אבישי רביב

אבישי רביב (נולד ב־8 ביוני 1967) הוא סוכן לשעבר של המחלקה היהודית בשירות הביטחון הכללי. גויס בדצמבר 1987 ומילא תפקיד זה עד לחשיפתו בנובמבר 1995, לאחר רצח ראש הממשלה יצחק רבין בידי יגאל עמיר.

בתקופת העסקתו במחלקה היהודית של השב"כ השתתף בפעילויות אלימות רבות, הקים שני ארגוני מחתרת פיקטיביים, ועל פי דעתו של היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין, פעל כסוכן מדיח, בניגוד לכוונת מפעיליו.

 ראשית חייו ותחילת דרכו 
רביב נולד וגדל בחולון. למד שמונה שנות יסודי בבית ספר הממלכתי ביאליק ולימודי תיכון בתיכון קוגל בעיר. הוא היה חבר ב ובנערותו הצטרף לתנועת "כך", וליווה את הרב כהנא לההרצאותיו. בספר הבוגרים של השכבה שלו נכתב עליו: "לוחם על עקרונותיו, בטוח שכהנא יציל את המדינה, ומי אנחנו שנערער לו את האמונה". לדבריו, ראה ברב כהנא סמל לימין ולגאווה יהודית. הוא תיאר את עצמו באותה תקופה כפטריוט גדול וכציוני נלהב. עם הגיע מועד גיוסו לצה"ל, ראה כי רוב חברי תנועת כך לא מתגייסים לשירות בצה"ל, והחליט לעזוב את התנועה מתוך רצון להגיע לשירות משמעותי. רביב התגייס לתפקיד מובחר בחטיבת גבעתי, אך במהלך השירות נפצע פציעה קשה בתאונת אימונים, התאשפז זמן ממושך בבית חולים, ועמד בפני סכנת קטיעת רגלו. לדבריו, בגיל 19 חש כי חייו מתרסקים וכי כל חלומותיו לקריירה צבאית התנפצו. לאחר שחרורו מצה"ל, היה רביב פעיל במפלגות "מולדת" ו"התחיה", לצד פעילות שולית בתנועת כך. בדצמבר 1987 הגיע טלפון משירות הביטחון הכללי, שהיה מבחינתו שליחות אמיתית, והזדמנות להמשיך לתרום למדינה. רביב סיפר כי במסגרת זו פגש אנשים יוצאי דופן, לוחמים ובוגרי קרב, שאותם הגדיר כחברים הטובים ביותר שהכיר.

עם גיוסו לשירות הביטחון הכללי, נשא רביב עמדות קיצוניות שהתבטאו בפומבי. בינואר של אותה שנה, במהלך ראיון עיתונאי ל"חדשות" בנוגע לטיפול באינתיפאדה הראשונה, כשהוא צוטט כאומר: "צריך להרוג כל מי שזורק אבן או בקבוק תבערה. הערבים מבינים רק כוח". עוד באותו החודש, רביב עורר מהומה והתפרע במחאה נגד ההצגה "סינדרום ירושלים", ובעקבות זאת הוצא מהאולם על ידי המשטרה. מגמות אלו נמשכו גם בחודשים הבאים. במרץ 1988, הוא התבטא בזלזול כלפי גורמי שמאל וטען: "השמאלנים האלה כאלה חסרי עומק. כל מה שיש להם להגיד הוא שהערבים הם בני אדם. אנחנו העתיד". בחודש מאי נעצר רביב לאחר שהשתתף בהפגנת פעילי תנועת "כך" מול כלא 4, שהתקיימה במקביל למופע תמיכה של אנשי "יש גבול" בסרבני שירות לשירות בשטחים. במהלך ההפגנה, הוא תקף פעיל של "יש גבול". בראיון שנערך עמו בהקשר זה, הוא הצדיק את האלימות בה נקט, בציינו: "צריך לנהוג באלימות, אין פתרון אחר".

