הקרב בג'נין (2002)

הקרב בג'נין התרחש בעיצומו של מבצע חומת מגן (אפריל 2002) למיגור הטרור הפלסטיני, אחרי חודש מרץ השחור, ששיאו הפיגוע במלון פארק ב-27 במרץ 2002. הקרב במחנה הפליטים ג'נין היה אחד הקרבות הקשים במבצע ומשך אליו את תשומת הלב התקשורתית עקב ההרס הרב, נפילתם של 13 חיילי מילואים במארב ביום אחד, וההאשמות של הפלסטינים (שהופרכו בסופו של דבר) על טבח שהתרחש במחנה. בקרב נהרגו 23 חיילים ישראלים ובין 52 ל-56 פלסטינים, רובם מחבלים חמושים.
ממוזער|303x303 פיקסלים|פעילות מבצעית של חיילי צה"ל בג'נין

 הקרב 
במהלך מבצע חומת מגן נכנסו כוחות צה"ל לג'נין, שכם, רמאללה, בית לחם, קלקיליה וטולכרם וביצעו לחימה מבית לבית על מנת לעצור מבוקשים, לחשוף מצבורי נשק ואמצעי לחימה ולטהר את הערים ומחנות הפליטים מתשתיות הטרור שלהם. הקרב הקשה ביותר במבצע חומת מגן נערך במחנה הפליטים ג'נין הסמוך לעיר ג'נין.

 ההכנות הפלסטיניות לקרב 
הפלסטינים, בראשות מחמוד טואלבה, מפקד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בצפון השומרון, התכוננו לקרב היטב. חלק ניכר מאוכלוסיית מחנה הפליטים, לרבות נשים וילדים, התגייסו להכנת מטעני נפץ והטמנתם ברחבי המחנה. הם מלכדו את המחנה במטענים ומלכודות נפץ והכינו מארבים בסמטאות הצרות של ג'נין. את המטענים הם סידרו בשלושה קווי הגנה היקפים, בנוסף למלכודים בתוך הבתים, בהתבסס על ההנחה שישראל תשלח חיילים להילחם מבית לבית ולסרוק אחר המבוקשים.

החמושים הפלסטינים מכל הארגונים, התארגנו היטב ותיאמו ביניהם את הפעולות. הכוח הפלסטיני במחנה היה מאומן ומאורגן היטב, ודאג לארגן תצפיות, מודיעין קרבי, קשר, מחסני תחמושת ומזון ותוכנית הגנה משותפת לכל הארגונים, שבוצעה בתיאום משותף ביניהם. החמושים הפלסטינים לא פעלו כעצמאיים אלא מילאו הוראות טקטיות שתוכננה על ידי ההנהגה בג'נין. ואכן, הפלסטינים הרבו להפעיל צלפים, מארבים ומלכודות נפץ נגד החיילים הישראלים.

חלק חשוב מהמערך הפלסטיני היה ניצול האוכלוסייה האזרחית כחלק ממערך הגנה, הן כמסייעים לחמושים, הן כעורף לוגיסטי ומודיעיני, והן כמגן אנושי. תושבי מחנה הפליטים, ששימשו מעין "עורף אסטרטגי" מקומי, העניקו למחבלים סיוע לוגיסטי חיוני (מזון, מחסה, אפשרות מעבר בטוח ממקום למקום), מידע על תנועת הכוחות הישראליים ומעל לכל את ההסוואה האזרחית שעליה הסתמכו הלוחמים, אשר השתמשו גם בנשים ובילדים לא רק כתומכי לחימה אלא גם כלוחמים.

ההסתמכות על האוכלוסייה האזרחית כמגן אנושי והשימוש בילדים לצורכי קרב הן פעולות אסורות לפי דיני המלחמה הבין-לאומיים (לרבות אמנת ז'נבה) ואף מהוות פשעי מלחמה. הפלסטינים היו מודעים לכך שכתוצאה מנוכחות אזרחים, צה"ל יימנע משימוש בנשק כבד והפגזה ארטילרית או הפצצה מהאוויר של המחנה, וזאת כדי להימנע מנפגעים אזרחים רבים, בהתאם לקוד האתי המקובל בקרב צבאות המערב והמדינות הדמוקרטיות.

