אינדיאנה פייסרס

אינדיאנה פייסרס (אנגלית: Indiana Pacers) היא קבוצת כדורסל מהעיר אינדיאנפוליס שבאינדיאנה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית המרכזי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם גיינברידג' פילדהאוס.

אינדיאנה פייסרס נוסדה בשנת 1967 כחברה בליגת ה-ABA, בה היא זכתה בשלוש אליפויות. בשנת 1976 עברה לשחק בליגת ה-NBA. הפייסרס העפילו לגמר ה-NBA פעמיים, ומעולם לא זכו באליפות.

היסטוריה
1967–1976: שושלת ה-ABA
בתחילת שנת 1967, קבוצה של שישה משקיעים (ביניהם עורך הדין ריצ'רד טינקהם, ג'ון ד'בו, צ'אק ד'בו, סוכן הספורט צ'אק בארנס ובוב קולינס) אספו את חסכונותיהם כדי לרכוש מועדון בליגת ה-ABA.

במשך שבע השנים הראשונות, שיחק המועדון באינדיאנפוליס סטייט פיירגראונד קולסאום, שעתה נקרא פפסי קולסאום. בשנת 1974 עבר המועדון לאולם המפואר מרקט סקוור ארנה בעיר התחתית באינדיאנפוליס, שם שיחקה הקבוצה את משחקיה הביתיים במשך 25 שנה.

בשלב מוקדם בעונתם השנייה של הפייסרס הפך מאמנה הבולט של אינדיאנה הוזרס, בוב לאונרד, למאמן הראשי, והחליף את לארי סטברמן. הקבוצה נעזרה בכמה שחקנים משפיעים: מל דניאלס, ג'ורג' מקגיניס, בוב נטוליקי, ריק מאונט ורוג'ר בראון. הפייסרס הפכו לקבוצה המצליחה ביותר בתולדות ליגת ה-ABA, כשזכו בשלוש אליפויות בארבע שנים. בסך הכל הופיעו הפייסרס בחמש סדרות גמר ליגת ה-ABA במשך תשע שנות קיומה של הליגה, הישג אליו לא הגיע אף אחד ממועדוני הליגה האחרים.

1976–1987: המאבקים בשנות ה-NBA הראשונות
שמאל|ממוזער|200px|מל דניאלס, כוכב הקבוצה בין השנים 1968–1974
הפייסרס היו אחד מארבעת המועדונים שהצטרפו לליגת ה-NBA במיזוג ה-ABA וה-NBA בשנת 1976. בעונת 1976/1977 הצטרפו אל הפייסרס במהלך זה המועדונים ניו יורק נטס, דנוור נאגטס וסן אנטוניו ספרס מליגת ה-ABA. מבחינה כלכלית היו הפייסרס בעמדה הנחותה ביותר מבין ארבעת המועדונים החדשים פליטי ה-ABA. הם אף היו חלשים כלכלית מקבוצת ה-ABA האחרונה שנותרה מחוץ למיזוג, קנטקי קולונלס.

הצרות הכלכליות של הפייסרס החלו עוד בתקופת ימי הזוהר של המועדון בליגת ה-ABA. כבר בשלב זה, בעונה האחרונה של הליגה, הם החלו למכור כמה מכוכביהם. בנוסף, הם נפגעו כלכלית עקב המחיר הגבוה שאותו נאלצו לשלם כדי להצטרף ל-NBA. הליגה דרשה סכום של 3.2 מיליון דולר כדמי כניסה מכל אחד ממועדוני ליגת ה-ABA לשעבר. כיוון שליגת ה-NBA הסכימה לקבל רק קבוצות ליגת ABA במהלך מיזוג ליגות ה-NBA-ABA, הפייסרס ושלושת המועדונים האחרים ששרדו נאלצו לפצות כלכלית את שני המועדונים הפעילים האחרונים מליגת ה-ABA שלא נטלו חלק בתהליך המיזוג. ממועדוני ה-NBA החדשים נמנעו גם תמלוגי הטלוויזיה למשך ארבע העונות הראשונות. הקבוצה קיבלה תרומה של 100,000 דולר מקבוצה של אנשי עסקים מקומיים כדי להמשיך את קיומו של המועדון לאורך חודש יוני 1977. המועדון הודיע כי אם היקף מכירות הכרטיסים לא יגיע ל-8,000 עד לסוף חודש יולי 1977, המועדון ימכר לבעלים שעלול להוציא אותו מהעיר. רשת הטלוויזיה WTTV, שהייתה תחנת הדגל בשידור משחקיה של אינדיאנה פייסרס באותו הזמן, ערכה משדר התרמה בליל ה-7 ביולי 1977, ולאורך יום המחרת, 10 דקות לפני שהמשדר היה אמור לרדת מהאוויר, הוכרז כי המועדון הצליח להגיע לכמות של 8,000 כרטיסים. עקב עזרת תחנת הטלוויזיה עלה ממוצע הצופים של הפייסרס ל-7,615 במהלך עונת 1976/1977, ול-10,982 במהלך עונת 1977/1978.

הפייסרס סיימו את עונת הפתיחה שלהם בליגת ה-NBA עם מאזן של 36:46. כוכבי הקבוצה בילי נייט ודון ביוז ייצגו את המועדון במשחק האולסטאר. למרות זאת, עונה זו הייתה אחת מנקודות האור הבודדות במהלך 13 העונות הראשונות של המועדון בליגה. במהלך תקופה זו הצליח המועדון לסיים רק שלוש עונות במאזן חיובי, והיו לו שתי הופעות בלבד בפלייאוף.

בעשור הבא המועדון גילה חוסר עקביות מתמשכת ביכולתו ובהישגיו, וזאת לאחר שהעבירו את נייט ובוס לפני תחילתה של עונת 1977/1978. המועדון רכש את אדריאן דאנטלי בתמורה לנייט, אך דאנטלי (שהשיג ממוצע של כמעט 27 נקודות למשחק) הוחלף בחודש דצמבר, בעוד הקלע המוביל השני של הפייסרס, ג'ון ויליאמסון, הועבר בחודש ינואר.

