יעקב משה חרל"פ

תולדות חייו
שנותיו הראשונות
נולד בירושלים למרים ולרב זבולון חרל"פ, ששימש כדיין בבית הדין של המהרי"ל דיסקין. בצעירותו למד בתלמוד תורה וישיבת "עץ חיים", מייסד הישיבה הרב שמואל סלנט חיבבו וקירבו. למד גם אצל אביו עד פטירתו בה'תרנ"ח. הוא התקרב אל המהרי"ל דיסקין כבר כילד, בסביבות גיל בר המצווה נבחן אצלו על תלמודו בהצלחה יתירה, וזה שיבחו באופן חריג ממנהגו.

בגיל 15 החל – במקביל ללימודיו בישיבת עץ חיים – ללמוד אצל הרב יהושע צבי מיכל שפירא, מקובל שנודע במנהגי תעניות וסיגופים וכך חינך את קבוצת תלמידיו הקרובה, עימה נמנה הרב חרל"פ שהיה צמוד אליו במשך שנים וקיבל מהנהגותיו ותורתו. בהמשך פעל הראי"ה קוק להניא אותו מהסיגופים הרבים שבהם נהג. אחרי פטירתו של הרב שפירא הוציא את כתביו בספר "צבי לצדיק", שהיה לספר מוסר מרכזי בישיבת עץ חיים, ומאוחר יותר בספרים "ציץ הקודש" ו"אמרות טהורות", לספר ציץ הקודש צירף "קונטרס אחרון" מדברי תורתו שלו, שעורר עניין רב בעולם התורני.

בגיל 16 נשא את פסיה, בת אחיו של ר' דוד מקרלין (נפטרה בשנת תרצ"ב) ומאז עמד עימו בקשר רצוף של מכתבים תורניים. תקופה קצרה לאחר נישואיו למד בישיבת "תורת חיים" בירושלים, שם למד בחברותא עם הרב יונה ראם, לימים רבה של שכונת כרם. האחרון שיבחו ברבים ואף פרסם מכתב תורני שלו, וגרם לריבוי הכרת גדלותו בציבור. למד גם אצל הרב שלמה זלמן בהר"ן שהיה מתייעץ איתו בשאלות הלכתיות מסובכות שהגיעו אליו, ואצל הרב יעקב חיים נפתלי זילברברג – מגאוני ורשא שעלה לארץ.

במשך שנים ארוכות קם מדי לילה בחצות לאמירת תיקון חצות ולאחר מכן למד עד הלילה הבא בחברותא עם הרב עקיבא פרוש, כשהם מפסיקים רק עבור תפילות, בהמשך שינה את מנהגו והחל להקפיד שלא לישון כלל לפני חצות. את לימודו במשך היום עשה כשהוא עם טלית ותפילין. לאחר שעלה רבי יצחק ירוחם דיסקין לירושלים, בשנת ה'תרס"ח, התקרב הרב חרל"פ גם אליו ולמד עימו בין השאר למדו בחברותא את כתבי אביו המהרי"ל דיסקין.

תפקידים רבניים ותורניים
עוד בהיותו אברך צעיר היה מהמשמעותיים בקרב חברי איגוד "בית ועד לחכמים" שנוסד בירושלים כדי לטפל בליבוני הלכות ושאלות למעשה על ידי גדולי הדור ההוא שבארץ ישראל.

עם ייסודה של שכונת שערי חסד בירושלים בשנת ה'תרס"ט (1909), מונה לרבהּ (בגיל 27), ולאחר מכן גם לרב שכונת רחביה. הוא התייחד בהתאמת סגנונו לפי קהל שומעיו, מה שהביא ליכלתו להנהיג ולהצליח בשתי שכונות שונות אלו – של היישוב הישן מכאן והיישוב החדש מכאן. בשערי חסד נהגו שלאחר תפילת מוסף של שמיני עצרת הקהל מלווה את הרב חרל"פ אל ביתו בשירת הציטוט מהתפילה "מחיה מתים אתה רב להושיע משיב הרוח ומוריד הגשם" שוב ושוב, כדי להרגיל את הלשון באמירת מילים אלו ברצף, על מנת שבשעת ספק שיתעורר לאדם אם אמר משיב הרוח או מוריד הטל יוכל להניח שאמר משיב הרוח ולא יצטרך לחזור על תפילתו. כפי שנפסק בהלכה.