 תחילת הקרב 
כיבוש ג'נין הוטל על חטיבה 5 (חטיבת חי"ר במילואים), מתוגברת בגדוד 51 הסדיר של חטיבת גולני, יחידות טנקים במילואים (גדוד 398 ו-452) מחטיבה 656 (עוצבת בני רשף) ושייטת 13. עם התמשכות המשימה הצטרפו לחטיבה כוחות נוספים ביניהם יהל"ם ויחידת הצמ"ה של אוגדה 340 וכן גדוד 932 מחטיבת הנח"ל ויחידת דובדבן.

כוחות צה"ל נכנסו לג'נין ב-2 באפריל וביצעו לחימה מבית לבית, תוך סיוע של מסוקי קרב, טנקים ודחפורי D9 משוריינים שניקו מטענים ופתחו דלתות ממולכדות. שר הביטחון בנימין בן אליעזר בחר בשיטה זו, מאחר שלא רצה לגרום לאבדות פלסטיניות אזרחיות רבות כתוצאה מהפגזה והפצצה של המחנה.

ההתקדמות של כוחות צה"ל במחנה הייתה איטית ולוותה באבדות לא מעטות. אחת הסיבות להתקדמות האיטית הייתה הצורך לנטרל את מטעני החבלה שפיזרו הפלסטינים. חלק ניכר מהמטענים הופעלו על ידי תיל ממעיד, שהלוחמים נטרלו על ידי חיתוך. מטענים גדולים יותר פוצצו על ידי הדחפורים. עדות לכמות הרבה של המטענים אפשר למצוא בדו"ח של קצין הנדסה קרבית שרשם 124 פיצוצים שונים שספג דחפור D9 משוריין שנסע לאורך  ברחוב הראשי של העיר (לפני הכניסה למחנה הפליטים) כדי לפוצץ מטענים.

בביתו של מחמוד טואלבה, למשל, הוכן מארב ללוחמי צה"ל. הבית מולכד, ונגד החיילים שנשלחו לסרוק את הבית הופעלו מטעני חבלה ונורתה אש כבדה מצד החמושים הפלסטינים, בין היתר מפתחים שנפרצו בקירות קודם לכן ובעת הקרב. ילדים פלסטינים השתתפו בקרב באופן פעיל.

 המארב הקטלני 
ביום השביעי של הפעולה, ב-9 באפריל, מחלקת לוחמי חי"ר במילואים מגדוד נחשון בפיקוד מפקד הפלוגה המסייעת רב-סרן עודד גולומב, נתקלה במארב שכלל לוחמים פלסטינים ובתים ממולכדים. הכוח נכנס לתוך חצר של בניין, שבדיעבד, בשלב התחקירים, זכתה לכינוי "האמבטיה", ושם ניסה לפרוץ באמצעות לבנת חבלה דלת של מבנה. הכוח התעכב בעת הצבת והשמשת המטען שהוצב על ידי קשר המ"פ. אחרי מספר דקות, בשעה 5:45 לערך, הופעלו לעברו מספר מטענים ונפתחה אש צולבת של המחבלים מהקומות הגבוהות של הבניינים שסביב החצר. שתיים ממחלקות הפלוגה שהיו בקרב התקדמות בבתים שממזרח ומצפון לחצר נעו לעבר כוח המ"פ והמ"מ דרור בר, ולחמו במחבלים שבבתים סביב בעזרת אש מקלעים, נשק קל ורימוני יד. מחלקה נוספת סייעה במאמץ פינוי הפצועים. בעת ניסיונות החילוץ זוהו מספר מחבלים גוררים גופה ובוצע לעברם ירי שפגע בהם והרגם. במהלך הקרב וניסיונות החילוץ של הפצועים וההרוגים נפלו 13 חיילים מהגדוד. מספר חיילים, שחירפו את נפשם בניסיון לחלץ את הפצועים ואת גופות ההרוגים, זכו מאוחר יותר לצל"ש על הגבורה שהפגינו, ועל כך שמיאנו להפקיר את חבריהם, גם במחיר חייהם הם. שלוש מגופות החיילים נלקחו על ידי הפלסטינים והוסתרו בבית הסמוך ל"אמבטיה" מכיוון מערב. כוח משייטת 13 בפיקוד רם רוטברג, שהונחה על ידי הרמטכ"ל מופז, פרץ לבית וחילץ את גופות החטופים.