בשנותיו הראשונות של המועדון בליגת ה-NBA התברר כי עשה טעויות גדולות בשניים מהטריידים שמתוארים כ"חד-צדדיים" בהיסטוריה של הליגה. בשנת 1980 הפייסרס העבירו את אלכס אינגליש לדנוור נאגטס וקיבלו בתמורה את כוכב ה-ABA לשעבר ג'ורג' מקגיניס. מקגיניס היה הרבה מעבר לשיאו, ותרם תרומה שולית במהלך שתי שנות חזרתו לקבוצה. לעומת זאת אינגליש הפך לאחד מהקלעים הגדולים ביותר בתולדות ליגת ה-NBA. שנה לאחר מכן הם העבירו את בחירת הדראפט שלהם לשנת 1984 לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת הסנטר תום אוונס. אוונס שיחק רק עונה אחת במועדון עם השפעה שולית. טרייד זה נראה הרסני יותר שלוש שנים מאוחר יותר. את עונת 1983/1984, סיימו הפייסרס עם המאזן הגרוע ביותר באזור המזרח, שנתן להם את זכות הבחירה השנייה בדראפט, בחירה שאותה ניצלו הבלייזרס כדי לבחור את סם בואי, בעוד מייקל ג'ורדן עדיין היה פנוי. כתוצאה מהטרייד בעבור אוונס נותרו הפייסרס כצופים מהצד על אחד מהדראפטים העמוקים ביותר בתולדות ליגת ה-NBA – דראפט שכלל בתוכו כמה מהכוכבים העתידיים של הליגה, בהם האקים אולאג'ואן, סם פרקינס, צ'ארלס בארקלי וג'ון סטוקטון.

בדראפט של שנת 1982 נבחר קלארק קלוג על ידי הפייסרס והראה ניצוצות של הבטחה גדולה, כשהוא מסיים במקום השני בהצבעה על רוקי השנה, אך הפייסרס סיימו את עונת 1982/1983 עם המאזן הגרוע ביותר בתולדותיהם 20:62, וניצחו רק 26 משחקים בעונה שלאחר מכן. לאחר שניצחו 22 משחקים בעונת 1984/1985 ו-26 משחקים בעונת 1985/1986, החליף ג'ק רמזי את ג'ורג' אירווין כמאמן הקבוצה והוליך את המועדון, בעונת 1986/1987, למאזן 41:41 ולהופעת הפלייאוף השנייה בלבד של המועדון כקבוצת NBA. צ'אק פרסון, שכיונויו היה "רובאי" עקב יכולתו הקליעה שלו מטווח רחוק, הוביל את הקבוצה בנקודות בעונת הרוקי שלו וזכה בפרס רוקי השנה. ניצחון הפלייאוף הראשון בהיסטוריית המועדון הושג בסיבוב הראשון במשחק הרביעי בסדרה של הטוב מחמישה משחקים, מול אטלנטה הוקס, אך היה זה ניצחונם היחיד בפלייאוף, כאשר אטלנטה גברה על הפייסרס בחמישה משחקים.

2003-1987: עידן רג'י מילר
שמאל|ממוזער|200px|רג'י מילר (מימין), כוכב הקבוצה בין השנים 1987–2005
רג'י מילר נבחר על ידי הפייסרס בדראפט של שנת 1987, והתחיל את הקריירה שלו כגיבוי לג'ון לונג. אוהדים רבים לא הסכימו עם בחירתו של מילר והעדיפו את כוכבה של קבוצת המכללות אינדיאנה הוייזרס סטיב אלפורד. הפייסרס החמיצו את הפלייאוף של עונת 1987/1988, בחרו את ריק סמיתס בדראפט של שנת 1988 וסבלו בעונת 1988/1989 מיכולת איומה, וכתוצאה, המאמן ג'ק רמזי הודח מתפקידו לאחר פתיחת עונה של 0:7. מל דניאלס וג'ורג' אירווין מילאו את מקומו באופן זמני לפני שדיק ורסצ'ה לקח את הקבוצה, שהייתה אז במאזן של 6:23, למאזן של 28:54 בסיומה של העונה. בחודש פברואר 1989 הצליח המועדון לערוך טרייד שהשתלם בסופו של דבר: הם העבירו את הרב ויליאמס הוותיק לדאלאס מאבריקס תמורת מי שלימים יהפוך לשחקן השישי של העונה, דטלף שרמפף.

לארי בראון הוחתם לעמדת המאמן לעונת 1993/1994, והג'נרל מנג'ר של הפייסרס, דוני וולש, השלים טרייד (שספג בקורות רבות באותו הזמן) בו שלח את דטלף שרמפף לסיאטל סופרסוניקס בתמורה לדריק מקי וג'רלד פאדיו. אך הפייסרס, שהחלו את העונה באופן ממוצע, צברו תאוצה במהלך חודש אפריל, ניצחו בשמונת המשחקים האחרונים לעונה וסיימו במאזן שיא למועדון בליגת ה-NBA, כשניצחו ב-47 משחקים בעונה הסדירה. הפייסרס חלפו בסערה בסיבוב הראשון של הפלייאוף על אורלנדו מג'יק עם שאקיל אוניל, שהעניק למועדון ניצחון ראשון בתולדותיו בסדרת פלייאוף. הפייסרס גרמו להפתעה גדולה כאשר גברו על אטלנטה הוקס, המדורגת ראשונה, בחצי גמר המזרח.

