גורה הומורולוי

250px|ממוזער|שמאל|הכנסייה הקתולית
250px|ממוזער|שמאל|מבנה בית הכנסת
גורה הומורולוי (ברומנית: Gura Humorului; ביידיש: גורא הומאָרא, בפולנית
וגרמנית: Gura Humora) היא עיירה בדרום אזור בוקובינה במחוז סוצ'אבה שבצפון רומניה. העיירה ממוקמת 36 קילומטר מערבית לסוצ'אבה, 45 קילומטר מקמפולונג מולדובנסק ו-120 קילומטר מביסטריצה, על קו הרכבת לקלוז'. בדרום בוקובינה.
העיר, שהשתייכה בעבר לנסיכות מולדובה, שוכנת בשפך הנחל הומור לנהר מולדובה. בשלהי המאה ה-18 סופח האזור בוקובינה יחד עם העיר לאימרפיה ההבסבורגית. החל מהמאה ה-19 ועד מלחמת העולם השנייה זאת הייתה עיר רב-תרבותית שבה בלטו התרבויות הגרמנית והיהודית.
בשנות ה-1930 הקבוצה האתנית הגדולה ביותר היו הגרמנים של בוקובינה.

השם
שם העיר גורה הומורולוי (Gura Humorului) ברומנית משמעותו המילולית היא **"פה ההומור"** או **"שפך ההומור"**, ונגזר ישירות מעמדתה הגאוגרפית הייחודית: העיר שוכנת בנקודה בה נשפך נחל הומור (Râul Humor) אל נהר מולדובה. הופעת השם בכתבי יד דוקומנטריים מתוארכת למאה ה-15, עוד טרם ייסוד היישוב המודרני, כאשר האזור נודע בשם "מחוז הומור" או "חבל הומור" (Ținutul Humorului).

מקור שמו של נחל הומור עצמו נותר נושא שנוי במחלוקת בקרב בלשנים והיסטוריונים רומנים, כאשר קיימות מספר תאוריות לשוניות עיקריות:
 **התאוריה הטטרית/סלאבית:** תאוריה זו, מקשרת את השם למילה טטרית או סלאבית קדומה – **"הוֹמוֹר"**, שמשמעותה המקורית היא "מהר", "מהיר" או "סוער". תאוריה זו מתאימה לאופי הזורם והתלול של הנחל היורד מהרי הקרפטים.
 **התאוריה הרומנית המקומית:**  מקשרת את השם למילים רומניות הקשורות לתופעות טבע או קרקע, כגון *humar* (סוג של אדמת חרסית או חצץ שנמצא בשפע בגדות הנחל), או *hârmă* (שמשמעותה רעש או המהום), המתארת את זרימתו הקולנית של הנחל.
 **התאוריה הונגרית/אישית:** יש חוקרים המציעים כי השם נגזר משם פרטי של אציל או בעל אדמות, ככל הנראה ממוצא הונגרי או סלאבי, ששלט באזור בתקופת ימי הביניים המוקדמים.

לאורך ההיסטוריה, תחת השלטון האוסטרי (החל מסוף המאה ה-18), הייתה נפוצה גרסת השם הגרמנית **הוּמוֹרָה** (Humora) או הומורה-באדן (Humora-Baden, עקב היותה עיר קיט ובריאות). בקרב דוברי היידיש באזור, ובהם הקהילה היהודית הגדולה, הייתה נפוצה הצורה **אומורה** (או **הומורה**), והיא מופיעה כך בכתבים היסטוריים יהודיים ובספרי יזכור כהתאמה פונטית לשם הרומני המקורי.

 גאוגרפיה 
גרעין העיירה הוקם בשפך הנחל הומור לתוך נהר המולדובה בגובה שבין 600 ל-800 מטרים מעל פני האדמה, מוקפת ביערות מסביב.
בקיץ הטמפרטורה הממוצעת 30 מעלות צלזיוס ואילו בחורף צונחת הטמפרטורה עד כדי 30 מעלות מתחת לאפס.
כמות המשקעים הממוצעת השנתית 800 מילימטר.

