צ'יאונה סוגיהארה

צִ'יאוּנֶה (סֶמְפּוֹ) סוּגִיהַארַה, (ביפנית: 杉原千畝; 1 בינואר 1900 – 31 ביולי 1986) היה דיפלומט יפני. בהיותו קונסול יפן בקובנה, ליטא, הציל בעת השואה את חייהם של אלפי יהודים מפולין ומליטא. על מעשה זה הוענק לו התואר חסיד אומות העולם.

ביוגרפיה
ממוזער|רישומי הלידה של סוגיהארה, המציינים את מקום הולדתו – העיירה קוזוצ'י, הידועה היום כעיר מינו, יפן.
סוגיהארה נולד בכפר יאוטסו, מחוז גיפו, שביפן ב-1 בינואר 1900 לקוסוי, גובה מס מטעם הממשלה ורופא, וליאטסו. הוא היה הבן השני מתוך שישה ילדים. מגיל צעיר גילה עניין רב בשפה האנגלית ובעולם שמעבר ליפן. אביו ציפה ממנו ללמוד רפואה, אך בבחינות הכניסה פסל את עצמו בכוונה - כשרשם במבחן את שמו בלבד. הוא נרשם ב-1918 לאוניברסיטת ואסדה ולמד כמקצוע ראשי ספרות אנגלית. ב-1919 עבר את בחינות משרד החוץ, ונשלח לחארבין שבסין, שם למד גרמנית ורוסית, התמחה בענייני רוסיה ואף המיר דתו לנצרות פרבוסלאבית.
ממוזער|תצפית על קוזוצ'י (מינו), העיירה שבה נולד סוגיהארה.
במשרד החוץ היפני נחשב סוגיהארה לדיפלומט מבריק. בין היתר מונה כאחראי לרכישת מסילת הרכבת הצפונית במנצ'וריה (שהייתה אז מדינת בובה של יפן) מידי ברית המועצות. הודות למידע שקיבל מהסינים, הצליח לקנות אותה במחצית המחיר שדרשו הרוסים. סוגיהארה התפטר מתפקידו לאות מחאה אחרי הזוועות שנעשו תחת הכיבוש היפני בסין, וחזר ליפן ב-1935. שם התחתן עם יוקיקו קיקוצ'י, שהייתה בת למעמד נמוך משלו. גם היא התנצרה לפני נישואיהם.

ב-1938 גויס שוב למשרד החוץ, שירת במשרד הדוברות ובהמשך נשלח לשמש כמתרגם לרוסית בלשכת הצירות בהלסינקי שבפינלנד. ב-1939 נשלח לליטא, שם נתמנה לסגן הקונסול בקובנה. תפקידו החשאי הנוסף היה לאסוף מודיעין על תנועות הצבא הסובייטי והגרמני באזור. בתחילת אותה שנה (1939) הציעו היפנים לגרמנים להפעיל עבורם רשת לפעילות חתרנית באוקראינה בתנאי שהגרמנים יממנו אותה. הגרמנים ידעו על הרשת היפנית האנטי-קומוניסטית שכבר פעלה אז בכל מרכז ומערב אירופה ונוהלה על ידי נספחים צבאיים ודיפלומטים יפנים. סוגיהארה היה אחד מקציני הרשת הזו. הגרמנים התלהבו מרעיון הרחבת הרשת לאוקראינה והסכימו להעניק את המימון הדרוש לפעילות הזאת, כיוון שהוסבר להם כי המקורות של הרשת הם אוקראינים שונאי סטלין ומתנגדי הקומוניזם, ששירתו ב"צבא האדום" בעל כורחם.
ממוזער|טקס הנצחה לצ'יאונה סוגיהארה

במהלך מלחמת העולם השנייה
שמאל|ממוזער|250px|המבנה בו שכנה הקונסוליה היפנית בקובנה. כיום "בית סוגיהארה" המשמש כמוזיאון
שמאל|ממוזער|200px|שולחן כתיבה במשרדו הקונסולרי של צ'יאונה סוגיהארה בבית סוגיהארה בקובנה
כאשר ביוני 1940 נכבשה ליטא על ידי ברית המועצות במסגרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב שחילק את האזור בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית, התדפקו פליטים יהודים רבים מפולין ומליטא על דלתות הקונסוליה שעמדה לפני סגירה. לאחר ששוחח איתם, החליט סוגיהארה לעזור להם לעזוב את ליטא. האמצעי היה הנפקה של אשרת מעבר ליפן עבור מי שהיו להם אישורי כניסה ליעד סופי אחר, בעיקר כאלו שקיבלו מהקונסול ההולנדי בקובנה, יאן זווארטנדיק (לימים מחסידי אומות העולם), ויזת יעד לכיוון היעד הפיקטיבי, האי קורסאו, שהיה אז בשליטה הולנדית.