היה זה במהלך סדרת גמר המזרח של שנת 1994 שהפייסרס – ובמיוחד רג'י מילר – הפכו לשם דבר במזרח. כאשר הסדרה הייתה בשוויון 2:2 יצאו הפייסרס למשחק חמישי בניו יורק, מילר הציג את אחד ממשחקיו הרבים שהפכו לאגדה בליגת ה-NBA. כאשר הפייסרס נקלעים לפיגור של 15 נקודות נגד הניקס במהלך הרבע הרביעי, קלע מילר 25 נקודות, כולל חמש שלשות. באופן שזכה לפרסום רב, סימן מילר סימן של חניקה, לעברו של האוהד המפורסם ביותר של הניקס, ספייק לי, כאשר הוא מוביל את הפייסרס לניצחון. בסופו של דבר התאוששו הניקס וניצחו בסדרה בשבעה משחקים, אך רג'י מילר הפך לכוכב NBA בין לילה. מילר היה לאחד הקפטנים והקלע המוביל של נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בכדורסל 1994.

מארק ג'קסון הצטרף אל המועדון בטרייד עם לוס אנג'לס קליפרס, נותן לפייסרס יציבות בעמדת הרכז, שהייתה חסרה לקבוצה בשנים הקודמות. הפייסרס נהנו בעונת 1994/1995 ממאזן של 52:30, שנתן למועדון את אליפות הבית המרכזי לראשונה בתולדותיהם ואת עונת 50+ הניצחונות לראשונה מאז ימי ליגת ה-ABA. הקבוצה הביסה את אטלנטה הוקס בסיבוב הראשון של הפלייאוף, לפני שנפגשו שוב עם יריבתה הגדולה, ניו יורק ניקס, בחצי גמר המזרח. שוב סיפק רג'י מילר את הזיקוקים לסדרה. הפעם נקלעו הפייסרס לפיגור של 6 נקודות כאשר נותרו 16.4 שניות לסיום המשחק הראשון, מילר קלע 8 נקודות ב-8.9 שניות והבטיח ניצחון בשתי נקודות. הפייסרס הצליחו לגבור על הניקס בשבעה משחקים ולעלות לגמר המזרח, שם פגשו את אורלנדו מג'יק אותה הצליחו למשוך לשבעה משחקים לפני שהודחו.

בעונת 1997/1998 בחרו הפייסרס את לארי בירד כמאמן הקבוצה. תחת הדרכתו הם שברו את שיא הניצחונות של המועדון כאשר סיימו את העונה במאזן של 58:24, שיפור דרמטי של 19 ניצחונות לעומת עונת 1996/1997. כריס מאלין הצטרף למועדון במהלך הפגרה, ומייד הפך לבורג מרכזי בקבוצה ולסמול פרוורד הפותח. עוזר המאמן ריק קרלייל, שהיה אחראי על ההתקפה, ודרק הארטר שאימן את ההגנה, היו המפתחות להוצאת המיטב מסגל שחקני הקבוצה, דוגמת דייל דייוויס, אנטוניו דייוויס ודריק מקי. רג'י מילר וריק סמיתס הגיעו לסגל נבחרת האולסטאר של המזרח באותה עונה, ובפלייאוף, גברו הפייסרס על קליבלנד קאבלירס ועל ניו יורק ניקס לפני שנוצחו על ידי שיקגו בולס בגמר המזרח בסדרה של שבעה משחקים.

עונת 1998/1999, שהייתה מקוצרת עקב שביתת שחקנים, זכו הפייסרס שוב באליפות הבית המרכזי עם מאזן של 33:17 וגברו על בשתי סדרות הפלייאוף הראשונות על מילווקי באקס ופילדלפיה 76' בהתאמה, לפני שנוצחו על ידי ניו יורק ניקס בגמר המזרח בשישה משחקים. בעונת 1999/2000 הפייסרס העבירו את הפאוור פורוורד הפופולרי אנטוניו דייוויס לטורונטו ראפטורס בתמורה לבחירת הסיבוב הראשון ג'ונתן בנדר, שנחשב עד היום כטרייד שנוי במחלוקת בקרב אוהדי הפייסרס. אך בפלייאוף, לאחר מאזן של 56:26 במהלך העונה הרגילה, ניצחו הפייסרס את השלב הראשון של הפלייאוף מול מילווקי באקס העקשניים, גברו על פילדלפיה 76' בסיבוב השני ולבסוף הצליחו לשבור את מחסום גמר ה-NBA, לאחר שגברו על ניו יורק ניקס בשישה משחקים בגמר המזרח.

הופעתה הראשונה בגמר ליגת ה-NBA הפגישה את אינדיאנה פייסרס עם לוס אנג'לס לייקרס. הלייקרס ניפצו את תקוות האליפות של הפייסרס לאחר שגברו עליהם בשישה משחקים. אך הפייסרס הצליחו לגרום לתבוסת הפלייאוף הגדולה ביותר בתולדות לוס אנג'לס לייקרס, לאחר שגברו עליהם בפער של 33 נקודות במשחק החמישי בסדרה.

בעונת 2001/2002 ערכו הפייסרס טרייד ענק עם שיקגו בולס, ששלח את ג'יילן רוז וטרוויס בסט לשיקגו בתמורה לבראד מילר, רון ארטסט, קווין אולי ורון מרסר. בראד מילר ורון ארטסט הפכו בשנים הבאות לשחקני אולסטאר. הטרייד הפיח רוח חיים חדשה בפייסרס המדשדשים, והקבוצה הצליחה לחזור אל משחקי הפלייאוף, שם גררו את המדורגת ראשונה במזרח, ניו ג'רזי נטס, לחמישה משחקים, כאשר במשחק החמישי והמכריע הפסידו לאחר 2 הארכות. באותה העונה ערך ג'רמיין אוניל הופעה ראשונה מיני רבות במשחק האולסטאר, מוחק את הספקות שליוו את הטרייד שהעביר אותו לאינדיאנה מפורטלנד תמורת סוס העבודה הוותיק, דייל דייוויס.

