במול

במוזיקה, בֵּמוֹל (מצרפתית: bémol; בעברית: נָחֵת) הוא סימן היתק המורה על הנמכת הצליל הבא אחריו בחצי טון עד לסוף התיבה, והוא מסומן ב-♭ (הדומה לאות הלועזית הקטנה b), משמאל לתו. באוקטבה תקנית דו במול זהה דיאטונית לסי, ופה במול זהה דיאטונית למי. קיים גם סימן במול כפול הנראה כך: 𝄫 והוא מנמיך תו נתון בטון שלם. בתיווי מוזיקלי במאה העשרים ישנן גם סימני במול מיוחדים המורים על הנמכת צליל ברבע טון או בשלושת רבעי הטון. 

תו היוניקוד '♭' (266D הקסדצימלי) עשוי להציג את סימן הבמול במחשבים מסוימים.

סדר הבמולים בסולם הוא קבוע, על פי מעגל הקווינטות והוא: סי במול, מי במול, לה במול, רה במול, סול במול, דו במול, פה במול.
ממוזער|283x283 פיקסלים|סמל האצולה של אורלנדו לאסוס
המלה "במול" מקורה באיטלקית: bemolle שפירושו "(האות)b-רך". מקורה של משמעות המונח היא במוזיקה עתיקה, בה נהגו להנמיך את הצליל סי במודוסים מסוימים. באותה עת, ערך ההנמכה של הבמול היה קטן מחצי טון, כך שאותה הנמכה הייתה למעשה קטנה, ושנתה בעיקר את החריפות שיצר הצליל סי עם צלילים מסוימים (פה, ודו, למשל), והקנתה לו גוון רך יותר, ומכאן מקור השם.

שימושים נוספים בתרבות
הסימן במול מופיע בסמל האצולה של המלחין הרנסאנסי אורלנדו די לאסו.

 ראו גם 
 דיאז
 בֶּקַר (סימן היתק)

קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סימנים מוזיקליים