 היסטוריה 
 הקמה תחת שטפן הגדול (המאה ה-15) 
העיירה נוסדה רשמית ב-26 בפברואר 1490 על ידי שליט נסיכות מולדובה, שטפן הגדול (Ştefan cel Mare). עדות לכך היא ה**"אוריק" (Uric)**, המסמך המשפטי אותו העניק השליט שטפן הגדול למנזר וורונץ. במסמך זה, שהיווה כתב הקדשה דתי וכלכלי, העניק שטפן הגדול את היישוב והקרקעות שעל שפך נהר ההומור, כולל זכויות דיג נרחבות ובעלות על יערות, לטובת המנזר. הקדשה זו ממחישה את המגמה הרווחת במולדובה באותה תקופה, שבה יישובים חדשים הוקמו וצמחו תחת חסותן של אחוזות כנסייה חזקות, כהכרה ותמיכה במנזרים כדוגמת וורונץ והומור (שנוסד ב-1530).

 השלטון האוסטרי: פיתוח, תיעוש ורב-תרבותיות (1774–1918) 
בשנת 1774 נכבש אזור בוקובינה על ידי ממלכת הבסבורג (אוסטריה), והשטח סופח באופן רשמי בשנת 1775. חשיבותה האסטרטגית של גורה הומורולוי כצומת דרכים בנתיבי המסחר והמעבר הצבאי בין טרנסילבניה לגליציה, הוכרה מיד על ידי השלטונות.
מפאת חשיבות זו הוקמה במקום בשנת 1782 **מצודה צבאית** (Festung) והוצב בה **חיל מצב** אוסטרי קבוע. ההנהגה האוסטרית בחרה במודל של מינהל צבאי קפדני (K.u.k. Administration), כאשר קיומו של חיל המצב גרם להאצת התפתחות העיירה סביב המצודה והבסיס הצבאי.
התיישבות מאורגנת:** בתחילת המאה ה-19, בעקבות יוזמת השלטונות ליישוב בוקובינה ולהפיכתה למחוז יצרני, הגיעו לעיירה מתיישבים רבים ממקומות שונים בקיסרות. הממשל עודד במיוחד הגירה של **גרמנים אתניים** (המכונים "גרמנים של בוקובינה"), אשר הובאו על מנת לפתח את תעשיית העץ והיערנות, ואחריהם הגיעו פולנים, יהודים ואוקראינים. הגידול המהיר באוכלוסייה האזרחית שאינה צבאית הוביל לכך שבשנת 1835 הוקם אזור מגורים חדש ומתוכנן בשם בורי (Bori), שהיווה מרכז אזרחי נפרד מהרובע הצבאי הוותיק.
פיתוח תשתיות:** באותה השנה חוברה העיירה בקשר טלגרפי עם וינה, מה ששיקף את חשיבותה המנהלית והכלכלית. הפיתוח הואץ משמעותית ב-1866 כאשר הגיעה הרכבת לעיירה, הוקמה תחנה מקומית, והיא חובּרה למסילת הרכבת האוסטרית שהובילה משאבים טבעיים (בעיקר עץ) מבוקובינה למרכז אירופה. הרכבת האיצה את התיעוש ואת המסחר היהודי באזור. ב-1877 נוסד בית הדואר במקום.