2003–2010: התגרה וההתדרדרות

ב-19 בנובמבר 2004 נערך משחק בין אינדיאנה פייסרס לדטרויט פיסטונס באולם הפאלאס של אובורן הילס שבדטרויט. לקראת סיום המשחק, כאשר הפייסרס היו בדרכם לניצחון, ביצע שחקן פייסרס, רון ארטסט, עברה קשה על בן וולאס. וולאס הגיב במכה חזקה לעברו של ארטסט והדבר התדרדר לתגרה מלאה בין שחקני שתי הקבוצות, כאשר גם כמה אוהדים נוטלים בה חלק. בעוד ארטסט שוכב על שולחן המזכירות, השליך אוהד הפיסטונס, ג'ון גרין, ספל בירה לעברו, פעולה שגרמה לארטסט להסתער אל עבר היציעים. סטיבן ג'קסון התלווה אל ארטסט בפריצה אל היציעים בעוד ג'רמיין אוניל חבט באוהד שהתפרץ אל הפרקט. המשחק הופסק כאשר נותרו 46 שניות לסיום ושחקני הפייסרס ירדו מהפרקט כאשר הם זוכים למקלחת של בירה ושאר משקאות קלים שהומטרו לפרקט מהיציעים.

כמה מהשחקנים המעורבים ספגו עונשי השעיה מקומישינר הליגה, דייוויד סטרן. ארטסט הושעה עד לסוף העונה הרגילה וכן ממשחקי הפלייאוף, ובסך הכל 73 משחקים, ההשעיה הארוכה ביותר שספג שחקן לתקרית שהתרחשה בתחומי המגרש בהיסטוריה של הליגה. השעיות אחרות כללו את סטיבן ג'קסון שהושעה מ-30 משחקים, ג'רמיין אוניל שהושעה מ-25 משחקים, בן וולאס שהושעה מ-6 משחקים ושחקן הפייסרס אנתוני ג'ונסון שהושעה מ-5 משחקים. השעייתו של אוניל קוצרה לאחר מכן ל-15 משחקים על ידי הבורר רוג'ר קפלן, החלטה שהושארה על כנה על ידי השופט המחוזי ג'ורג' דניאלס. נגד אוניל הוגשו שני כתבי אישום בגין תקיפה והכאה, בעוד נגד ארטסט, ג'קסון, ג'ונסון, ודייוויד האריסון הוגש כתב אישום אחד.

לאחר התגרה, וההשעיות שבעקבותיה, נפגע מאזנם של הפייסרס. הם הפכו מקבוצה המועמדת לאליפות לקבוצה של מסביב ל-50% הצלחות. הפיסטונס הפכו בסופו של דבר לאלופי הבית המרכזי. למרות הקשיים מההשעיות ומכמה פציעות, השיגו הפייסרס את הכרטיס לפלייאוף המזרח עם מאזן של 4:38. סיבה מוצקה לסיום החזק של העונה הייתה חזרתו לקבוצה של דייל דייוויס ששוחר על ידי ניו אורלינס הורנטס לאחר שהועבר לשם מגולדן סטייט ווריורס. הוא השתתף ב-25 המשחקים האחרונים של העונה הרגילה ובכל משחקי הפלייאוף, ותרם נוכחות חזקה בעמדת הסנטר. חתימתו המחודשת של דייוויס בקבוצה חפפה את פציעתו של ג'רמיין אוניל, שהותירה אותו מחוץ למגרש למשך כל העונה הרגילה. המשחק הראשון ממנו נעדר אוניל היה גם המשחק הראשון בו הופיע מחדש דייוויס במדי הקבוצה.

למרותה הצרות אותן עבר המועדון הצליחו הפייסרס בעונת 2004/2005 להעפיל לפלייאוף בפעם השלוש עשרה בארבע עשרה השנים האחרונות. בסיבוב הראשון של הפלייאוף, גברה אינדיאנה על אלופת הבית האטלנטי, בוסטון סלטיקס, בשבעה משחקים, כאשר הם מנצחים במשחק השביעי בבוסטון בהפרש משמעותי 97:70. הפייסרס התקדמו לסיבוב השני בו פגשו את דטרויט פיסטונס, בשחזור של גמר אזור המזרח שנה אחת קודם לכן. הסדרה החזירה את הקבוצות לאולם הפאלאס של אובורן הילס בדטרויט, שהיה זירת ההתרחשות לתגרה שרבים העריכו כי סיימה את העונה עבור הפייסרס. לאחר שהפסידו במשחק הראשון, חזרו הפייסרס ונצחו את שני המשחקים הבאים בסדרה ועלו ליתרון 2:1. אך, הפייסרס לא הצליחו לשמור על היתרון והפסידו בשלושת המשחקים הבאים, והפסידו בסדרה 2:4. המשחק האחרון בסדרה (משחק מספר 6) נערך ב-19 במאי 2005. רג'י מילר, בהופעתו האחרונה בקריירה, סיים את המשחק עם 27 נקודות וקיבל מחיאות כפיים סוערות כאשר הקהל עומד על רגליו. למרות מאמצו של מילר, הפייסרס הפסידו, שולחים את מילר לפרישה מבלי שזכה בתואר אליפות במהלך 18 שנות הקריירה שלו במדי הפייסרס. חולצתה של מילר ועליה המספר 31 הוצאה לגמלאות על ידי הפייסרס ב-30 במרץ 2006 כאשר הפייסרס שיחקו נגד פיניקס סאנס.