בספטמבר 1988 עבר רביב להתגורר בקריית ארבע. במקביל, החל את לימודיו באוניברסיטת תל אביב וייסד את תא הסטודנטים "ברית נאמני ארץ ישראל". בדצמבר של אותה שנה, הציג רביב את מועמדותו בבחירות למועצת אגודת הסטודנטים, אך לא נבחר. מוקדם יותר, בשנת 1987, ובעוד תנועת "כך" טרם הוצאה מחוץ לחוק ופעילותה התרכזה בכפר תפוח, ירושלים וחברון, הוא נעצר על ידי המשטרה במהלך התפרעות אלימה של פעילי התנועה. רביב הרבה לשלוח מכתבים למערכות העיתונים. ביוני 1990 נעצר למשך 48 שעות במסגרת פרשת הסיקריקים ושהה בתא אחד עם החשוד המרכזי בפרשה, יואל אדלר. לתקשורת נמסר כי הוא היה חשוד מרכזי בפרשה. בסוף 1990 שימש רביב כרכז הדור הצעיר של נאמני הר הבית. בינואר 1992, הושעה רביב לשנה מלימודיו באוניברסיטה לאחר שורה של אירועים אלימים והתבטאויות קשות. בין היתר, הוא תקף את מסעד קדור, יושב ראש אגודת הסטודנטים הדרוזים באוניברסיטה, וטען כי הדרוזים מהווים סכנה לביטחון המדינה. בנוסף, התפרע במשרדי רק"ח בתל אביב וניסה לתקוף את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי. דבריו נגד העדה הדרוזית ספגו גינויים נרחבים מקשת פוליטית רחבה, שכללה את שמעון פרס, יו"ר הכנסת דב שילנסקי, רחבעם זאבי, גאולה כהן, רפאל איתן וגרשון סלומון, והם הביאו אותו להתנצל בפניהם. בתקופת השעייתו מהאוניברסיטה ניסה רביב, ללא הצלחה, לחדש את פעילותו של ארגון ד"ב (ראשי תיבות של "דיכוי בוגדים") שהיה ארגון סטודנטים ימני קיצוני שפעל בשנים 1971–1972.

במהלך תקופה זו, נישא רביב לעולה חדשה מרוסיה ועבר להתגורר ביישוב מעלה לבונה. ביוני 1993 דווח כי הוא מבוקש על רקע הסתת נער בן 15 לנקב צמיגים של רכב האו"ם. באותו החודש, בראיון שנערך עמו לקראת חתונתו של עמי פופר, אמר רביב כי פופר "קידש שם שמים ברבים". באוקטובר 1993, עוכב רביב על ידי כוחות הביטחון בעת שהשתתף בצעדת מחאה נגד הסכם אוסלו א'. במסגרת הדיונים בבית המשפט, תוארו מעשיו של רביב על ידי מפעליו בשב"כ כסוכן "בעייתי". המפעילים העידו כי על אף שתכלית הפעלתו נועדה "לגרום לסיכול ביצוען של עבירות פליליות", רביב עצמו "ביצע עבירות לרוב, כאשר הוא יודע שהוא פטור מאחריות בשל הגיבוי שניתן לו על ידי רשויות המדינה". עוד צוין כי הפיקוח של גורמי השירות עליו היה "בלתי יעיל", וברוב המקרים נודע להם על מעשיו רק בדיעבד, תוך שהם מסתפקים באזהרות בלבד, כפי שעולה מדברי ועדת שמגר.

מיד לאחר טבח מערת המכפלה וההכרזה על תנועת "כך" כארגון טרור, נמלט רביב מתל אביב והסתתר בביתו הנטוש של יורם שקולניק, מתנחל שהיה עצור באותה עת בחשד לירי במחבל כפות. רביב הסגיר את מיקומו, נעצר לחקירה ושוחרר לאחר יומיים. בעקבות מידע שאסף לפני הטבח, נעצרו כמה ממנהיגי "כך" בצווי מעצר מנהלי. לאחר ניסיונות כושלים לחזור ללימודים באוניברסיטת תל אביב, התקבל רביב לחוג למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן. שם הצטרף לתא סטודנטים שאִרגן שבתות אירוח לסטודנטים ביישובים שמעבר לקו הירוק, כאשר אירועים אלו שימשו למעשה כמפגשי "פנויים פנויות" עבור המגזר הדתי לאומי.