השפעה יהודית:** הקהילה היהודית התבססה בעיירה החל מהרבע האחרון של המאה ה-18. בשנת 1869 מנתה האוכלוסייה היהודית כ-800 נפש, כשליש מכלל האוכלוסייה. היהודים היוו את הכוח המניע המרכזי בתעשיית העץ, המסחר והבנקאות המקומית. השפעת האוכלוסייה היהודית הייתה ניכרת עד כדי כך שמונו סגנים יהודים קבועים לצד ראשי העיר, והחיים הפוליטיים והתרבותיים התנהלו במידה רבה בגרמנית וביידיש. הקהילה הקימה מוסדות קהילתיים, כולל בית ספר יסודי יהודי ופעילות ציונית ענפה (חוגי השכלה ותנועת *ציונה*), שהיוו מוקד תרבותי אזורי.
השרפה הגדולה:** ב-11 במאי 1899 כילתה שרפה גדולה (שכונתה "השריפה הגדולה של הומורה") חלק ניכר מבתי העיירה, ובמיוחד את האזורים שנבנו מעץ. שיקום הבתים נעשה בחלקו במימון יהודים מארצות הברית ומאוסטריה, מה שהעיד על הקשרים הגלובליים של הקהילה.
ההתפתחות המנהלית הושלמה רשמית כאשר משנת 1893 ניתן לעיירה מעמד של **בירת נפה** (Bezirkhauptmannschaft), ובשנת 1904 הוכרה רשמית כעיירה (Marktgemeinde).

 השלטון הרומני והתמורות המודרניות (1918 ואילך) 
בעקבות התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית בתום מלחמת העולם הראשונה ב-1918, עברה העיירה, כחלק מבוקובינה, לשלטון רומניה. המעבר לרומניה הוביל לשינויים מנהליים ותרבותיים משמעותיים, שכללו תהליך של **רומניזציה** (הפיכת השפה הרומנית לשפת המנהל והחינוך הבלעדית) והחלפת הפקידות האוסטרו-גרמנית.
בשנת 1925, בתקופת השלטון הרומני, שימשה העיירה כבירת נפה (Plasă) במחוז קמפולונג (Câmpulung), אך איבדה חלק ממעמדה המנהלי והתרבותי לטובת המרכזים הרומניים הגדולים יותר. למרות זאת, הקהילות הלאומיות (יהודים, גרמנים, אוקראינים) המשיכו לשמור על זהותן המובחנת, כאשר **תנועות ציוניות** המשיכו לפעול בעיירה בעצימות.
תקופת מלחמת העולם השנייה:** החיים הרב-תרבותיים נקטעו באופן טרגי. העיירה עברה תחת שליטה סובייטית קצרה (1940–1941), ולאחר מכן הוחזרה לשלטון רומני שהיה משתף פעולה עם גרמניה הנאצית. כמעט כל **האוכלוסייה היהודית** של גורה הומורולוי גורשה לטרנסניסטריה באוקטובר 1941, אירוע אשר חיסל את הקהילה היהודית המפוארת שהייתה מרכז העסקים והתרבות של העיירה.
משנת 1950, בעקבות רפורמה מנהלית בתקופה הקומוניסטית, חזרה הנפה למחוז סוצ'אבה (Suceava), ובכך איבדה גורה הומורולוי את מעמדה ההיסטורי כמרכז נפה עצמאי לטובת מבנה מחוזות גדול יותר ומרוכז.

 דמוגרפיה 
האוכלוסייה בגורה הומורולוי עברה תמורות דמוגרפיות ואתניות חדות לאורך המאה ה-20.

 נתונים כלליים 
| פרמטר | נתון | הערות |
| :--- | :--- | :--- |
| **אוכלוסייה (2005)** | 16,672 | |
| **סך אוכלוסייה (2011)** | 15,656 | |
| **צפיפות אוכלוסין (2005)** | 7.8 איש לקילומטר מרובע | (נתון זה נראה נמוך באופן יוצא דופן ביחס לשטח, ככל הנראה מתייחס ליחידת שטח שונה). |
| **שיא האוכלוסייה** | קרוב ל-17,000 תושבים | הושג בשנת 1992. |

העיירה גורה הומורולוי מנתה 16,672 תושבים בשנת 2005 (ו-15,656 תושבים במפקד 2011). אוכלוסיית היישוב הגיעה לשיאה בשנת 1992, אז נמנו בה קרוב ל-17,000 תושבים.