למרות חסרונו של מילר, הסגה של ארטסט, ופציעות מפתח מרובות, הצליחו הפייסרס להגיע אל הפלייאוף בשנת 2004 בפעם ה-14 ב-15 עונות. הפייסרס גם היו לקבוצת החוץ היחידה שניצחה את משחק מספר 1 בסיבוב הראשון. אך ניו ג'רזי ניצחה במשחק השני ואיזנה את הסדרה לפני שהקבוצות נפגשו באינדיאנה. במשחק מספר 3 בסדרה קלע ג'רמיין אוניל 37 נקודות והפייסרס חזרו להוביל 2:1 בסדרה. אך הנטס ניצחו את משחקים 3 ו-4 ועלו ליתרון 3:2 בסדרה. במשחק השישי שנערך בניו ג'רזי קלע אנתוני ג'ונסון 40 נקודות, אך תצוגה זו לא סייעה לפייסרס שהפסידו במשחק 96:90.

עונת 2006/2007 הייתה אחת העונות הגרועות ביותר בתולדות המועדון. הפייסרסנ סיימו את העונה הרגילה במאזן 35:47. נקודת המפנה של העונה הייתה 11 הפסדים רצופים שהחלו בסביבות פגרת האולסטאר. פציעות של ג'רמיין אוניל ומרקיז דניאלס, חסרונו של פויינט גארד שיגבה את הפציעות, טרייד שנערך במחצית העונה ושינה את הכימיה בתוך הקבוצה, יכולות הגנתיות ירודות, והיותה קבוצת ההתקפה הגרועה ביותר בליגה, היו הסיבות העיקריות להחלשותה של הקבוצה. ההפסד ב-15 באפריל לניו ג'רזי נטס חיסל את סיכויי העפלה לפלייאוף של הפייסרס, לראשונה מאז עונת 1996/1997.

ב-25 באפריל 2007, הודיע המועדון על פיטוריו של המאמן ריק קרלייל, כאשר מאזן סיום העונה השלילי, לראשונה מזה עשור, היה אחת הסיבות המרכזיות לפיטוריו. נשיא המועדון, לארי בירד, הודיע כי לקרלייל הייתה ההזדמנות להישאר במועדון בתפקיד אחר. מאוחר יותר בחר קרלייל לעזוב ולקח את תפקיד הפרשן ברשת ESPN לפני שחזר לתפקיד מאמן דאלאס מאבריקס בשנת 2008. ב-31 במאי 2007 מונה ג'ים אובראיין ליורשו של קרלייל. אובראיין הבהיר כי מטרתו היא להחזיר את הפייסרס אל הפלייאוף בעונת 2007/2008, אך הוא כשל במטרה זו לכל אורך כהונתו. כמו כן, הוא הודיע כי הוא מעדיף משחק קצבי ובעל מהלכים מהירים, בניגוד לקודמו קרלייל שהעדיף סגנון אימון איטי, קפדני, ומדויק. פרשנים רבים שמו לב כי סגנון זה, בעודו מתקיים באותו הזמן, נכשל להפיק מאזן ניצחונות חיובי, וחוסר יכולתו של אובראיין לשנות את סגנונו שיתאים יותר לכישרונות העומדים לרשותו פגעו בקבוצה.

אף על פי שהחמיצו את הפלייאוף עונה שנייה ברציפות, לראשונה מאז שנות ה-80, הראתה עונת 2007/2008 סימנים רבים לצמיחה בקבוצה, בייחוד לקראת סוף העונה. הסחות דעת משפטיות שנגרמו על ידי ג'מאל טינסלי, מרקיז דניאלס ושון ויליאמס במהלך העונה לא תרמו למאבקי הפייסרס, פציעותיהם של אוניל וטינסלי פגעו ביכולות ההגנתיות של הקבוצה והותירו כמעט את כל תפקידי הפויינט גארד בידיו של הרכש החדש, טרוויס דינר, שזכה לדקות מינימליות בקבוצות העבר בהן שיחק. למרות זאת, השיגה הקבוצה מאזן של 36:46 בסיום העונה הרגילה, סיום עונה חזק בניסיון להשיג את הכרטיס השמיני לפלייאוף המזרח על חשבון אטלנטה הוקס, ושיפור דרמטי ביכולות הפורוורדים דני גריינג'ר, ומייק דאנליבי. גם גריינג'ר וגם דאנליבי השתתפו בהצבעה על השחקן המשתפר של העונה, כאשר דאנליבי מסיים בין עשרת הראשונים. השניים היו גם לצמד השחקנים הראשון של הפייסרס הקולע 1500 נקודות כל אחד, מאז עשו זאת רג'י מילר ודטלף שרמפף בתחילת שנות ה-90.

בחודש אפריל של עונת 2007/2008 סגן נשיא המועדון דוני וולש עזב את המועדון והצטרף לניו יורק ניקס. כל תפקידיו של וולש הועברו לנשיא על פעולות הכדורסל, לארי בירד.

במהלך עונת 2009/2010 סבל הפורוורד של הפייסרס, טיילר האנסברו (נבחר בדראפט של שנת 2009), מפציעה באוזן, שהשביתה אותו עד לסוף העונה ובהיעדרו של הסנטר, ג'ף פוסטר, נפלו הפייסרס למאזן של מתחת ל-50% הצלחה ונעדרו מהפלייאוף עונה רביעית ברציפות. למרות עונה מאכזבת נוספת הצליחו הפייסרס לגבור בכל מפגשי העונה הרגילה על יריבתם המרה, דטרויט פיסטונס הדועכת, לראשונה מזה 5 שנים, ועל ניו ג'רזי נטס לראשונה מזה 20 שנה. הקבוצה הראתה סימני חיים מחודשים לקראת סוף העונה, כאשר ניצחה כמעט בכל 14 המשחקים האחרונים.

2010–2022: עידן פול ג'ורג' ודשדוש
בדראפט ה-NBA 2010 צירפה אינדיאנה שניים משחקניה הבולטים בשנים הבאות: פול ג'ורג' (בחירה עשירית), ו (בחירה מספר 40).