הנפקת ויזת מעבר אפשרה לקבל ויזת יציאה מרוסיה ומליטא, שהייתה אז שטח כבוש בידי הרוסים. הפליטים היו צריכים לגייס סכומי כסף גבוהים (180 דולרים אמריקניים, שהיו הון עתק באותם ימים), לנסיעה ברכבת הטרנס-סיבירית שחצתה את רוסיה עד עיר הנמל הרוסית ולדיווסטוק בנסיעה שארכה 11 ימים, ומשם בשיט בספינה ליפן. בשל התשלום הגבוה וכן בשל קושי להאמין בכוחה של הוויזה, לא פנו בתחילה פליטים רבים בבקשה לקבל ויזה מהקונסוליות ההולנדית והיפנית, אך עם הידרדרות המצב, ובעיקר בשל השתדלותם של העסקנים היהודים, שהיו ממנהיגי הפליטים מפולין ששהו בליטא, ובראשם ד"ר זרח ורהפטיג (לימים שר במדינת ישראל), הייתה עלייה חדה במספר הפליטים שפנו לבקש ויזה שכזו.

שלוש פעמים ביקש סוגיהארה אישור מהממונים עליו במשרד החוץ היפני להנפיק ויזות, אך נענה בשלילה, כיוון שהנפקת ויזה דרשה תהליך הרשמה מסודר והוכחה מצד המבקש שברשותו דמי קיום מספיקים. כשראה שהמצב הביטחוני מחמיר, המרה את פי הממונים עליו, והחל ב-31 ביולי 1940 להנפיק ויזות ככל שיכול, עד סגירת הקונסוליה היפנית בלחץ הרוסים בספטמבר 1940. ב-4 בספטמבר עזב סוגיהארה את תפקידו ויצא ברכבת עם משפחתו לברלין, להמשך שירות דיפלומטי שם.

על פי האומדן, עד מועד סגירת הקונסוליה היפנית, הספיק סוגיהארה להנפיק יותר מ־2,150 ויזות, בכתיבה ידנית מרתונית ביחד עם אשתו ועוזרו (בחלק מהזמן סייע להם משה זופניק, תלמיד ישיבת מיר). 

אחד ההסברים לכינויו "סמפו" הוא בכך שכשהיהודים להם הנפיק ויזות שאלוהו לשמו, חשב שהשם "צ'יאונה" יהיה קשה להגייה על ידי מי שלא מורגל בשפה היפנית. לכן אמר ששמו "סמפו", שהיא צורת קריאה נוספת לסימניות הקאנג'י המרכיבות את שמו.

מספר הניצולים היה גבוה יותר ממספר הוויזות, כיוון שוויזות למבוגרים כללו גם את ילדיהם. מצד שני, לא כל מקבלי האשרות יכלו להגיע ליפן, בשל העלויות הגבוהות או עיכובים. מספר האשרות שהונפקו, הוא לפי יד ושם 1,600 לכל הפחות, אך סוגיהארה עצמו העריך את מספרן ב-3,500. מספר הניצולים הוא לכל הפחות כ-2,200 איש שהגיעו ליפן, אך יש המעריכים אותו עד כדי 10,000.

לאחר קבלת אשרות המעבר דרך יפן, הגיעו רבים מן הפליטים לעיר קובה. שם השתלבה פעילותו של סוגיהארה במאמציו של אברהם סצוזו קוצוג'י, אשר תיווך בינם לבין השלטונות, סייע בהארכת אשרות השהייה והקל על המשך יציאתם ליעדים בטוחים.

במסגרת הוויזות הללו הונפקו ויזות לכל שלוש מאות תלמידי ישיבת מיר, שעברו בשלב ראשון לקובה שביפן והמשיכו שם בלימוד תורה, ולאחר כשמונה חודשים לשאנגחאי. 

