעקב בלשון יחיד: .

להלכה נפסק כי אישה פטורה ממצוות פרו ורבו:  

 יוצאים מהכלל 
רבי שמעון בן עזאי, מחכמי המשנה, כל חייו שקד על לימוד התורה, ולא נשא אשה בהסבירו כי . לפי הרמב"ם, כל מי שחשקה נפשו בתורה כבן עזאי, ונדבק בתורה כל ימיו ולא נשא אישה כדי שלא יטרח במזונותיו ויתבטל מן התורה, אין בידו עוון. והוא שלא יהא יצרו מתגבר עליו. לעומת זאת, הרא"ש כתב: .

 לשבת יצרה 
מלבד מצוות 'פרו ורבו', מוזכר בתלמוד חיוב נוסף המוזכר בנביא: . ועניינה לדאוג לכך שהעולם לא יהיה שומם מאנשים.  

ועל כן רק לשם שתי מצוות אלו מוכרים ספר תורה. ולכן חייבו לשחרר עבד שחציו בן חורין, כדי שיוכל להתחתן וללדת. ואף שיש איסור תורה לשחרר עבד כנעני, כיוון שהיא מצווה כללית כוחה גדול והתירו לעבור על לאו מהתורה כדי לקיימה, מה שלא היו מתירים עבור מצווה רגילה. 

יש שכתבו שחיוב המצווה הנלמד מ'לשבת יצרה' כולל גם נשים. אמנם כתב רבי שלמה קלוגר, שנראה שחיוב הנלמד מ'לשבת' הוא רק בילד אחד, ואין צורך בבן ובת.  

מטעם זה כתב במגן אברהם שמוכרים ספר תורה אף כדי להשיא אשה מאחר שהיא חייבת להינשא מדין 'לשבת יצרה'. 

גיל חובת המצווה
אף שבגיל שלוש עשרה מתחייב הנער בכל המצוות, אמרו חכמים שזמן הנישואין לאיש הוא בגיל שמונה עשרה ולא יאוחר מגיל עשרים: .

בחז"ל לא התבאר מדוע מצווה זו שונה משאר המצות שחלות על האדם כבר בגיל 13. 

יש שכתבו שהוא משום שקודם לכן יש לו להכין עצמו בלימוד תורה, וכפי שאמרו חז"ל שיש להקדים את לימוד תורה לנשיאת אשה, שאם ישא אשה תחילה, עול הפרנסה עלול למנוע ממנו ללמוד תורה כפי הראוי לו. וכן נפסק בשולחן ערוך: . וברמב"ם כתב שיש גם להכין פרנסתו קודם שנושא אישה: .

ברלב"ג כתב שעד גיל עשרים גוף האדם אינו מוכן דיו להוליד:

חז"ל הזהירו שלא יעבור גיל עשרים מבלי שנשא אשה: , לשון קללה, על שאינו מקיים את מצוות פרו ורבו. וכן אמרו חכמים: .

וכן אמרו במדרש (קהלת רבה ג, ג): .

 דינים הנובעים מן המצווה 
 אסור לגבר לשאת עקרה, זקנה וקטנה שאינן יכולות ללדת, אלא אם כן כבר קיים מצוות פרייה ורבייה, או שיש לו אישה אחרת שיכולה ללדת.
 אישה רשאית לא להינשא לעולם או להינשא לסריס.
 אסור לגבר לעקר את עצמו על ידי סם אך לאשה מותר.
 הבעל חייב לקיים יחסי אישות עם אשתו בכל עונה (תדירות קבועה בהלכה המשתנה לפי תחום העיסוק של הגבר) עד שיהיו לו בן ובת. כאשר יש לו בנים, האשה יכולה למחול על חובת העונה.
 אדם שנשוי עשר שנים ללא ילדים - הבעל חייב לישא אשה אחרת שיכולה ללדת.

נשואים עשר שנים ללא ילדים
אדם שנשוי עשר שנים, ולא נולדו לו ילדים בפרק זמן זה, מחויב להתגרש או לישא אישה נוספת. אמנם לאחר שפשטה תקנת רבנו גרשום שלא לשאת שתי נשים, נותרה איפוא רק אפשרות הגירושין.

וכך נאמר במשנה במסכת יבמות העוסק בדיני מצוות פרו ורבו:

התלמוד מציין רמז להלכה זו מהסיפור המקראי אודות שרי והגר:

 דינים נוספים 
אם נולד לבני הזוג ילד אחד, ועברו עשר שנים מאז לידתו - הרדב"ז סובר שעליהם להתגרש, כיוון שלא קיימו מצוות פריה ורבייהשו"ת הרדב"ז, ח"א קכו; ח"ב תש.. אמנם, הרמב"ן והרשב"א סוברים שאין עליהם חובה להתגרש, כיוון שקיימו את המצווה הכללית להביא צאצא לעולםדעתם הובאה ברמ"א, אבן העזר, קנד,י.. וכך פסקו מעיל צדקהשו"ת מעיל צדקה לג., ערוך השולחןאבן העזר, קנד,כג;כט. ופניני הלכהשמחת הבית וברכתו, ו,ז..

אם אחד מבני הזוג היה חולה, או שנפרדו לפרק זמן ארוך בשל נסיעה - זמני החולי והפרידה אינם נספרים למניין עשר שניםשולחן ערוך, אבן העזר, קנד,יא.. כמו כן, אם בני הזוג חיו בחוץ לארץ ועלו לארץ ישראל - מתחילים לספור את 10 השנים רק ממתי שעלו לארץ, כיוון שייתכן וזכות הארץ תועיל עבורם. דין זה למדו חכמים משרי, שנתנה את הגר לאברם יבמות, סד,א..

כתבו הריב"ש וכדבריו פסק הרמ"א שלמעשה לא נהוג לאכוף דין זה על זוג שלא נולד להם ילדים.

 ראו גם 
 לידה בהלכה
 איסור סירוס
 פיצוץ אוכלוסין

קישורים חיצוניים

 הרב אליעזר מלמד, פרו ורבו, המצווה הכללית ופרטי ההלכות, שמחת הבית וברכתו פרק ה, באתר פניני הלכה



 דוד הד, "פרו ורבו: הבסיס לאתיקה של הולדה ועיצוב גנטי", משפט רפואי וביו אתיקה, כרך 4, תשע"ג




הערות שוליים

קטגוריה:הלכות אישות
קטגוריה:משפט עברי: דיני משפחה ואישות
קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות עשה
קטגוריה:מצוות הנוהגות בזמן הזה
קטגוריה:מיניות ביהדות
קטגוריה:פרשת בראשית
קטגוריה:פרשת נח