בתקופה זו היווה ביתו כתובת תורנית לתלמידי החכמים שבירושלים ותלמידי ישיבותיה. בשבתות ומועדים היה מוסר שיחות בביתו שאליהם הגיעו רבים, ביניהם גם בני ישיבות חרדיות כגון ישיבת חברון ששיחות אלו השפיעו רבות על עולמם הרוחני. קבוצת בחורים ואברכים עילויים מישיבת עץ חיים התרכזה סביבו, והוא היה מלמדם גמרא והלכה, וכן פנימיות התורה מתוך ספר נפש החיים.

בשנת תרע"ב נתמנה לר"מ בישיבת "עץ חיים" לצעירים. באותה שנה הוציא לאור ספר מעמיק על תחיית הקודש של עם ישראל, ההכרה ברוממות ייעודו וגילויי גנזי התורה, בשם "הד החיים הישראלים". ספר זה נעשה משמעותי בחוגי לומדי תורה והוגי דעות. בשנת תרע"ח הוציא את החוברת ״מכתב גלוי״ שבה הוא קורא לתחיית התורה יחד עם תחיית הארץ, באותה שנה מונה עם הרב צבי פסח פרנק לר"מ בישיבה הגדולה "עץ חיים".

היה חלק ממשלחת שהופיעה בפני הברון רוטשילד בעניין ההצעה שעלתה לגיוס בני הישיבות לגדודים העבריים, דבריו, בהם זעק בבכי "אל תגעו במשיחי" עשו רושם רב על הברון והיו בין הגורמים שהביאו לנסיגה מההצעה.

עמד יחד עם הרב איסר זלמן מלצר והרב יצחק אייזיק הרצוג והרב שלמה יוסף זוין בראשות מערכת ש"ס הארצישראלי שהקים הרב מאיר בר-אילןבירחון הפרדס. בשנה י"ט חוברת ה' – אב תש"ה (כאן וכאן). ובשנה כ"ב חוברת ח' – אייר תש"ח (כאן)..

הקשר עם הראי"ה קוק
בשבועות תרס"ד (1904), ימים ספורים לאחר שהרב קוק עלה לארץ והגיע ליפו. ראה אותו הרב חרל"פ – שהגיע ליפו לצורכי בריאותו – אומר את ה"אקדמות" ונקשר אליו מתוך התפעלות. הוא לא העז לגשת אליו בעצמו, גם לאחר ששם לב שהראי"ה תמה על כיבוד שהוענק לו למרות גילו הצעיר (21), אך ידידו הרב צבי פסח פרנק הפגיש והכיר ביניהם, תוך שהוא מציין בפני הרב קוק את השבחים שקיבל הרב חרל"פ כנער צעיר מאת המהרי"ל דיסקין, והם עסקו שעה ארוכה "בענייני הלכה ואגדה, פלפול ודרשנות". תוצאות מאורע זה היו משמעותיות ביותר לעיצוב דמותו הרוחנית ומאז נעשה לתלמידו המובהק והצמוד, בסיפור זכרונותיו מתאר הרב חרל"פ את עוצמת הקשר הנפשי שנרקם בינו לבין הרב: 

בעקבות המפגש הפך לתלמידו הקרוב של הרב קוק, שהכניסו אל פנימיות נבכי נפשו והדריכו בעבודת ה' ובלימוד תורה, בין השאר – היה זה הרב קוק שגרם לו לחדול ממנהגו לסגף את עצמו בתעניות, שכתב לו "ולמען השם שלא להכביד עליו שום דבר יותר מכח הבריאות, כי זאת היא עצת היצר... כי אם לתת מרגוע לגוף והרחבה לנפש, ויפה שעה אחת של תורה ועבודה במנוחה מאהבה, מכמה ימים של קדרות...". הם נקשרו זה בנפשו של זה, והראי"ה אף סיפר על מקרים שהרגיש ממרחק במתרחש עם הרב חרל"פ. מילותיו האחרונות של הראי"ה לפני מותו היו "ר' יעקב משה".