פעילותו כסוכן שב"כ ופעיל ימין רדיקלי
רביב פעל כסוכן סמוי מטעם השב"כ במשך כשמונה שנים, בכיסוי של פעיל ימין קיצוני. במהלך תקופה זו נחשב לסוכן פעיל, מסור ובעל מוטיבציה רבה. הקשר בינו לבין מפעיליו היה אינטנסיבי, והוא סיפק מידע בעל ערך שאפשר את סיכולן של פעולות טרור יהודיות שונות. מסמכי השב"כ המתייחסים להפעלתו ולפרטי המידע שהעביר השתרעו על פני כ-20 אלף עמודים.

במסגרת תפקידו ובמטרה לבסס את התחזותו לפעיל קיצוני, נקט רביב בשורה ארוכה של פעולות. פעולות אלה כללו: שימוש בנשק קר לשם ביצוע מעשי אלימות כלפי ערבים, בעיקר באזור חברון. הוא אף לימד שני קטינים פעילים להכין בקבוקי תבערה והנחה אותם לבצע פעילות לאומנית. בנוסף, רביב הקים את ארגון אי"ל, ואף ערך טקסי השבעה פיקטיביים לחברי הארגון בהר הרצל ובנחלת יצחק. טקסים אלו שודרו בטלוויזיה בהשתתפות הכתב איתן אורן. במסגרת המצגים המבוים, הציג רביב לתקשורת בשנת 1994 "קייטנת כך" מדומה, שבה שודרה בערוץ הראשון כתבה של ניצן חן שתיארה אימוני ירי של נערים לקראת פגיעה בערבים. בכתבה הופיע כמדריך טרור אדם בשם זוהר קובני, שהיה למעשה סוכן משטרתי במחוז ירושלים ולימים שירת כסגן קב"ט בשגרירות ישראל באירלנד. עוד נקט רביב בתקיפה של אישי ציבור ומפקדי צבא ובהם יוסי שריד, שולמית אלוני, האלוף אילן בירן והרב שלמה אבינר. הוא אף העביר לכתב ניצן חן כרזה בה הוצג ראש הממשלה יצחק רבין לבוש במדי אס אס. במקרה אחר, ב-7 בספטמבר 1995, לקח רביב אחריות על רצח פלסטיני באזור חלחול, תחילה בשם ארגון אי"ל ולאחר מכן בשם ארגון "חרב דוד", רצח שהתברר מאוחר יותר כסכסוך מקומי.

במהלך תקופת הפעלתו נפתחו נגד רביב מספר תיקים פליליים. הוא נחקר בשב"כ והודה בשורה ארוכה של עבירות שונות כלפי יהודים וערבים, שכללו אלימות, פגיעה ברכוש ואיומים. בשל התנהלותו הבעייתית וריבוי התיקים הפליליים נגדו, שיתף השב"כ את המידע על הפעלתו עם פרקליטת המדינה, דורית ביניש. לטענת חיים לוינסון, שהוכחשה על ידי ביניש, היא מידרה מידע זה מהיועצים המשפטיים לממשלה, יוסף חריש ומיכאל בן יאיר, אשר לא ידעו על הפעלתו של רביב. על רקע פעולותיו, הורו היועצים המשפטיים לפחות פעמיים על פתיחת חקירה כנגדו, בעוד ביניש טיפלה בסגירת התיקים. רונן ברגמן מצטט בכיר לשעבר בחטיבה היהודית בשב"כ, שהסביר בנוגע לתיקים אלו: "ובערימה הזו היינו צריכים לטפל ולכן פנינו לדורית ביניש שתסגור אותם. זה לא היה פשוט כמובן, גם לשכנע אותם וגם לסגור את התיקים באופן חכם כדי לא לעורר חשד". בעקבות טקס ההשבעה המבוים של ארגון אי"ל, ששודר בערוץ הראשון ונעשה שלא בידיעת השב"כ, הוחלט באוקטובר 1995 להפסיק את הקשר עם רביב למשך חודש. עם זאת, דווח כי גם במהלך תקופה זו התקבלו ממנו דיווחים שונים. בסיום השעייתו, הוחתם רביב על התחייבות שלא לחרוג מההיתרים שניתנו לפעולתו.