מעשיו חשפו אותו ואת משפחתו לפגיעתם של הגרמנים, אך על אף שהאחרונים ככל הנראה ידעו על מעשיו, לא פגעו בו. סוגיהארה המשיך למלא תפקידים דיפלומטיים ברחבי אירופה. בסוף תקופת המלחמה נעצר ביחד עם אשתו וילדיו בידי הסובייטים, ושהה במשך למעלה משנה במחנה מעצר. לדברי בן-עמי שילוני הסובייטים התייחסו אליו בצורה טובה יותר מאל שאר הדיפלומטים היפנים שנעצרו.

אחרי המלחמה
שמאל|ממוזער|160px|מדליה שהנפיקה ישראל לזכרו
שמאל|ממוזער|250px|רחוב סמפו סוגיהרה ביפו
לאחר המלחמה חזר סוגיהארה ליפן. הוא פוטר ממשרד החוץ בשל היותו איש המשטר הישן. הוא נאלץ לעבוד בעבודות כפיים שונות, במשך תקופה לא קצרה, ואף עבד בחנותו של אחד מראשי הארגונים היהודיים.

ב-1960 קיבל משרה בחברה מסחרית ברוסיה, ועבד בה כ־16 שנים. בסוף 1969 ביקר בישראל, בה למד בנו, נפגש עם שר הדתות זרח ורהפטיג וקיבל תעודת הוקרה מיד ושם.

ב-4 באוקטובר 1984 קיבל סוגיהארה הכרה כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. סוגיהארה לא הסכים לקבל כיבודים או טובות הנאה כלשהם, מלבד מלגת לימודים שניתנה לבנו נובוקי בידי מדינת ישראל. ככלל, לא הסכים להתראיין, ובראיון נדיר אחד אמר שצריך לעשות את הדבר הנכון משום שהוא נכון – ולא מכל סיבה אחרת.

סוגיהארה נפטר ב-31 ביולי 1986 בגיל 86, והותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.

 אישים שהציל 
עם היהודים שהציל נמנים, בין השאר:
ברנרד (דב) אברמוביץ (אברון), אריה לייב בארון, יעקב בנאי ("מזל"), אבא מרדכי ברמן, שמואל ברנבוים, זרח ורהפטיג, יחזקאל לוינשטיין, נחום לסמן, מנחם סבידור, ראובן פיין, יחיאל מיכל פיינשטיין, נחום פרצוביץ, חיים שטיין, האדמו"רים מאמשינוב שמעון שלום קאליש ובנו ירחמיאל יהודה מאיר קאליש, ישראל חיים קפלן, לוי קרופני, חיים שמואלביץ ובנו רפאל שמואלביץ.

הנצחה

 מדינת ישראל, באמצעות החברה הממשלתית למדליות ומטבעות, הביעה את הוקרתה בהטבעה של מדליה מיוחדת לזכרו.

 עיריית תל אביב יפו קראה רחוב על שמו ביפו, בין רחוב התקומה לשדרות ירושלים, לצד קולנוע אלהמברה.

 סוגיהארה קיבל הכרה רשמית מממשלת יפן והוכר בה כגיבור לאומי. בעיר קובנה, שם שירת כקונסול, נקרא רחוב על שמו. נעשה עליו סרט תיעודי בשם "סוגיהארה", בבימויו של רוברט קירק.

 בשנת 1992 נבנתה לכבודו אנדרטה בעיר מולדתו, ובה פסל בדמותו.
 עיריית יאוטסו החליטה להקים פארק לזכרו על גבעה המשקיפה על העיר. שמו של הפארק ביפנית הוא 人道の丘 - Jindou no oka, שפירושו "גבעת האנושיות". בטקס חנוכת הפארק השתתפו גם ניצולים רבים, בהם זרח ורהפטיג, ששיתף עמו פעולה בהצלה בקובנה.
 בשנת 2000 נחנך בפארק היכל הזיכרון של צ'יאונה סוגיהארה, בו ביקרו כבר למעלה מ-100 אלף מבקרים, בהם ישראלים רבים.

 ב-1998 הנפיק השירות הבולאי בישראל, בשיתוף יד ושם, בול דואר ליום הזיכרון לשואה ולגבורה, הנושא את דיוקנותיהם של חמישה דיפלומטים חסידי אומות העולם, בהם סוגיהארה.

 ב-2001 הוקם פארק עצי סאקורה בווילנה, לציון 100 שנים להולדתו של סוגיהארה.

 ב-2016 נקרא על שם סוגיהארה רחוב בפארק המדע פלנתניה בעיר נתניה, הכולל גם גן יפני.

 בראשית 2019 התברר, כי חורשה שניטעה לזכרו בבית שמש על קרקע של קרן קיימת לישראל, ובתרומות יפנים, נעקרה ובמקומה הוקמה שכונת המגורים "קנה הבושם".

 ב-29 ביולי 2019, גוגל הקדישה "דודל" לזכרו של סוגיהארה.

 ב-11 באוקטובר 2021 נחנכה בירושלים כיכר על שמו בשכונת עיר גנים, בין רחוב קוליץ ורחוב פנמה.
 באוקטובר 2022 העלה האומן היפני טאצואו מיאג'ימה מיצג לזכרו של סוגיהארה, בתערוכה "מנהרת הזמן - יפן והיהודים" במוזיאון טיקוטין בחיפה.
 באוניברסיטה העברית בהר הצופים קיימת פינת הנצחה הנושאת את שמו, דמותו ושלט המציין את פועלו והוקרתו.

 פעילותו מפורטת בתצוגה של מוזיאון נמל האנושות צורוגה.
 בביתו בו פעל כקונסול בקובנה הוקם מוזיאון בו מוצגים סרטון, חפצים מקוריים ותצוגה אינטראקטיבית להוקרת פעולותיו 

 ראו גם 

 היקאווה מארו

 אוסקר שינדלר
 התיישבות יהודית באימפריה היפנית

לקריאה נוספת
 הלל לוין, רשימת סוגיהרה - בחיפוש אחר הטוב (תרגום מאנגלית: גידי אביבי). הוצאת ידיעות אחרונות-ספרי חמד, 1999.
 תמר ורטה זהבי, סוגיהארה: הסמוראי שסירב לציית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019.
 צ'יאונה סוגיהארה, החלטה של אהבה: סיפורו של צ'יאונה סוגיהרה דיפלומט יליד העיר יאוצו, כתב פומיושי אוקמוטו, Yaotsu-chō Japan, 1999
 Yutaka Taniuchi, The miracle visas, Jerusalem, Gefen, 2001.

קישורים חיצוניים

 סמפו סוגיהארה באתר יד ושם
 קורות חייו, באתר קרן סוגיהארה  
 על האיש, בספרייה היהודית הווירטואלית 
 על סרטו של רוברט קירק
 האתר העברי של מוזיאון סוגיהארה בעיר יאוטסו
 ויזת הצלה סוגיהרה חתומה על ידי שני חסידי אומות העולם, קובנה וריגה 1940, באתר "ווינרס מכירות פומביות"
 בול "דיפלומטים חסידי אומות העולם", באתר "התאחדות בולאי ישראל"
 גיטה עמיפז זילבר, יפאני הציל יהודים, משואה י"ד, אפריל 1986, עמ' 64–67

 הרב מנחם בורשטין, נובוקי סוגיהרה, בעלון גילוי דעת.




  תמונת בול שיצא לזכרו ביפן
סיפור ההצלה של ישיבת מיר מפי הרב אלחנן יוסף הרצמן בסיפרו "נס ההצלה".
זרח - סרטו של אדיר זיק על פועלו של ד"ר זרח ורהפיג בתקופת השואה - בסרט זה פועלו של סוגיהרה מובא בהרחבה - הסרט באתר יוטיוב
ריאיון עם אשתו. http://www.scarsdalemura-kara.com/Mrs.Sugihara.htm
 צ'אונה (סמפו) סוגיהרה, באתר איגוד יוצאי וילנה והסביבה בישראל



הערות שוליים

קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:אישים שהונצחו על מדליות ישראל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ואסדה
קטגוריה:זוכי פרס ראול ולנברג
קטגוריה:יפנים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יפנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: ליטא
קטגוריה:פוליטיקאים יפנים
קטגוריה:קדושים עממיים
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1900
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1986