בשנת ה'תר"פ כתב את החיבור "טובים מאורות", המגן על ספרו של הרב קוק, "אורות", מפני טענות מתנגדיו. בהמשך הודפס החיבור בתוך החלק השישי של סדרת ספריו "מי מרום" – מעייני הישועה.

בשנת תרע"ד (1914) יצא עם הרב קוק ורבנים נוספים למסע במושבות הגליל ויחד ביקרו במספר מושבות מתוך מגמה לקרב את יושביהן אל היהדות. ובשנת ה'תרפ"ג 1923 השתתף במסע השני למושבות יחד עם הרב קוק ורבה של תל אביב הרב שלמה אהרונסון.

לאחר פטירת הרב קוק, לאחר שנתבקש בידי רבים, הגיש את מועמדותו לתפקיד הרב הראשי לישראל. לצידו התמודד הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שאכן נבחר לתפקיד. הרב חרל"פ – שמלכתחילה לא חפץ בכך – היה מרוצה מהתוצאה ומסופר שכאשר עבר בסמוך לבניין שבו נערכו הבחירות נהג לומר "ברוך שעשה לי נס במקום הזה".

בשנת תש"ה, עם פטירתו של הרב עמיאל, הוצע שמו של הרב חרל"פ לממלא מקומו ברבנות העיר תל אביב.

 בישיבת מרכז הרב 
סמוך להקמתה של ישיבת מרכז הרב צירפו הרב קוק לראשותה, והוא החל להעביר בה שיעורי גמרא ואמונה. תלמיד הישיבה באותן שנים – הרב משה צבי נריה – סיפר כי אישיותו השפיעה בישיבה אף יותר מהשיעורים שלימד. ומחמת טבעו המצטנע – עיקר אלו שהושפעו ממנו בישיבה היו אלו שהתקרבו אליו והשתדלו לקבל ממנו, היות שהוא לא "עשה נפשות" לעצמו. אף צעירים שאינם מבני הישיבה הגיעו במיוחד כדי להתקרב אליו ולהיות מושפעים ממנו, כגון הרב יוסף ליב זוסמן (שלמד בישיבת עץ חיים) אשר היה לתלמידו המובהק, וכן מבני חסידות ברסלב וחוגים אחרים – שרצו לקבל ממנו הדרכה והשפעה בעבודת ה' ובלימוד תורה.

לאחר פטירת הרב קוק בשנת תרצ"ה, המשיך הרב חרל"פ לעמוד בראש ישיבת מרכז הרב, והחל למסור בה את השיעור כללי. שיעוריו הצטיינו בעמקותם ובעמלו עליהם, אותו תיאר אחד התלמידים, שבתי דון-יחייא: "היה יושב ער כל הלילה ועוסק בסוגייא. פעמים כרך את ראשו במגבת רטובה כדי לצנן את רוב מתחו. מפרק לפרק שיתף את בחירי תלמידיו בהכנת השיעור… משעבר שיעורו מבחן אש והתקבל על ידי תלמידיו, נחה דעתו ופניו הזדהרו בזוהר של שעת תפילה".

במהלך שנים אלו – מפני כמה גורמים כגון עיסוקו של הרצי"ה בעריכת כתבי אביו, השפעת השואה ועוד – הישיבה הידלדלה יחסית בכמות תלמידיה. אך רבים הגיעו מישיבת "חברון" לשמוע שיעורים בישיבה. וכן הרב בן ציון אבא שאול מישיבת פורת יוסף. בשנת ה'תש"ד צורף לצוות הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא שמסר שיעור יומי בנוסף לשיעור הכללי של הרב חרל"פ.

במהלך מלחמת העצמאות התנגד לגיוסם של בני הישיבה לצבא, אך רבים מהם התגייסו בעקבות עמדת הרב צבי יהודה הכהן קוק שתמך בכך. היעדרות התלמידים בתקופה זו ונפילתם של מספר תלמידים גרמה שוב לירידה במצב הישיבה.

בשנת ה'תשי"א נחלש, וביקש מהרב שפירא שעד אז מסר אך שיעור קצר שימלא את מקומו ויחל במסירת השיעור כללי, וכך נעשה. לאחר פטירתו הפך הרצי"ה קוק לראש הישיבה, ואת הרב שפירא מינה לראש ישיבה מתחתיו.

סוף ימיו
בשנת ה'תש"ה (1945) נשא את דבורה, אלמנתו של שמואל צבי כהן. גם היה נשוי לרבקה אידא, בתו של הרב שלמה נתן קוטלר (הייתה נשואה לרב יוסף צבי דוידובסקי).

בשנת ה'תשי"א (1950) זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית.

הרב חרל"פ נפטר ביום ז' בכסלו תשי"ב (6 בדצמבר 1951). בלווייתו השתתפו אלפי בני אדם, רבים מהם שהגיעו מחוץ לירושלים. נטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים.

הנהגותיו
בהשפעת רבו הרב יהושע צבי מיכל שפירא וכחלק מחבורת התלמידים-הפרושים שהתגבשה סביבו, נהג גם הרב חרל"פ במנהגי חומרות וחסידות יתירה, כגון שלא להביט כמעט מעבר לד' אמותיו ועוד.

תפילתו התייחדה בדבקות והתלהבות בולטת, בפרט בשעת קריאת שמע. בירושלים היה מקובל לומר ששמיעת קריאת שמע של הרב חרל"פ יכולה לגרום לאדם לחזור בתשובה.

נודע בין היתר בניגונו לשירת הים, שרבים היו מגיעים לשמוע במעמד שהתקיים בביתו מדי שנה בליל שביעי של פסח.

נודע בהקפדתו שלא לצאת משטחי ארץ ישראל, וכך כתב: "גם בעד כל כסף וזהב לא אפרד מחיי רוחי, ולא אצא מארץ ישראל". על מצבתו נכתב . במסע הרבנים שערך עם הרב קוק הוחלט בשלב מסוים להגיע מחיפה ליפו באניה, ומפני מנהגו זה – נפרד מהם הרב חרל"פ בחוששו שהספינה תרחיק מקו החוף ונסע ביבשה. כשהתרחשה סערה בהפלגה, אמר הרב קוק שבוודאות ינצלו בזכות הקפדתו של הרב חרל"פ.

נהג שלא לצאת כלל מן הסוכה כל ימי חג הסוכות (כשאף מניינים לתפילה וכדומה – התקיימו בתוך סוכתו) מלבד לשתי יציאות: הליכתו לכותל המערבי להקביל פני שכינה, והליכתו אל הראי"ה קוק להקביל פני רבו.

הגותו ומחשבתו
ארץ ישראל
חשיבותה ובניינה
הרב חרל"פ החשיב מאוד את ארץ ישראל ואת יישובה וראה בהפרחתה את הנקודה העיקרית של תקופת עקבתא דמשיחא: .

את בניין הארץ ראה לא רק כאקט של גאולה גשמית מבורכת ככל שתהא, אלא גם כתחילת פריחת כוחותיה הרוחניים של האומה באמרו "כשם ששיבת ישראל לארץ קדושתו ראשית צמיחת ישועתו היא, כך היא גם ראשית תשובתו", כלומר שובו לתורת ארץ ישראל.