 **מבנה האוכלוסייה לפי גיל (2005):**
 ילדים עד גיל 14: 4,741 נפש (כ-28.4% מהאוכלוסייה).
 אוכלוסיית עבודה (גיל 15 עד 64): 10,269 נפש (כ-61.6%).
 אוכלוסיית מבוגרים (מעל גיל 65): 1,662 נפש (כ-10%).
 **חלוקה לפי מין (2005):** מתוך כלל האוכלוסייה נמנו 8,448 גברים ו-8,224 נשים.

 הרכב אתני ושפת אם: השוואה היסטורית 
מבנה האוכלוסייה ההיסטורי של גורה הומורולוי היה רב-גוני באופן מובהק, ובעל רוב דובר גרמנית והוא עבר שינוי דרמטי לאורך המאה ה-20.

 הרכב אתני לפי מפקד 1930 (סך האוכלוסייה: 6,042) 
 גרמנים (קתולים ברובם): 2,425 תושבים (40.1%).
 יהודים: 1,951 תושבים (32.3%).
 רומנים: 1,357 תושבים (22.5%).
 פולנים: 161 תושבים (2.7%).
 אוקראינים ואחרים (כולל צ'כים, סלובקים וארמנים): 1.4%.

 **שפת אם (1930):**
 גרמנית: 43.8% (שימשה גם כשפה האדמיניסטרטיבית).
 יידיש: 29.4%.
 רומנית: 22.6%.

 הרכב אתני לפי מפקד 2011 (סך האוכלוסייה: 15,656) 
בעקבות השואה והגירת המיעוטים לאחר מלחמת העולם השנייה, הפכה העיירה לריכוז רומני כמעט בלעדי:
 רומנים: **90.17%**.
 צוענים: 1.6%.
 גרמנים: 0.53%.
 ללא שייכות אתנית מוצהרת / אחרים: 7.7%.

 הרכב לפי דת 
 הרכב דתי לפי מפקד 1930 
 נוצרים רומים-קתולים (בעיקר גרמנים ופולנים): 2,631 נפש (43.54%).
 יהודים: 1,951 נפש (32.29%).
 נוצרים אורתודוקסים (בעיקר רומנים ואוקראינים): 1,280 נפש (21.18%).
 נוצרים לותרנים, יוונים-קתולים ואחרים: 3.0%.

 הרכב דתי לפי מפקד 2011 
 נוצרים אורתודוקסים: **86.81%** (הרוב המכריע).
 נוצרים רומים-קתולים: 2.53%.
 נוצרים פנטקוסטלים: 2.02%.
 ללא שייכות דתית ידועה / אחרים: 8.64%.

 תולדות הקהילה היהודית 
הנוכחות היהודית בגורה הומורולוי החלה זמן קצר לאחר כיבוש בוקובינה על ידי ממלכת הבסבורג. אזכור ראשון של יהודים בעיירה מופיע במסמך רשמי אוסטרי משנת 1782, ועד 1790 כבר התיישבה במקום משפחה יהודית אחת לפחות. בראשית המאה ה-19, כחלק מיוזמת ההתיישבות האוסטרית בבוקובינה, הגיעו ליישוב כמה משפחות יהודיות נוספות, ועד שנת 1835 הייתה זו עדיין קהילה קטנה מאוד.

ההתפתחות המהירה של היישוב הפכה את גורה הומורולוי למרכז סחר אזורי, והדבר משך אליה גלי הגירה יהודית ממחוזות סמוכים ומהאימפריה האוסטרית. בשנת 1848 הקהילה היהודית החלה להתארגן באופן רשמי. באותה עת כבר מנתה הקהילה כ-20 משפחות, והוקם בית כנסת ראשון (שבתחילה היה כנראה בית תפילה ארעי). החל משנת 1856 החלה הקהילה לנהל פנקסי מרשם תושבים מסודרים, כנדרש על ידי הממשל האוסטרי, ובכך הפכה לגוף מוכר. לראש הקהילה היהודית הראשון מונה שלום שיבר. בתוך שני עשורים, גדלה הקהילה בקצב מסחרר: בשנת 1869 מנתה האוכלוסייה היהודית **800 נפש**, שהיוו כשליש מכלל אוכלוסיית העיירה. **הכנסות הקהילה היהודית** הגיעו בעיקר מאגרות שחיטה (שכללו פיקוח כשרות), מיסוי על מוצרי בשר כשר ודמי חבר קהילתיים. הקהילה הפעילה **מוסדות דת ותרבות** שכללו חדרים, תלמודי תורה, בתי ספר יסודיים בהשפעה גרמנית, ושני בתי כנסת מרכזיים.