ב-11 באוגוסט 2010 רכשו הפייסרס את הגארד דארן קוליסון ואת ג'יימס פוזי מניו אורלינס הורנטס בטרייד שכלל ארבע קבוצות, וחמישה שחקנים. טרוי מרפי הועבר לניו ג'רזי נטס באותה העסקה. בתוספת לבסיס הצעיר בראשותו של דני גריינג'ר ורוי היברט, הרכש החדש דארן קולינס הוסיף רכז יציב לראשונה מאז ימיו של מארק ג'קסון בתחילת שנות ה-2000. באחד המשחקים הראשונים של עונת 2010/2011, ב-9 בנובמבר מול דנוור נאגטס, קלעו הפייסרס 54 נקודות ברבע השלישי, כשהם קולעים 20 מ-21 הזריקות שלקחו, בדרך לניצחון 144–113. בהובלתו של מייק דאנליבי עם 24 נקודות, קבעו הפייסרס שיא נקודות לרבע אחד, והתקרבו עד כדי 4 נקודות (58) משיא הנקודות של ה-NBA שנקבע במהלך שנות ה-70.

למרות כל ההתקדמות הופצו ספקולציות כי המאמן ג'ים אובראיין אינו האדם המתאים להוביל את המועדון חזרה אל הפלייאוף. חוסר שביעות רצון הולך וגובר הובע, גם בחדר ההלבשה וגם ביציעים, לגבי התעקשותו של אובראיין לא לבצע שינוי בשיטת האימון. גם רוטציית השחקנים בה השתמש גרמה לתמיהה בקרב המקומיים, ובכללם כתבי העיתונות. התעקשותו של אובראיין על מתן דקות רבות לפוזי הוותיק על חשבון שחקנים צעירים והחלטות ניהול משחק שהתבררו כמוטעות, הביאו להפסדים במשחקים צמודים ולחוסר שביעות רצון בקרב הקהל המקומי. חוסר יכולתו של אובראיין לפתח את השחקנים הצעירים פגע קשות במוניטין שלו, שחקנים כמו פול ג'ורג' וטיילר האנסברו, שרבים חשבו כי הם מרכיבים מרכזיים בניסיון החזרה של הפייסרס אל הפלייאוף, זכו לדקות מועטות בלבד, ובמשחקים רבים אף לא עלו לשחק כלל.

ב-30 בינואר 2011 שוחרר אובראיין מתפקידו כמאמן הפייסרס ובמקומו מונה עוזרו פרנק ווגל למאמן זמני. עם סיום מועד ההעברות של הליגה, ב-24 בפברואר 2011, דיווחו מספר רשתות שידור כי הפייסרס הסכימו לטרייד, הכולל שלוש קבוצות, שישלח את ג'וש מקרוברטס לממפיס גריזליס ואת ברנדון ראש לניו אורלינס הורנטס, בעוד הפייסרס יקבלו את או. ג'יי. מאיו מהגריזליס בתמורה, וההורנטס ישלחו שחקן שלא נקבע לגריזליס. אך, מועד העברות פקע בשעה 15:00 (זמן מזרח), והניירת בעבור הטרייד הגיע אל המשרדים המרכזים של ה-NBA רק ב-15:02. עקב כך לא אושרה ההעברה על ידי הנהלת הליגה וכל השחקנים נשארו בקבוצותיהם.

ב-6 באפריל 2011, לאחר ניצחון על וושינגטון ויזארדס, הצליחו הפייסרס להעפיל למשחקי הפלייאוף לראשונה מאז שנת 2006. בסיבוב הראשון, נוצחו הפייסרס על ידי המדורגת ראשונה, שיקגו בולס, בחמישה משחקים בסדרה קשה. למרות היתרון הברור של שיקגו לפני הסדרה, שלוש מתוך ארבעת ההפסדים של אינדיאנה היו צמודים, כאשר הפייסרס הפסידו בשלושת המשחקים הראשונים בהפרש ממוצע של 5 נקודות.

את עונת 2011/2012 סיימה אינדיאנה במאזן 42–24, הטוב ביותר שלהם מאז עונת 2003/2004. בסיבוב הראשון בפלייאוף ניצחו הפייסרס את אורלנדו מג'יק, ניצחונם הראשון בפלייאוף מאז 2005. בחצי גמר המזרח כבר הובילו הפייסרס 2–1 על מיאמי היט, לפני שנכנעו בסדרה כולה 4–2.

את עונת 2012/2013 סיימה אינדיאנה במקום השלישי במזרח עם מאזן 49–32. בפלייאוף עברו הפייסרס את אטלנטה הוקס בסיבוב הראשון ואת ניו יורק ניקס בסיבוב השני. בגמר במזרח ניצבה אינדיאנה בפני אלופת ה-NBA, מיאמי היט. הסדרה הגיעה למשחק שביעי כאשר כל קבוצה מנצחת לסירוגין. לבסוף, נכנעו הפייסרס 99–76 במשחק השביעי ו-4–3 בסדרה כולה.

את עונת 2013/2014 סיימו הפייסרס במאזן 56–28, במקום הראשון במזרח. אך אחרי פגרת האולסטאר הפייסרס לא היו אותה קבוצה שטרפה את הליגה בחצי הראשון של העונה, ובקושי רב הם הצליחו לזכות במקום הראשון במזרח. בשני סיבובי הפלייאוף הראשונים גברה הקבוצה על אטלנטה הוקס ווושינגטון ויזארדס, בהתאמה, בטרם הודחה פעם נוספת על ידי ההיט בסדרת הגמר. להלן טבלה המתארת את הישגיה של הקבוצה למן עונת 2014/2015 ועד עונת 2022/2023:
עונהמאזן עונה סדירהדירוג מזרחתוצאות פלייאוף2014/201538–449לא העפילה לפלייאוף2015/201645–377הפסידה בסיבוב הראשון לטורונטו רפטורס (3–4)2016/201742–407הפסידה בסיבוב הראשון לקליבלנד קאבלירס (0–4)2017/201848–345הפסידה בסיבוב הראשון לקליבלנד קאבלירס (3–4)2018/201948–345הפסידה בסיבוב הראשון לבוסטון סלטיקס (0–4)2019/202045–284הפסידה בסיבוב הראשון למיאמי היט (0–4)2020/202134–389הפסידה במשחק הפליי-אין לוושינגטון וויזארדס2021/202225–5713לא העפילה לפלייאוף2022/202335–4711לא העפילה לפלייאוף