מדינת ישראל
שמח מאוד על הקמת מדינת ישראל וראה בה שלב מרכזי בגאולה. עם זאת, ראה באופן קשה מאוד את חלוקת הארץ. וכפי שסיפר הרב צבי יהודה הכהן קוק: "לפני י"ט שנה, באותו לילה מפורסם, בהגיע ארצה החלטתם החיובית של מושלי אומות-העולם לתקומת מדינת ישראל, כשכל העם נהר לחוצות לחוג ברבים את רגשי שמחתו לא יכולתי לצאת ולהצטרף לשמחה. ישבתי בדד ואדום כי נטל עלי. באותן שעות ראשונות לא יכולתי להשלים עם הנעשה, עם אותה בשורה נוראה, כי אכן נתקיים דבר ד' בנבואה בתרי-עשר – "ואת ארצי חילקו"! למחרת בא אל ביתנו איש ברית קדשנו, הגאון רבי יעקב משה חרל"פ זצ"ל – היה לו צורך לבוא וכלום ייתכן שלא היה בא?! התייחדנו אז שנינו, רגעים אחדים, באותו חדר קטן ומקודש שב"בית הרב" – ולאן יבוא אז אם לא לשם?! מזועזעים ישבנו ודמומים. לבסוף התאוששנו ואמרנו שנינו כאחד: "מאת ד' הייתה זאת, היא נפלאת בעינינו".

איסור מסירת שטחים
הרב חרל"פ התנגד נחרצות לכל אפשרות של ויתור על חלקים מארץ ישראל ומסירתם לידי זרים, ואסר כל שיתוף פעולה עם תוכנית כזו. תחת הכותרת "בל נוותר על זכות מזכויותינו בארץ ישראל" כתב: "אם יגיעו הדברים ויצטרכו חלילה לחתום על כתב חוזה בינלאומי שמשמעו ויתור איזה שהוא מכל זכותנו על ארץ ישראל, נוח יותר לחותמים לקצץ בהונות ידיהם ולא יקצצו בנטיעות גן רווה".
ממוזער|מכתב מהרב יעקב משה חרל"פ אודות חילולי שבת

עם ישראל
קדושתו המהותית
הרב חרל"פ הדגיש שכל אדם מעם ישראל, גם החוטאים והרשעים, קשור לקדושה ביסודו, ועל אף שמבחוץ נראית עליו "הקליפה הרעה" – עם זאת בפנימיותו של כל אדם מישראל הוא קודש, בקדושה עצמית שבלתי ניתן לבטל אותה, זאת מאחר שהקדושה הזו נובעת מעצמיותו של עם ישראל כולו, ו"עם ישראל" מעולם לא חטא ולא יחטא, אף אם אדם פרטי חוטא, וממילא – קדושת כלל ישראל בעינה עומדת לעולם, וכל אדם ואדם מישראל הוא קדוש בקדושה שיונק מן הכלל. ולכן יש להרבות בסנוגריה על עם ישראל ולעסוק בזכותם, ולא לקטרג עליהם.

החוטאים בדורות האחרונים
הוא הסביר את ריבוי החוטאים בדורות האחרונים על פי רוחו של הרב קוק, ותלה את מציאותם בכך שהנשמות הן נשמות של דור עקבתא דמשיחא אשר "נשמתם גדולה מאוד", ודווקא משום כך הרשעה מתגברת בהם, בהסבירו כי "העביות והגסות חופפים עליהם" משום ש"הצללים הולכים בעקבות האורות".

צאצאיו
שמאל|250px|הזמנה שפרסם הרב חרל"פ בעיתון דואר היום לנישואי בנו|ממוזער
 הרב יחיאל מיכל חרל"פ, רב ברובע הברונקס, נישא לחיה שרה, בתו של זאב שחור.
 הרב זבולון חרל"פ  ראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן.
 הרב חיים זבולון חרל"פ, היה רבה של ראשון לציון, נישא לרבקה סרקא בת הרב אברהם דב שקול.
 הרב יצחק מאיר חרל"פ – רב העיר יקנעם.
 הרבנית אהובה אשת הרב ניסן זק"ש.
 חוה – אשת צבי ברז"ל.
 רוחמה חיה בריינא, אשת הרב מרדכי יהודה לייב זק"ש, רב בשכונת זיכרון משה והסביבה.
 הרב ניסן זק"ש.
 הרב יחיאל זק"ש – חתן הרב משה חברוני.
 הרב אברהם זק"ש – חוקר משנת הרב קוק.
 שרה מרים, אשת הרב סיני אדלר.
 קיילה יהודית, אשת הרב שמואל ברוך ורנר, שהיה אב בית דין בתל אביב. בנם הוא הרב דוד ורנר, רבה של חדרה.
 הרב דוד ורנר – רב העיר חדרה. נישא לחיה בת הרב אביעזר ציצוביץ.
 פסיה אשת הרב דב צבי קרלנשטיין ראש ישיבת גרודנא.
 מרים דבורה, אשת הרב אברהם שדמי (פשדמייסקי), ממלא מקום חותנו בראשות ישיבת "בית זבול".
 הרב אהרן שדמי – מראשי ישיבת בית זבול
 הרב יוסף דוד זאב חרל"פ, ראש ישיבת "בית זבול" בירושלים. נישא לשרה בת הרב יוסף דוד שחור.
 חוה דינה, אשת הרב ישראל בארי, רבה של נס ציונה. לאחר פטירתו נישאה לרב מרדכי יפה שלזינגר, אב"ד תל אביב וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
 ד"ר אברהם בארי.
 משה בארי מנכ"ל רבני צהר וחתנם של רות והרב יהושע בן מאיר.
 רותי אשת הרב נריה גוטל.
 הרב בנימין בארי, אב"ד אשקלון.
 הסופרת שרה ברגמן.

מתלמידיו
 הרב יוסף לייב זוסמן – מגדולי המקובלים בדורו
 הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא – ראש ישיבת מרכז הרב והרב הראשי לישראל
 הרב שאול ישראלי – ראש ישיבת מרכז הרב וחבר בית הדין הרבני הגדול
 הרב שלמה זלמן אוירבך ראש ישיבת קול תורה ופוסק
 הרב יהודה עמיטל – ראש ישיבת הר עציון
 הרב משה צבי נריה – מייסד וראש ישיבות בני עקיבא
 הרב שריה דבליצקי – פוסק, מקובל ומדקדק
 הרב שאר ישוב כהן – רבה של חיפה
 הרב ישעיהו משורר – אב"ד פתח תקווה וחבר בית הדין הרבני הגדול
 הרב אברהם צוקרמן – ראש ישיבות בני עקיבא
 הרב משה לייב שחור – פוסק ומחבר ספרים
 הרב אליהו יצחק פריסמן – ממייסדי מכון הארי פישל
 הרב דב יפה – המנהל הרוחני של ישיבת כנסת חזקיהו
 הרב דוד הלוי יונגרייז – ראב"ד העדה החרדית.
בישיבת בית זבול
 הרב סיני אדלר – רבה של אשדוד ומראשי כולל מר"ץ
 הרב יצחק מאיר חרל"פ – בן בנו הרב חיים זבולון, רבה של יקנעם
 הרב יצחק שלמה זילברמן – מייסדה ורבה של קהילת אדרת אליהו, מייסד שיטת זילברמן והוגה מפורסם
 הרב יצחק פלקסר – ראש ישיבת שפת אמת, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל וראב"ד בד"ץ אגודת ישראל

ממוזער|שמאל|250px|קברו של הרב יעקב משה חרל"פ בבית הקברות סנהדריה בירושלים

ספריו
שתי סדרות ספריו העיקריות "בית זבול" ו"מי מרום" המנציחות את זכר הוריו: הרב זבולון ומרים.

בית זבול
סדרת ספרים בפלפול, הלכה ושו"ת.
חלק ראשון – סימנים העוסקים בעיקר בקודשים, קידושין (בכלל זה נישואים אזרחיים) וכן חידושים על מסכת בבא בתרא.
חלק שני – סימנים העוסקים בעיקר במסכת שבת ובענייני גיטין. בראש הספר נדפס מאמר ארוך בענייני אמונה והשקפה, ובסוף הספר נדפס קונטרס 'יסוד המעלה' של הרב זבולון חרל"פ (אביו של הרב חרל"פ) שעוסק בסדר זרעים (שביעית ומעשרות ביבול נכרי, הפרשת חלה ועוד).
חלק שלישי – תשובות בהלכה בארבעת חלקי השולחן ערוך. בסופו נדפס קונטרס 'ונצדק קודש' מאת הרב חרל"פ בו הוא מצדיק דברי האחרונים, כתגובה לשיטתו של הרב שמשון אהרן פולונסקי שהרבה לחלוק על דבריהם.
חלק רביעי – שיעורים על מסכת בבא קמא ומסכת בבא מציעא.
חלק חמישי – שיעורים על מסכת בבא בתרא.
חלק שישי – חידושים על מסכתות סנהדרין מכות ושבועות. בתחילת הספר נדפס מאמר הגותי בעניין המשפט העברי. ובסופו קונטרס בענייני שביעית.
יצא גם כרך נוסף של 'בית זבול' על מסכת כתובות, אך הוא אינו נכלל בסדרה, ויצא בהוצאה מצומצמת ובכריכה רכה.

מי מרום

סדרת ספרים באמונה ומחשבה:
א: חיבור סביב שמונה פרקים לרמב"ם
ב: אבות – פירוש על מסכת אבות
ג: לחם אבירים – "פרקים ברוממות ישראל...ופתיחת שערים לשערי הקדש של רזי עליון".
 ד: הגדה של פסח – פירוש על הגדה של פסח
ה: נימוקי המקראות – הערות קצרות על התורה לפי סדר פרשות השבוע ומגילת אסתר.
 ו: מעייני הישועה – על עם ישראל וארץ ישראל ומשנתו הדתית-לאומית
 ז: אורי וישעי – על ראש השנה ויום כיפור
 ח–יב: שיחות לפרשת השבוע חמישה כרכי שיחות שנאמרו בסעודה שלישית בשבת
 יג: על התפילה
 יד: על תהילים ומשלי
 טו: על שלושת הרגלים
 טז: על חנוכה ופורים
יז: שיחות על ז' באדר
יח: רזי לי 
יט: שערי דעה
כ: אגרות קודש

ספרים נוספים
קונטרס אחרון – על 'ציץ הקודש' – ספרו של רבו רבי יהושע צבי מיכל שפירא.
ונצדק קודש - הערות על הספר 'דברי אהרן' של הרב שמשון אהרן פלונסקי.
צבי לצדיק – על רבו הרב יהושע צבי מיכל שפירא.
הד הרים – מכתבים מהרב חרל"פ לראי"ה קוק, עם הקדמת הרצי"ה קוק, ירושלים, דפוס סלומון, תשי"ג
טובים מאורות – על אורות של הרב קוק.
 הד החיים הישראליים – דברי הגות ומחשבה.
 אגרת הקריאה – דברי מוסר לתלמידי ישיבות.
 אל עם ה' – "ילקוט אמרים בענייני השעה".
לתשובה.
מכתב גלוי.
 אמרי נועם – דברי עידוד ונחמה לפליטי השואה ששהו במחנות באירופה.
 האמונה והמצוה.
 ישלח ממרום – קובץ מכתבים לתלמידו הרב משה לייב שחור.
 מכתבי מרום – קובץ מכתבים לבנו הרב יחיאל מיכל.
 אגרות מרום – אגרות מסודרות על פי נושאים, מאת הרב יעקב משה חרל"פ, עורך: יאיר חרל"פ, בית אל תשפ"א.
 מפניני הי"ם – ניצוצות מתורת רבי יעקב משה חרל"פ זצ"ל, יאיר חרל"פ ועמנואל הרוניאן, תשפ"ג.