דבר המארב לא הותר לפרסום בהתחלה ובמהלך אותו יום נפוצו שמועות על אסון צבאי גדול שקרה, כולל שמועות על הפלת מסוק ובו הרמטכ"ל ושר הביטחון. רק מאוחר יותר הותר לפרסם דבר נפילתם של 13 חיילים בג'נין. היה זה יום הקרב הקטלני ביותר של צה"ל מאז מלחמת לבנון הראשונה ב-1982.

 הכרעת הקרב 
ממוזער|301x301 פיקסלים|חיילי צה"ל בפעילות מבצעית בג'נין
ממוזער|302x302 פיקסלים|טנק מרכבה סימן 2 ברחובות ג'נין במבצע חומת מגן 
ממוזער|300px|דחפור D9N משוריין הורס מבנה ששימש לטרור במהלך הקרב בג'נין 2002, מבצע חומת מגן. הדחפורים המשוריינים הכריעו את הקרב בג'נין לטובת צה"ל.

המאמץ להכריע את המחבלים שהתרכזו במרכז מחנה הפליטים הביא לאבדות רבות בקרב הפלסטינים, ולהרס רב במחנה הפליטים ג'נין, לאחר שהוחלט להרוס כל בית שבו יש חשש להסתתרות מחבלים. נוהל הריסת הבית כלל כריזת אזהרה לפינוי הבניין ומתן הזדמנות למבוקשים להסגיר עצמם לפני שהדחפור החל לטלטל את הבית עם ה"סכין" שלו. טקטיקה זו גרמה לעשרות מחבלים (כולל בכירים) להסגיר את עצמם לכוחות צה"ל, ביניהם ת'אבת מרדאווי ועלי ספורי. במהלך הפעולה נהרג מחמוד טואלבה, בכיר הג'יהאד האסלאמי ומפקד המחבלים במחנה, אחרי שדחפור D9 משוריין מוטט עליו קיר.

ב־10–11 באפריל החלה הלחימה לדעוך עקב ההפעלה המסיבית של הדחפורים. כתריסר דחפורי D9 משוריינים נכנסו לפעולה, והחלו להרוס בניינים ממולכדים ולתקוף כל בית שבוצע ממנו ירי. שיא ההרס נגרם בשכונת חאוואשין, שנהרסה ושוטחה כליל באמצעות הדחפורים המשוריינים, בעקבות הערכות ששם מצויים רוב המחבלים ורוב מלכודות הנפץ שהכינו הפלסטינים. בישראל העריכו כי נהרסו כ־80 בתים בשטח שגודלו כעשרה דונם, אך ארגוני זכויות אדם טענו שישראל הרסה 140–170 בתים לחלוטין וגרמה נזק חלקי למספר רב יותר של מבנים, ושתוך הריסת הבתים פגעו גם באזרחים לא חמושים רבים. עדות לחלק זה בקרב ניתנה בריאיון עיתונאי של מפעיל הדחפור משה ניסים ("דובי כורדי"):

מפעילי הדחפורים עצמם אמרו שנהגו באיפוק ושהשתדלו למזער את הנזק שהם גורמים תוך כדי הלחימה. הם זכו לשבחים רבים מצד שאר הכוחות הלוחמים במחנה, כולל מלוחמי שייטת 13:

בעקבות כניעתם של מחבלים רבים, וחוסר יכולתם לפגוע בדחפורי צה"ל ולעוצרם – לרבות באמצעות מטעני גחון ורקטות RPG (נ"ט) – התייעצו מנהיגי המחבלים בג'נין עם חזבאללה, מנהיגים פוליטיים של ערביי ישראל ומנהיגים ערבים אחרים והחליטו להפסיק את הלחימה ולהיכנע ב־12 באפריל. בכך הסתיים הקרב בניצחון ישראלי. במסמך פלסטיני שמתעד את הקרב בג'נין ותורגם מערבית לעברית על ידי מרכז המידע למודיעין ולטרור נכתב:

על ההחלטה להיכנע סיפר ת'אבת מרדאווי, סגנו של מנהיג המחבלים במחנה מחמוד טואלבה. מרדאווי נכנע ונעצר, ולאחר מכן התראיין מהכלא ל-CNN:

ההיסטוריון הצבאי ד"ר יגיל הנקין סיכם את הכרעת הקרב:

 אבדות 

בקרב נהרגו 23 לוחמי צה"ל ונפצעו כ-57 חיילים (שניים באורח קשה, 12 באורח בינוני והשאר באורח קל). 13 מההרוגים נהרגו במארב הקטלני ב-9 באפריל.

על פי צה"ל היו בקרב הפלסטינים 52 הרוגים, מהם 34 חמושים שהשתתפו באופן פעיל בלחימה במחנה הפליטים, שלושה ילדים וארבע נשים. חלק מהגופות שמצא צה"ל היו ממולכדות במטען חבלה. לפי ארגון משמר זכויות האדם (HRW) נהרגו לפחות 52 פלסטינים, מהם לפחות 27 חמושים (המינוח המקורי: militants) ו-22 אזרחים.

במהלך הקרב נהרסו בתים רבים ונגרם נזק קשה לתשתיות, במיוחד במרכז מחנה הפליטים ג'נין במקום שבו התבצרו המחבלים. חלק גדול מהנזק נגרם על ידי הדחפורים המשוריינים שהרסו בתים, פתחו צירים וניקו מטעני חבלה, אך חלק לא מבוטל מהנזק נגרם עקב מלכודות הנפץ ומטעני החבלה הרבים ששתלו הפלסטינים ברחבי המחנה.

 בעקבות הקרב 
 הטענות על הטבח בג'נין 
ממוזער|301x301 פיקסלים|פינוי חייל פצוע על ידי כוחות צה"ל בקרב בג'נין
בכירים ברשות הפלסטינית האשימו את ישראל בטבח עוד ב-6 באפריל, כאשר נביל שעת נשא נאום בוועידת הליגה הערבית והשווה את פעולות ישראל בג'נין ל"טבח של מאות פלסטינים ב-1982". למחרת, חזר סאיב עריקאת על האשמות אלה בוושינגטון פוסט וציין במפורש את המילה "טבח".

סגירתו המוחלטת של המחנה בפני התקשורת במהלך המבצע ואחריו גרמה להפצת שמועות על טבח בתושבי מחנה הפליטים. פלסטינים אף נקבו במספרים של כ־500 עד 3,000 הרוגים. שר ההסברה הפלסטיני, יאסר עבד רבו אף האשים שישראל חופרת קברי אחים ל-900 פלסטינים שרצחה בג'נין. נציגים פלסטינים הפיצו את האשמת הטבח ודרשו התערבות בין-לאומית. בתחילה, התקשורת העולמית דיווחה על הטבח בג'נין ללא פקפוק בהאשמות הפלסטיניות, דבר שגרם לעלייה חדה בהתקפות האנטישמיות נגד יהודים באירופה – בייחוד בצרפת, אנגליה ובלגיה. ממשלת ישראל טענה שלא היה טבח ושהסיפור הוא "עלילת דם" שנועדה להסית נגד ישראל.ממוזער|333x333 פיקסלים|בצילום, צללית חייל קרבי על רקע תימרות עשן, ערב יציאת כוחות צה"ל מג'נין, בתום מבצע צה"ל לביעור הטרור ברשות הפלסטינית.

 ועדות חקירה של האו"ם ודו"חות ארגוני זכויות האדם 
ועדת חקירה של האו"ם שהוקמה בעקבות החלטה 1405 של מועצת הביטחון קבעה שלא היה טבח ושמספר ההרוגים עומד על 56. ועדות חקירה של ארגוני זכויות אדם כגון אמנסטי ו־Human Rights Watch קבעו גם כן כי לא התבצע טבח בג'נין והורידו את מספר ההרוגים ל־56, מתוכם 27 חמושים. צה"ל דיווח שמצא רק 46 גופות, מתוכן חמש היו ממולכדות. לטענת צה"ל – הרוב המוחלט של ההרוגים היו מחבלים חמושים. אף על פי שארגוני זכויות האדם ניקו את ישראל מאשמת הטבח, הם מתחו ביקורת קשה על "שימוש מופרז ולא מידתי בכוח", בייחוד על ההפעלה הנרחבת של הדחפורים והריסת כל שכונת חאוואשין. בנוסף, טענו כי "הופרו זכויות-אדם באורח יסודי", בין היתר על ידי "שימוש במגינים אנושיים", נמנע סיוע רפואי מנפגעי המחנה, בוצעו מעצרים המוניים, ונהרס רכוש אזרחי רב.

למעלה מעשרה מחיילי צה"ל, בסדיר ובמילואים, נהרגו בפריצה לאזור הממולכד, אף על פי שצה"ל ידע על המילכוד ועל כך שיש חמושים בבתים שיירו מעמדות עדיפות על החיילים, במטרה שלא לפגוע באזרחים, גם כאלו שסייעו ללוחמים. רק לאחר הקרב הקשה ב-9 באפריל ונפילתם של 13 לוחמי מילואים בו, הוחלט על שינוי טקטיקה ולעבור לעבודה עם הדחפורים המשוריינים.

כמו כן, טענו בצה"ל שחלק מההרס נגרם בגלל המטענים וחומרי הנפץ שהניחו הפלסטינים ברחבי המחנה. טענה זו זכתה לחיזוק מחמוש פלסטיני שהתראיין למגזין "טיים".

 ביקורת על התנהלות המבצע 
בישראל נמתחה ביקורת חריפה על ההתנהלות שהובילה למספר קורבנות רב בקרב לוחמי צה"ל (23 הרוגים ו-75 פצועים). חלק מהמשפחות השכולות קראו לשר הביטחון, בנימין בן אליעזר להתפטר והאשימו אותו בהפקרת בניהם, אחרי שאמר שסירב לאשר לצה"ל להפציץ את המחנה מהאוויר מחשש לחיי אזרחים פלסטינים.

ביקורת נמתחה גם על צה"ל עקב רמת המוכנות של יחידות המילואים שהשתתפו בלחימה – גם בציודם החסר והלא מתאים של החיילים וגם במיעוט אימוניהם.

גם על דובר צה"ל נמתחה ביקורת עקב החלטת הצבא לסגור את המחנה לכניסת עיתונאים למשך שבועיים, דבר שפגע קשות בהסברה הישראלית וסייע לפלסטינים להפיץ את ההאשמות השקריות על טבח.

 הפרכת הטענות על טבח 
בעקבות דו"חות החקירה של האו"ם וארגוני זכויות האדם – ששללו את הטענה שבג'נין התרחש טבח – פרסם השבועון "טיים" כתבת תחקיר שהפריכה את ההאשמה הפלסטינית על טבח וקבעה שלא היה טבח במחנה. "טיים" ציין זאת בצורה בהירה שלא משתמעת לשני פנים:

דעה זו הפכה לשלטת בקהילה הבין-לאומית והטענה שבג'נין התרחש טבח נותרה נפוצה בעיקר בקרב פלסטינים, בעולם הערבי ובחוגי שמאל פרו-פלסטיניים.

אחרי הקרב בג'נין תיעד מזל"ט של צה"ל סצנה שבה נראו פלסטינים סוחבים על אלונקה אדם שאותו הפילו מהאלונקה והוא קם על רגליו וטיפס שוב על האלונקה.
לטענת צה"ל, צילומים אלה מתעדים הלוויה מבוימת ומוכיחים שהפלסטינים ניסו לבדות ראיות לשם עלילת הטבח שלהם.

 ביטויים תרבותיים 
שמאל|ממוזער|250px|האנדרטה "דמעות גבורה" לזכר רס"ל מנשה חבה וחבריו שנפלו במארב בג'נין
שמאל|ממוזער|250px|שמות 13 הנופלים במארב בג'נין – באנדרטת "דמעות גבורה" בכפר סבא.
שמאל|ממוזער|250px|הצל"ש לרס"ל מנשה חבה – באנדרטת "דמעות גבורה" בכפר סבא.
 הסרט "ג'נין ג'נין" 

סרט של מוחמד בכרי, בשם "ג'נין ג'נין", שהציג את הנרטיב הפלסטיני בעניין זה עורר סערה רבה בישראל. בסרט מואשמים (תוך עריכה מגמתית של הדוברים) החיילים הישראלים בביצוע זוועות במחנה (כגון ירי על בית החולים, דריסת פצועים עם נגמ"שים והריגת תינוק במכוון) בנוסף לטבח. החיילים שלחמו בג'נין האשימו את הבמאי בהסתה ובשקרים, ורופא החטיבה, ד"ר דוד צנגן, אף כתב מאמר ובו מנה שבעה שקרים שהופיעו בסרט. בהתחלה, החליטה המועצה לביקורת סרטים לאסור על הקרנת הסרט, אך בעקבות עתירה שהגישו בכרי ופעילי שמאל, ביטל בג"ץ את החלטת המועצה לביקורת סרטים לאסור על הקרנת הסרט. קבוצת חיילי מילואים שנלחמה בג'נין והורים ששכלו את בניהם בקרב, הגישה תביעת דיבה נגד יוצר הסרט. בית המשפט פסק כי הסרט אומנם שקרי ומהווה דיבה על החיילים, אך מאחר שהוא מוציא את לשון הרע על ציבור ולא על אדם פרטי, התביעה לא נתקבלה. בינואר 2021 אסר בית המשפט המחוזי מרכז את הקרנת הסרט המכפיש את חיילי צה"ל וחייב את יוצרו מוחמד בכרי בתשלום פיצויים בסך 175,000 ש"ח לסא"ל במיל' ניסים מגנאג'יו ועוד 50,000 ש"ח הוצאות משפט.

כתגובה לסרט זה הפיק הבמאי הצרפתי פייר רחוב את הסרט "הדרך לג'נין". הסרט מראיין פלסטינים בנושא הקרב בג'נין ומביך אותם כשהוא מפריך את השקרים שלהם. הוא מתעד אותם מביימים ובודים סיפורים על פצועים ופשעי מלחמה תוך שהוא מתחזה לכתב חדשות צרפתי אוהד, המוכן לכאורה לקחת חלק בתרמית שלהם.

 הסרט "הילדים של ארנה" 

סרטו של ג'וליאנו מר, מתאר תיאטרון לילדים שהפעילו אימו, ארנה מר חמיס, בשנות ה-90 במחנה הפליטים בג'נין, וגורלם של הילדים במהלך האינתיפאדה השנייה. ג'וליאנו מר חוזר למחנה הפליטים בשנת 2002 לאחר פלישת צה"ל למחנה, ושומע עדויות מילדי התיאטרון על הלחימה כנגד החיילים בתוך המחנה. בנוסף, במהלך שהותו במחנה באותה התקופה, ניתן לראות את לחימת הפלסטינים נגד כוחות צה"ל שנמצאים בעיר, כולל ירי על נגמשים וטנקים. בסרט עלא מתייחס לטענות בדבר הטבח שבוצע במחנה, אך הוא שולל אותן וגאה לספר על הלחימה העיקשת נגד חיילי צה"ל. מר נרצח בג'נין שבשטח הרשות הפלסטינית ב-4 באפריל 2011. רעול פנים חמוש ירה בו חמש פעמים בעת שישב ברכבו בשכונת מגוריו.

 מלחמה - אופרת רוק 
בשנת 2007 עלתה על במת תיאטרון צוותא אופרת הרוק "מלחמה – אופרת רוק" מאת קובי ויטמן, אחד מלוחמי המילואים שהשתתפו בקרב, המספרת את חוויית החיילים הפשוטים המגויסים בצו 8 לקרב.

 צל"שים שהוענקו לחיילי צה"ל ויחידותיו 
בין החיילים שקיבלו צל"ש בג'נין היו:
 סא"ל אופק בוכריס, מפקד גדוד 51 של חטיבת גולני (צל"ש רמטכ"ל)
 סרן קובי אזולאי, גדוד נחשון (צל"ש אלוף)
 רס"ל מנשה חבה, גדוד נחשון (צל"ש אלוף)
 סמל (מיל.) שניאור אלפסי, גדוד נחשון (צל"ש אלוף)
 סמל רון מרגלית, מסייעת גדוד גרניט חטיבת הנח"ל (צל"ש אלוף)
 סרן רן ורדי, מסייעת גדוד גרניט חטיבת הנח"ל (צל"ש אלוף)
 סמל שמואל וייס, גדוד 51 (צל"ש מפקד אוגדה)

בין היחידות שקיבלו צל"ש אלוף מאלוף הפיקוד יצחק איתן:
 הפלוגה המסייעת של גדוד נחשון
 יחידה הצמ"ה של גדוד ההנדסה של אוגדה 340
 סיירת צנחנים
 סיירת נח"ל
 גדוד 932 מחטיבת הנח"ל (צל"ש הרמטכ"ל)
(רשימה מפורטת יותר, מעריב)

הנצחה
ב-2004 נחנכה בכפר סבא אנדרטה בשם "דמעות גבורה", לזכר רס"ל מנשה חבה ו-12 חבריו שנפלו במארב המחבלים בג'נין במבצע "חומת מגן".
ב-2013 הוכנס ספר תורה לבית הכנסת העתיק בסוסיא לזכר 13 חיילי גדוד המילואים 7020 שנפלו בקרב.

 לקריאה נוספת 
 משה יעלון, דרך ארוכה קצרה פרק י'
 Ramzy Baroud (ed.), Searching Jenin: Eyewitness accounts of the Israeli Invasion 2002, Cune Press, Seattle, 2003
 עופר סגל-עז-כאריאל, "חומת מגן" שלי, משרד הביטחון – ההוצאה לאור.
 עמוס הראל, אבי יששכרוף, "המלחמה השביעית", תל אביב: ידיעות ספרים, 2004.


 הקרב במחנה ג'נין: מהפסד למיתוס; לידתו מחדש של מחנה ג'נין - אורי זינגר \ אתר מחלקת היסטוריה

 קישורים חיצוניים 

 הודעות רשמיות והצהרות לעיתונות 
 ארכיון הודעות משרד החוץ בנוגע למבצע חומת מגן
 רשימת 14 החללים שנפלו בג'נין ב-9 באפריל, אתר משרד ראש הממשלה
 דו"ח האו"ם על ג'נין, אתר האו"ם
 צילום אווירי של אזור הקרב, אתר משרד החוץ

 כתבות ומאמרים על הקרב 


  כתבה של המגזין "טיים" על הקרב בג'נין: Untangling Jenin's Tale, מאת מאט ריס, טיים מגזין, 13 במאי 2002.

 קוסובו, סומליה, ג'נין: ניתוח השוואתי, מאמר בעברית מאת יגאל הנקין, מגזין "תכלת".
 לוחמה בשטח בנוי והלקח של ג'נין, מאמר באנגלית מאת יגאל הנקין, מגזין "תכלת".

 ריאיון עם תאבת מרדאווי - מחבל שנלחם בג'נין, רשת CNN ב-23 באפריל 2002.
 הקרב במחנה הפליטים ג'נין - נקודת המבט הפלסטינית, באתר המרכז למורשת המודיעין.

 7 שנים אחרי - תמונות הקרב הקשה בג'נין נחשפות – סרט וידאו על המארב הקטלני בג'נין, נענע 10.
 אופק בוכריס, פיקוד ומנהיגות במבצע "חומת מגן", מערכות, גיליון 388,  אפריל 2003.
 .


 .



 דיווחים בזמן אמת 
הערה: חשוב לשים לב לתאריך שבו פורסמה כל ידיעה.
 דיווחי ynet על הקרב בג'נין באפריל 2002:

 דיווחי מעריב על הקרב בג'נין באפריל 2002:


 יומן מלחמה של חב"דניק שנלחם בג'נין: חלק ראשון, חלק שני. 
 דיווחי ה-BBC על הקרב בג'נין באפריל 2002:
 ראיות לטבח בג'נין גדלות, 18 באפריל
 מומחים שוקלים דעתם בדבר הטבח בג'נין, 29 באפריל
 "אין טבח", אומרים ארגוני זכויות אדם, 3 במאי
 האו"ם מגנה את ישראל על ג'נין, 8 במאי

 שונות 
 ג'נין בירת המתאבדים, באתר המרכז למורשת המודיעין
 רשימת פיגועי התאבדות שיצאו מג'נין, אתר משרד החוץ


 הערות שוליים 

ג'נין, קרב
קרב בג'נין
ג'נין
קטגוריה:חטיבה 5: קרבות ומבצעים
קטגוריה:ג'נין: קרבות

fr:Bataille de Jénine