 שיא הפריחה והמעורבות העירונית (סוף המאה ה-19 עד 1939) 
תחת השלטון האוסטרי, ובתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה ואיחוד בוקובינה עם רומניה, הקהילה היהודית בגורה הומורולוי הגיעה לשיא פריחתה. יהודי העיירה נהנו ממעמד כלכלי איתן והיו מעורבים באופן עמוק בכל רובדי החיים העירוניים:
 **כלכלה:** המסחר הקמעונאי והסיטונאי, תעשיית העץ, הבנקאות המקומית והמלאכה, **היו ברובם המוחלט בידי היהודים**, עד כדי כך שבשבת למעשה רוב חנויות העיר היו סגורות לחלוטין.
 **פוליטיקה ומנהל:** השפעת הקהילה הייתה כה ניכרת, עד שבשלבים שונים מונו לראש העיר סגנים יהודים קבועים, שהשתתפו באופן פעיל בניהול העניינים המוניציפליים.
 **תרבות וציונות:** הקהילה שגשגה תרבותית. היהודים היו מעורים בכל חיי העיר, והיא הפכה למרכז של פעילות ציונית מגוונת בבוקובינה, בהשפעת הזרם המשכילי-גרמני שאפיין את המחוז. בעיר פעלו מספר רב של **תנועות נוער** ציוניות (כגון השומר הצעיר, בית"ר) וארגוני תרבות וספורט.

מצב אידיאלי זה של סימביוזה תרבותית וכלכלית החל להתערער ערב מלחמת העולם השנייה, בעקבות התגברות הזרמים הלאומניים והאנטישמיים ברומניה, שהושפעו ישירות מעליית הנאצים ומהשתלטות רעיונותיהם על הממשל הרומני.

 הגירוש לטרנסניסטריה והשואה 
הגורל הטרגי של הקהילה נחרץ עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והפלישה הסובייטית לבוקובינה ב-1940. לאחר שהרומנים שבו לשלוט באזור, ובהוראה ישירה של הממשל הצבאי-פרו-נאצי הרומני ושל הדיקטטור יון אנטונסקו, גורשה כל האוכלוסייה היהודית מגורה הומורולוי ואוסטרה הסמוכה ב-10 באוקטובר 1941. **הגירוש בוצע באכזריות**, תוך מתן זמן קצר להתארגנות, והיהודים נשלחו למחוזות הרעב והמחלות בטרנסניסטריה.

רבים מהיהודים שהוגלו לטרנסניסטריה נספו בגלל מחלות (טיפוס), רעב כבד, קור ורצח שיטתי על ידי שומרים רומנים ואוקראינים. הקהילה הושמדה פיזית וכלכלית; רכוש היהודים נבזז או הולאם על ידי השלטונות הרומניים.

 לאחר מלחמת העולם השנייה והנצחה 
לאחר מלחמת העולם השנייה ועם תחילת העלייה ההמונית לישראל לאחר הקמת המדינה, עלו רוב הניצולים היהודים מגורה הומורולוי לישראל. גלי עלייה נוספים הפחיתו את מספרם של הנשארים, ועד סוף המאה ה-20 נותרו בעיירה רק יהודים בודדים. בשנת 2004 הלך לעולמו ראש הקהילה היהודית האחרון **דון יוני**, ובכך חדלה הקהילה היהודית רשמית מלהתקיים כגוף מאורגן. כיום ידוע על יהודייה קשישה אחת בלבד שמתגוררת במקום.