 2023-הווה: עידן הליברטון 
טייריס הליברטון הצטרף לקבוצה בפברואר 2022 במסגרת טרייד שביצעה אינדיאנה עם סקרמנטו קינגס. במסגרת העסקה אינדיאנה קיבלה את הליברטון יחד עם באדי הילד וטריסטן תומפסון, וסקרמנטו קיבלה את דומנטאס סאבוניס, ג'רמי לם, ג'סטין הולידיי ובחירת סיבוב שני בדראפט 2023. הליברטון הפך לשחקן מפתח מוביל בקבוצה. הרבה בזכותו ובזכות פסקל סיאקם, אשר הצטרף לקבוצה ב-2023, עונת 2023/2024 הייתה עונה מוצלחת בהרבה מקודמתה. בטורניר אמצע העונה הראשון של ה-NBA היא הגיעה עד לגמר, בו הפסידה ללוס אנג'לס לייקרס. בליגה הסדירה הגיעה הקבוצה למקום ה-6 באזור המזרח עם מאזן של 35:47. בשלב הראשון של הפלייאוף היא ניצחה את מילווקי באקס 3:2 ובשלב השני, בחצי גמר המזרח, ניצחה בסדרה מותחת את ניו יורק ניקס 4:3. בגמר המזרח פגשה את בוסטון סלטיקס אך סיימה את הסדרה ללא אף ניצחון, בעוד הסלטיקס המשיכה לגמר ה-NBA וזכתה בכתר האליפות בפעם ה-18.

עונת 2024/2025 הייתה אף מוצלחת מקודמתה, כאשר הפייסרס הגיעו למקום ה-4 בבית המזרחי, עם מאזן של 32:50. בסיבוב הראשון הם גברו על מילווקי באקס 1:4, ובסיבוב השני, חצי גמר המזרח, ניצחו באותה התוצאה את קליבלנד קאבלירס, אשר סיימה את העונה הסדירה במקום הראשון בבית המזרחי. בגמר המזרח פגשו הפייסרס את ניו יורק ניקס. המשחק הראשון, שהתקיים במדיסון סקוור גארדן, שהיה ברובו בשליטת הניקס, אם כי ההפרשים במהלכו לא היו גדולים, הפך למשחק דרמטי, כאשר הניקס הובילו כבר בהפרש של 14 נקודות כשנותרו פחות כ-2:40 דקות לסיום המשחק. הפייסרס ביצעו קאמבק מרשים, כולל קליעה של טייריס הליברטון בשניית הסיום, אשר הביאה לשוויון. בהארכה ניצחו הפייסרס 135:138. במשחק השני בניו יורק ניצחו הפייסרס שוב וניצחו את הסדרה במשחק השישי, כשפסקל סיאקם בלט עם 31 נקודות ואף זכה בתואר ה-MVP של גמר האזור המזרחי, כשהוא מקדים את הליברטון בקול אחד בלבד (4:5, בסה"כ 9 קולות). בגמר ה-NBA פגשו הפייסרס את אוקלהומה סיטי ת'אנדר. הת'אנדר הובילו לאורך רוב המשחק כולל יתרון של 15 נקודות בתחילת הרבע הרביעי. הם גרמו לפייסרס שיא באיבודי כדור (Turnovers) - 19 במחצית הראשונה. אך הפייסרס ביצעו קאמבק אדיר: הליברטון קלע סל ניצחון 0.3 שניות לסיום המשחק והעלה את הפייסרס ליתרון הראשון שלהם במשחק - 110:111. זה היה הקאמבק הרביעי של הפייסרס בסדרות הפלייאוף, כאשר בשלושה מהם הליברטון קלע סל ניצחון בשניות האחרונות למשחק ובאחד קלע סל שוויון שהביא להארכה וניצחון מול הניקס. בכך, גם השוו הפייסרס את שיא ה-NBA במשחקי הפלייאוף של דאלאס מ-2011 (כשגברה על מיאמי) - ניצחון לאחר פיגור של 15 נקודות בסיום הרבע השלישי. במשחק החמישי הובילו הת'אנדר לראשונה, אך הפייסרס כפו משחק שביעי ומכריע. במשחק זה נפצע הליברטון כבר ברבע הראשון, אך במחצית אינדיאנה עדיין הובילה 47:48. ברבע השלישי הת'אנדר עשו ריצה של 20:34, ובסיום המשחק ניצחו 91:103 וזכו ב-גמר ה-NBA לראשונה מאז עברו לאוקלהומה.

אולם ביתי
 אינדיאנה סטייט פיירגראונד קולסאום (1967–1974)
 מרקט סקוור ארנה (1974–1999)
 קונסקו פילדהאוס (1999–הווה)

הפייסרס משחקים את משחקי הבית שלהם בגיינברידג' פילדהאוס (קונסקו פילדהאוס לשעבר), לשם עברו החל בשנת 1999. האולם ממוקם בעיר התחתית של אינדיאנפוליס ומאכלס 18,165 מקומות ומארח גם משחקים של אינדיאנה פיבר, בנוסף למשחקי הפייסרס. האולם הוא בבעלותה של עיריית אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ובנייתו החלה ב-22 ביולי,1997, והוא נחנך ב-6 בנובמבר 1999. האולם מארח גם את טורניר הכדורסל של ליגת ה-Big Ten, ואירח בשנת 2011 את הפיינל פור של טורניר הכדורסל של ה-NCAA לנשים. לפני שעברו לאולם זה, שיחקו הפייסרס במרקט סקוור ארנה, בין השנים 1974–1999, ובאינדיאנה סטייט פיירגראונד קולסאום (כיום ידוע כפפסי קולסאום), בין השנים 1967–1974.

 פירוש השם 
פירוש השם "פייסר" הוא סוס במרוץ שתפקידו קביעת קצב המרוץ. השם נקבע כמחווה להיסטוריית מרוצי סוסים של מדינת אינדיאנה, ולמרוץ האינדיאנפוליס 500, בה נעשה שימוש ב"מכונית פייסר".

מדים
שמאל|ממוזער|250px|מדי קבוצת אינדיאנה פייסרס: לבן-משחקי בית, כחול-משחקי חוץ, זהב-תלבושת אלטרנטיבית
צבעי המדים של אינדיאנה פייסר הם כחול ים, זהב, כסף ולבן. הפייסרס לובשים את המדים הלבנים עם פסים בצבע זהב וכחול למשחקי הבית. למשחקי החוץ לובשים הפייסרס מדים כחולים עם פס זהב. בנוסף, יש לפייסרס סט מדים שלישי (בו משתמשים במקרה של זהות צבעים עם הקבוצה היריבה במשחקי החוץ) והם בצבע זהב עם פס כחול. במהלך עונת 1983/1984 לבשו הפייסרס מדים בצבע זהב עם פסים כחולים ולבנים למשחקי הבית.

לוגואים

מאמני הקבוצה
במהלך השנים העסיק המועדון 16 מאמנים: לארי סטברמן היה הראשון שאימן את הקבוצה בשנת 1967, כאשר הקבוצה שיחקה בליגת ה-ABA. המאמן בובי לאונרד מחזיק במספר הניצחונות הרב ביותר בתולדות המועדון עם 529 ניצחונות במהלך 12 שנות אימון הקבוצה. לארי בראון הגיע לפייסרס בשנת 1993 והוביל אותם להופעות פלייאוף רבות לאחר רכישת הכוכב רג'י מילר. לארי בירד לקח את שרביט האימון בשנת 1997 והוביל את הפייסרס להופעת גמר ה-NBA היחידה שלהם, בעונת 1999/2000.

הנתונים מעודכנים לסוף עונת :

בליגת ה-ABA
 # מאמן שנים עונה סדירה פלייאוף הישגים הערות משחקים ניצחונות הפסדים % הצלחה משחקים ניצחונות הפסדים % הצלחה1לארי סטברמן1967–19688740470.4603030.0002בובי לאונרד1968–19766573872700.58911669470.5953 זכיות באליפות ה-ABA (1970, 1972, 1973)

בליגת ה-NBA
 # מאמן שנים עונה סדירה פלייאוף הישגים הערות משחקים ניצחונות הפסדים % הצלחה משחקים ניצחונות הפסדים % הצלחה2בובי לאונרד1976–19803281421860.433————3ג'ק מקיני1980–19843281252030.3812020.000מאמן השנה ב-NBA ()4ג'ורג' אירווין1984–1986164481160.293————5ג'ק רמזי1986–198817179920.4624130.250אחד מ-עשרת המאמנים הגדולים בתולדות ה-NBA6מל דניאלס19882020.000—————ג'ורג' אירווין (2)1988–1989206140.300————7דיק ורסצ'ה1989–199016073870.456————8בוב היל1990–19932211131080.51112390.2509לארי בראון1993–19973281901380.5793822160.57910לארי בירד1997–2000214147670.6875232200.615מאמן השנה ב-NBA ()11אייזיאה תומאס2000–20032461311150.533155100.33312ריק קרלייל2003–20073281811470.5523518170.51413ג'ים אובראיין2007–20102901211690.417————14פרנק ווגל2010–20164312501810.5805428260.51915נייט מקמילן2016–20203191831360.574193160.15816נייט ביורקגרן2020–20217234380.472—————ריק קרלייל2021–הווה2461071390.43517890.471

מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)
 ג'נרל מנג'ר  תקופה  הישגים מייק סטורן  1967–1970  – ג'ון וייסרט  1970–1975  – סליק לאונרד  1975–1980  – דיק ורטליב  1980–1981  – רוברט סלירס  1981–1986  – דוני ולש  1986–2003  – לארי בירד  2003–2012  זכייה בפרס מנהל העונה (2012) דוני ולש  2012–2013  – לארי בירד  2013–2017  – קווין פריצ'רד  2017–הווה  –

הישגים ופרסים
שיאים למשחק בודד
חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת .
נקודות: 57, רג'י מילר מול שארלוט הורנטס, 28 בנובמבר 1992.

ריבאונדים: 29, הרב ויליאמס מול דנוור נאגטס, 23 בינואר 1989.

אסיסטים: 23, ג'מאל טינסלי מול וושינגטון ויזארדס, 22 בנובמבר 2001.

חטיפות: 9, דאדלי בראדלי מול קליבלנד קאבלירס, 29 בנובמבר 1980.

חסימות: 11, רוי היברט מול ניו אורלינס הורנטס, 21 בנובמבר 2012.

שיאי קריירה בקבוצה
הנתונים מעודכנים לסוף עונת , ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת .

פרסים אישיים

 שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות 
 מספר  שחקן  תפקיד  שנים בקבוצה  שנת הפרשה 30  ג'ורג' מקגיניס  פאוור פורוורד  1975–1971, 1982–1980  1985 31  רג'י מילר  קלע  2005–1987  2006 34  מל דניאלס  סנטר  1974–1968  1985 35  רוג'ר בראון  סמול פורוורד  1974–1967, 1975  2013 529  בובי לאונרד  מאמן  1980–1968  2014

 סגל שחקנים בעונת 

 קישורים חיצוניים 





הערות שוליים

*
קטגוריה:קבוצות כדורסל אמריקאיות
קטגוריה:אינדיאנפוליס: מועדוני ספורט
קטגוריה:קבוצות ABA