חשיפה
זהותו של אבישי רביב כסוכן שירות הביטחון הכללי נחשפה בציבור על ידי השר בני אלון לאחר רצח יצחק רבין. בליל הרצח השב"כ ביים את מעצרו כדי לדובב את אחייניתו של אלון, מרגלית הר-שפי, שנעצרה באותו זמן. היא סיפרה לאלון כי הושבה בתא אחד עם רביב, למרות איסור הושבה של גבר ואשה לבדם בתא, ומכך הסיק שרביב פעל מטעם הרשויות. תחילה הוא טען כי לרביב אין קשר לאירוע, אך כעבור עשרה ימים חזר בו, והכריז בפני עיתונאים כי רביב הוא סוכן שב"כ, והעביר ראיות לוועדת החקירה. למחרת אישר העיתונאי אמנון אברמוביץ' את הדברים וחשף את כינויו של רביב: שמפניה". לאחר הכחשות קצרות, השב"כ אישר רשמית כי רביב אכן פעל כסוכן.

בשנת 1999 פורסם "מסמך רביב", פרוטוקול של ישיבה שהתקיימה ב-1996 בנוגע לעניינו של אבישי רביב אצל היועץ המשפטי לממשלה. בישיבה נכחו נציגים ממשרד המשפטים ומהשב"כ. המסמך עורר סערה ציבורית בשל ציטוט מדבריו של חזי כאלו, ראש האגף ה"לא ערבי" בשב"כ בזמן הרצח, ואחד האחראים להפעלת רביב. על-פי הפרוטוקול, כאלו אמר: "בדיון אצלנו הוחלט שהאיש לא נשלט ואי אפשר להמשיך להפעיל אותו בצורה כזו. אבל קבענו כללים חדשים של הפעלה, ניתוק, בדיקה פסיכולוגית. הובהר לו שככה לא נמשיך, ושלא תינתן לו חסינות על עבירות שיבצע. בחכמה שלאחר מעשה, אילו ניתקנו הקשר, אולי היה נותן לנו את הרוצח". כאלו מצידו הכחיש את הדברים כפי שצוטטו, וטען כי דבריו בפרוטוקול תומצתו ולא שיקפו נאמנה את דבריו המלאים.

המשפט
לאחר רצח יצחק רבין, התעורר בשירות הביטחון הכללי חשד כי אבישי רביב, שהיה סוכן מטעמם והיה מצוי בקשר עם יגאל עמיר, לא העביר למפעיליו את כל המידע שהיה ברשותו על אודות עמיר. רביב נחקר בחשד זה והודה כי אכן לא מסר את כל המידע. בעקבות חשיפת זהותו כסוכן השב"כ בקרב גורמים בימין, ועל רקע הטענות כי ידע על כוונותיו של עמיר ולא דיווח עליהן, נשמעו קריאות ציבוריות, בעיקר מהימין, להעמידו לדין. באפריל 1999 הוגש נגד רביב כתב אישום לבית משפט השלום בירושלים. הוא הואשם תחילה בעבירות של אי-מניעת פשע ובתמיכה בארגון טרור (אי"ל), אך האישום השני הושמט בהמשך ההליך. 

ב-31 במרץ 2003 זוכה רביב מכל אשמה. בית המשפט קבע כי רביב לא ידע על כוונתו הספציפית של יגאל עמיר לרצוח את ראש הממשלה. כמו כן לא הוכח כי לרביב היה מניע ממשי להסתיר מידע על כוונת הרצח, אילו היה קיים כזה מידע. להפך, היה לו דווקא מניע חזק לגלותו, מכיוון שהשב"כ היה "כל עולמו" וסיכול הרצח בזכותו היה משפר משמעותית את תדמיתו בעיני עצמו ובעיני מפעיליו. יתרה מזאת, בית המשפט עמד על מבנה אישיותו באמצעות חוות דעת פסיכיאטרית. רביב תואר כילדותי, תלותי בעל רמה אישית נמוכה והפרעת אישיות נרקיסיסטית. כלומר, אופיו אינו תואם פרופיל של אדם שמבצע הסתרה מכוונת ומתוחכמת. הוא הוגדר כאדם שמבקש למצוא חן בעיני אחרים, חסר חוסן פנימי וביטחון עצמי, ולכן אף קיים סיכון שנתן הודאת שווא. נימוק משפטי נוסף היה הקושי לקבל את זיכרון הדברים של חוקרי השב"כ, שחקרו את רביב לאחר הרצח, כראיה קבילה במשפט. לבסוף, בית המשפט הדגיש כי בשמונה השנים שבהן הופעל כסוכן, חי רביב ב"עולם שקר", והיה נתון בהעמדת פנים מתמדת ושקרים כלפי סובביו, כולל משפחתו ואף השב"כ עצמו. 

 סיכום ועדת שמגר
בפרק ד' לדו"ח ועדת שמגר סיכמה הוועדה את התייחסותה לאבישי רביב והפעלתו במילים הבאות:

בעקבות הפעלת רביב
היו בשב"כ שטענו שהפעלתו של רביב הייתה כישלון, מאחר שרביב לא ידע לזהות כוונות לפגיעה בראש הממשלה כדבר חמור בו יש להתמקד בראשונה, וראה בנושא זה דבר שולי. לטענתו של רביב, מפעיליו לא טרחו להדגיש לו את קדימות הנושא. מנגד, מפעילו של רביב טען שהוא אינו מתחרט על הפעלתו וחבל שלא היו יותר סוכנים כמוהו. גם חזי כאלו טען שהפעלת רביב לא הייתה טעות.

לאחר חשיפתו של רביב כסוכן שב"כ נוצר משבר אמון בין הציבור הדתי-לאומי לבין השב"כ, בעקבות ראיית רבים את הפעלת רביב כניסיון הכפשה ציבורית לציבור הדתי על ידי השב"כ. בנוסף, בעקבות לקחים מהפעלתו של רביב הוטלו מגבלות שונות על הפעלת סוכני שב"כ. מאפיינים אלו הובילו לקושי בגיוס סוכנים גם זמן רב לאחר חשיפת רביב.

המועצה המקומית קריית ארבע הגישה תביעה כנגד המדינה בשל נזקים תדמיתיים שגרמה פעולתו של רביב. התביעה הסתיימה ב-2008 בפשרה שבמסגרתה שילמה המדינה 10,000 ש"ח.

חיים אישיים 
ב-1990 התחתן עם בוגרת אולפנה, עולה חדשה מרוסיה. ב-1993 התגרשו. רביב מתגורר בתל אביב. גרוש בשנית ואב לשלוש בנות.

לקריאה נוספת
 רן שריר ואבי זלינגר, האיש שצעק סרק סרק - גילויים חדשים על פרשת רצח רבין, 2022.

ראו גם
 רצח יצחק רבין
 תאוריות הקשר על רצח רבין

קישורים חיצוניים
 , פרק ד': פרשת אבישי רביב, בויקיטקסט


 בקשה להקמת ועדת חקירה על פי חוק ועדות חקירה ח"כ מיכאל איתן

 חיים משגב, פרשת אבישי רביב - ה'פגע-רע' של השב"כ, נתיב מאי 2003


 שמעון ריקלין, השב"כ ידע - סרטו של שמעון ריקלין, 2025.

 הערות שוליים 

קטגוריה:רצח יצחק רבין: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:פעילי ימין רדיקלי ישראלים
קטגוריה:פעילי כך
קטגוריה:סוכני השב"כ
קטגוריה:בוגרי תיכון קוגל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967