עמותת יוצאי גורה הומורולוי:**
תושבי גורה הומורולוי וצאצאיהם הקימו בישראל ב-1986 את עמותת יוצאי גורה הומורולוי והסביבה. העמותה שמה לה למטרה לשמר את הזיכרון ואת המורשת של הקהילה.
עיסוקה העיקרי של העמותה הוא מתן עזרה ליוצאי העיירה הנזקקים, וארגון כנסים תקופתיים לשם זיכרון ומפגש קהילתי.
 **פרויקט הזיכרון המרכזי:** הפרויקט הגדול והחשוב ביותר שהעמותה עסקה בו היה הוצאת **ספר הזיכרון "גורה-הומורה עיירה בדרום בוקובינה"**. זהו ספר מקיף ומתעד, שיצא לאור בשנת 1990, הכולל עדויות, תמונות ורשימות משפחות מפורטות, ומהווה את המקור העיקרי לתולדות הקהילה.
 **שימור אתרים:** פרויקטים נוספים כללו שיפוץ ותחזוקת **בית העלמין היהודי** ההיסטורי בגורה הומורולוי, שהינו שריד פיזי מרכזי לקהילה, והקמת אתר אינטרנט מתעד המכיל רשימות משפחות ועדויות.
בראש העמותה עמד יעקב יורגראו (ז'קי), (נפטר ב-7 ביוני 2008) ולצדו חברים מרכזיים נוספים כגון שלמה אפטר (נפטר 2011), לאה לאופר (נפטרה ב-2003) ושרגא ישורון דוד ארז (נפטר ב-1999).

אישים מקרב הקהילה:**
מקרב קהילת גורה הומורולוי קמו אישים משפיעים בזירה האירופית והישראלית:
 סלומון וינינגר (Salomon Wininger): היסטוריון ולקסיקוגרף יהודי-אוסטרי, מחבר הלקסיקון הביוגרפי המקיף "הביוגרפיות הגדולות של היהודים".
 נתן (נפתלי) הרץ ג'וראן: במאי קולנוע ומפיק ישראלי-רומני.
 ויקטור סחליאנו: רופא אנדוקרינולוג ואנתרופולוג בעל שם עולמי.

 תיירות 
אזור דרום בוקובינה ידוע במנזרים המצוירים ולכן זהו אזור מתויר.
מנזר וורונץ הידוע שוכן בשכונה בדרום-מערב העיירה (בעבר היה זה הכפר וורונץ).
מכיוון שגורה הומורולוי משמשת כ"שער" לדרום בוקובינה, התיירות תופסת מקום נכבד בכלכלת המקום.
בעיר ישנו בית מלון מפואר, וכן מספר מוטלים ובתי הארחה.

אתרי תיירות
מנזר וורונץ
מנזר הומור
הכנסייה האורתודוקסית קונסטנטין והלנה
האנדרטה לזכרה של הסופרת האוקראינית אולהה קובליאנסקה

ערים תאומות

 מקורות 
 גורה-הומורולוי: פנקס הקהילות, רומניה, כרך שני, בהוצאת יד ושם, עמ' 444 - 456
 גורה-הומורה, עיירה בדרום בוקובינה, קורותיה של קהילה יהודית, מאת שרגא ישורון

 לקריאה נוספת 


 קישורים חיצוניים 


 אתר של תושבי גורה הומורולוי
 אתר הקהילה היהודית של גורה הומורולוי
 רשימת שמות תושביה היהודים לשעבר של גורה הומורולוי והסביבה
 קישורים לקהילה היהודית של גורה הומורולוי
 ספר יזכור לקהילת גורה הומורולוי - גורה הומורה עיירה בדרום בוקובינה באתר ספריית ניו-יורק

 ד"ר הוגו גולד הפרק גורה הומורה בספר History of the jews in Bukovina (אנגלית), כפי שנכתב על ידי שלמה וינינגר וישראל אלנבונגן, הוצאת עולמנו 1962

קטגוריה:רומניה: עיירות
קטגוריה:בוקובינה: ערים
קטגוריה:רומניה: עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה