גומא

גּוֹמֶא (שם מדעי: Cyperus) הוא סוג של עשב חד או רב שנתי, ממשפחת הגמאיים (Cyperaceae). משפחה זו כוללת בערך 700 מינים הנפוצים בכל היבשות. הצמח גדל בעיקר בבתי גידול לחים כמו ביצות, גדות נחלים ובריכות מים רדודות. חלק ממיני הגומא הנם בעלי חשיבות כלכלית, ואחרים הם מינים מזיקים

 תיאור בוטני 
הגומא הוא צומח עשבוני חד או רב שנתי, אשר צומח לעיתים בגוש צפוף ולעיתים כצמחים בודדים. חלק מהמינים מתרבים באמצעות שלוחות זוחלות, לחלקם יש קני שורש (ריזומים) ואחרים באמצעות פקעות.

הקנים זקופים, בעלי חתך משולש או גלילי. מרקם הקנה יכול להיות חלק או מחוספס קלות. העלים לרוב צומחים בעיקר מבסיס הצמח. הטרף (החלק הרחב של העלה) יכול להיות שטוח או מקופל.

בקצה הגבעול מתפתחת תפרחת סופית המזכירה לעיתים סוכך: מהמרכז יוצאות "קרניים" שאינן שוות באורכן, ובקצותיהן מצויים שיבולתונים (Spikelets) – קבוצות פרחים זעירים הערוכים בשורות צפופות. כל שיבולתון בנוי מגלומות (קשקשים קטנים), ובחיק כל גלומה נמצא פרח. לרוב הפרחים דו־מיניים, חסרי עלי כותרת או גביע, ויש בהם 1 עד 3 אבקנים. עמוד־העלי מתפצל לשתי צלקות או שלוש.

הפרי הוא אגוזית זעירה וקשה (Achene), שעשויה להיות דו־קמורה (בדומה לעדשה) או תלת־מושבית.

 תפוצה ואקולוגיה 
הסוג גומא נפוץ כמעט בכל היבשות. עיקר מגוון המינים של הגומא נמצא באזורים הטרופיים והסוב טרופיים של אפריקה, אסיה ואמריקה, אך מינים רבים מצויים גם באזורים ממוזגים, וחלקם גם בקוי רוחב צפוניים ודרומיים. בתי הגידול האופייניים כוללים ביצות, גדות נחלים, שולי אגמים, אדמות מוצפות עונתית, וכן שדות מופרעים. מספר מינים הסתגלו גם לסביבות יובשניות יחסית או לקרקעות חקלאיות, וחלקם נחשבים כיום לעשבים פולשים קשים במיוחד.

במערכות אקולוגיות לחות, מיני גומא ממלאים תפקיד חשוב בבניית ביומסה רבה ובשמירה על יציבות בתי גידול. גומא הפפירוס (C. papyrus) למשל יוצר סבכים עצומים באגני נהרות ואגמים באפריקה הטרופית, ומהווה בית גידול למגוון גדול של עופות, דגים וחסרי־חוליות. מחקרים הראו כי שטחי פפירוס מהווים “מסננים ירוקים” היעילים בספיחת נוטריינטים ומזהמים ממי נהרות, ובכך תורמים לאיכות המים.

בקרקעות חקלאיות, כמה מיני גומא הם חלק בלתי נפרד מהפלורה המקומית ולעיתים משמשים סמן לאיכות קרקע ולתנאי הצפה. לעומתם, מינים אחרים – ובראשם C. rotundus ו-C. esculentus – נחשבים לעשבים שוטים חקלאיים מן הקשים בעולם, בשל יכולתם להתרבות מקני שורש ומפקעות קטנות ולשרוד בתנאי קרקע מגוונים.

מיני גומא שונים משתלבים גם בשרשרות המזון: חלקם משמשים מקור מזון לבעלי חיים אוכלי צמחים (בייחוד בביצות טרופיות), ואחרים מספקים מקלט למיקרואורגניזמים מְפרקים ולחסרי חוליות מימיים. תרומתם לשירותי המערכת האקולוגית – ייצוב קרקע, ויסות מים ונוטריינטים, ומתן בית גידול – הופכת את הסוג לגורם משמעותי במערכות לחות ברחבי העולם.

 הגומא בישראל 
בישראל ידועים כ-24 מינים של גומא בר, מרביתם מתקיימים בישראל כצמחי בר מקומיים. קיימים גם שני מינים שהובאו לישראל לצורכי נוי והם נחשבים בה כמינים פולשים.

בין המינים הבולטים נמצאים:

 גומא חום (Cyperus fuscus) - מין גומא חד־שנתי נפוץ ביותר בארץ מהנגב הצפוני בדרום ועד הר החרמון. המין מצוי באזורים טבעיים וכן באזורים מופרים.
 גומא הפפירוס (Cyperus papyrus) - מין גומא רב־שנתי בולט מאוד, מין מוגן, נדיר מאוד המצוי בסכנת הכחדה בישראל הנמצא בעיקר בשמורת החולה, בצפון הכנרת ובחלקים מועטים בגולן. על פי המסורת היהודית (ספר שמות בתנ"ך), יוכבד הכינה תיבה למשה, בנה, מצמחים אלו, והשיטה אותו ביאור. מבנה העלים הוא נדני (מהמילה נדן) ומזכירים עלי דגן. קני הצמח הם בדרך כלל משולשיים ומלאים.

 גומא שרוני (Cyperus sharonensis) - מין גומא קטן יחסית (גובה 30–50 ס"מ) עם קנה־שורש זוחל. זהו מין אנדמי לאזור מישור החוף בישראל, אשר גדל באזורי חולות מיוצבים למחצה בקרבת הים. מין זה מוגדר כ"אדום"- בסכנת הכחדה בשל העלמות וקיטוע של בתי הגידול החוליים לאורך מישור החוף

מיני גומא פולשים בישראל:

 גומא ריחני (Cyperus odoratus) – מין שמוצאו בטרופיים, חדר לישראל ונחשב פולש בבתי־גידול לחים.
 גומא מניפני (Cyperus involucratus) - מין שהובא לארץ כצמח נוי והתפשט בצפון ומרכז הארץ.
 גומא הפקעות / סגול (Cyperus rotundus) – נחשב לאחד העשבים הפולשים הקשים בעולם, מתפשט בעזרת פקעות וריזומים. הוא אינו מצוי ברשימת הצמחים הפולשים בישראל, אך מהווה נגע רע בשדות חקלאים וגינות.

שימושי הגומא בעת העתיקה 

 במצרים העתיקה 
כשלושת אלפים שנה ומעלה לפני הספירה, במצרים גומא הפפירוס היה נפוץ מאוד לאורך הנילוס. לצמח היו שימושים רבים שכללו הכנת נייר הפפירוס ששימש לכתיבה וכן סלים, מחצלות וסירות. בתקופה זו הגומא צמח לאורך הנילוס. עם השנים, וככל הנראה בשל שימוש יתר השבחה של קרקעות לאורך הנילוס לצורכי חקלאות, הצמח נעלם באזור זה

 במקרא ובתקופת חז"ל 
במקרא נזכר הגומא בתיאור תיבת משה. בתקופת התלמוד הרבו להשתמש בגומא ליצירת חפצי יום יום: לצורכי קישורים כגון לקשירת מקידה (קערה), לעשיית תלאי לנפה וכברה, לתלות קישואין ודלועין על פתחי חנויות, למתיחת זמורה מאילן לאילן, לסימון הבכורים ואפילו "כהן שלקה באצבעו כורך עליה גמי במקדש". בספרות התלמודית מדובר בעיקר על תעשיית סלים כגון "כלי בית הבד ושל גת והעקל" שהיו עשויים, "חוטים של גמי" וכן על "כלי פפיר" בכלל, שהיו באים בהקבלה ל"כלי נצרים".

במשנה ובספרות התלמודית נקרא הגומא בשם "גמי" ולפעמים גם בשם "פפייר" (פפירוס).

מהספרות של העת ההיא נראה שהצמח היה מצוי בשפע : בשל התפשטותו הרחבה והיקפו הרב של הגומא בעמק החולה כינו התושבים את חבל הארץ מצפון לים-סבכי (ימת החולה), בשם "אל-ע'אבה" (היער) כלומר "יער הקנים", שם המוכח כבר מתוך ספרו של הגאוגרף הערבי מוקדסי, מסוף המאה ה-11 לספירה. הכינוי "יער" לגבי שטחי קנה, גומא וסוף היה מקובל בארץ ישראל עוד בימי האבות הקדומים כפי שאפשר ללמוד מתרגום אונקלוס לשמות ב', ה', הגורס תחת "ובתוך הסוף" – "בגו יערא" (תרגום יהונתן גורס שם "בנו גומיא" וכן הוא מתרגם, בישעיהו י"ט, ו' תחת "קנה וסוף" – "קני וגומא").

 בתקופה ההלניסטית והרומית 
תאופרסטוס מדבר על "חבלי אוניות, העשויים מן הפפירוס הסורי", וייתכן כי הוא מתכוון גם לגומא של עמק-החולה (עד אמצע המאה ה-2 לפנה"ס אז הוקמה המדינה החשמונאית, ארץ יהודה הייתה כלולה ב"חילת סוריה").

 שימושם רב תקופתיים 
מן הגומא ייצרו לאורך הדורות כלי בית, סלים, נעליים, כובעים, בגדים, מפרשים ואף סירות קטנות. בחלק מהתרבויות שימש גם כמזון (מיני גומא אכילים), או כצמח נוי. בשל גידולו המהיר והביומסה הגבוהה שלו, נחשב הגומא מתאים לייצור נייר ולשימוש כדלק ביומסה – אם כי לרוב המינים אין כיום ערך כלכלי משמעותי.

 הגומא ושימושו בארץ בתקופת מלחמת העולם השנייה ובשנות החמישים של המאה העשרים 
שמאל|ממוזער|250px|פריחת הגומא
לרגל צמצום היבוא של מצרכים שונים לארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה התאחדו חמישה ממשקי הקיבוץ המאוחד, השוכנים בקרבת הביצות: איילת-השחר, חולתה, נעמה, כפר גלעדי, ודפנה והניחו את היסוד ל"חברת הגומא". בעזרת האוניברסיטה העברית בירושלים ניסתה החברה להפיק מן הגומא תחליפים לצלולוזה, נייר, קרטון, דיקט לארגזים, חומר-בניה וחומרי בידוד שונים. עד מהרה הצטרפו ל"חברת הגומא" הקיבוצים מחניים, כפר סאלד ומנרה.

באותה תקופה הגיעה משפחת עולים מצ'כוסלובקיה ופתחה בתעשיית מחצלאות-נוי לקישוט חדרים ורהיטים, בתעשיית נרתיקים לנשים, סלים, קופסאות, תיקים, כריכיות לספרים וכדומה. בהמשך, המפעל התרחב, נחתם חוזה שותפות עם מועצת פועלי צפת והמפעל העסיק כמה עשרות מבני הנוער העובד בצפת.

בנוסף הוקם מפעל הקשור בניצול הגומא בחולה, הוא מפעל הכובעים הטרופיים "טרופיקה", שייצר כובעים רבים כולל יצוא כובעים למשטרת עבר הירדן.

יבול הגומא בעמק החולה לפני ייבוש הביצות, נאמד ב-1–1.5 טון בממוצע לדונם, ובשני קצירים לשנה ב-2–3 טון לדונם. אפשר היה להגיע ליבול של כמה עשרות אלפים טון בשנה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:גמאיים