ספרי איי הי"ם
"מכון איי הים" הוציא לאור ספרים מתורתו לפי נושאים. הספרים כוללים הן ליקוט מסודר מדבריו שכבר הופיעו והן דברים חדשים שנתגלו וליקוטים מן העיתונות. נכון לה'תשפ"ו למכון שנים עשר פרסומים:
 אמרות טהורות – מאמרים לשעה ולדור.
 מי מרום – ברכת המזון.
 פה קדוש – מאמרי הספד על הרב קוק.
 מי מרום – תקיעת שופר.
 מי מרום – בין המצרים.
 מי חכם וישמור אלה – יום העצמאות במשנת הרב חרל"פ ומשפחתו.
 בית זבול עם אמרות טהורות – פורים.
 בית זבול – על מסכת שבת. עם קריאות מאמרים ומכתבים בערכה של השבת ושמירתה.
 עוד אבנך ונבנית - דברי חיזוק והתרוממות בענייני השעה - מלחמת חרבות ברזל.
 מי מרום - ראש השנה לאילנות.
 מי מרום - חג מתן תורה.
 מי מרום - ימי השובבי"ם.

 הנצחה 
רחובות של שמו של הרב חרל"פ נקראו בירושלים ובבני ברק.

ביישוב בית אל ישנו רחוב הנקרא מי מרום על שם ספרו של הרב חרל"פ.

נוסד פרס ירושלים לספרות תורנית ע"ש הרב חרל"פ על ידי עיריית ירושלים.

לקריאה נוספת
 הרב י. ש. רבינסון (פסבדונים של שבתי דון-יחייא), הרב יעקב משה חרל"פ – לצורתו הרוחני, ירושלים תרצ"ו (חוברת לקידום בחירת הרב חרל"פ לרב הראשי)
יאיר חרל"פ, שירת הי"ם, שירת חייו של איש ירושלים הרב יעקב משה חרל"פ, בית אל, תשע"ב
 הרב משה צבי נריה, '"וראשו מגיע השמימה: על הגרי"מ חרל"פ זצ"ל', ליקוטי הראי"ה, כרך ב, כפר הרואה תשנ"א, עמ' 279–296



קישורים חיצוניים

כתביו



 קטעים מיומנו האישי על הראי"ה קוק באתר אור האורות
 הרב 
 ספריו:









עיון במשנתו



 עמנואל הרוניאן, היחס לעצמיות האדם במשנתם של הרב קוק והרב חרל"פ, עבודת תזה, אוניברסיטת בן-גוריון, תש"פ.
עמנואל הרוניאן, תפיסת האדם בחוג הראי"ה - עיון משווה במשנותיהם של הרב קוק והרב חרל"פ, JSIJ 21 (2021).


אודותיו

הרב חרל"פ באתר ישיבת מרכז הרב
 גיליון 'דף לתרבות יהודית' על דמותו ותורתו, בהוצאת משרד החינוך




 ארכיון שיעורים-הרב חרל"פ מכון מאיר
 הרב חרל"פ באתר mytzadik
 הרב חיים זבולון חרל"פ, בנו של הרב יעקב משה חרל"פ

 אתר המשפחה נסיכות בני דוד חרלפ
 מאיר חובב, הרב יעקב משה חרל"פ זצ"ל, "מגד ירחים" (עלון חודשי להנחלת משנת הראי"ה ומורשתו בהוצאת בית הרב), גיליון 12, כסלו תשס"א, עמ' 4

לדמותו של הרב חרל"פ, מפי הרב חיים דרוקמן


עדויות ותיאורים של תלמידיו


 - ראיון עם הרב דב יפה.

 - דברים אודותיו מפי תלמידו הרב שריה דבליצקי
 כל הכתבות על הרב יעקב משה חרל"פ, באתר ערוץ 7

 הערות שוליים 

קטגוריה:תלמידי הראי"ה קוק
קטגוריה:ראשי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:ירושלים: רבני שכונות
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת חיים
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
יעקב משה
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת ישראלים
קטגוריה:פרשני הגדה של פסח
קטגוריה:שערי חסד: רבנים
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:פרשני מסכת אבות
קטגוריה:רבנים שהתמודדו על תפקיד הרב הראשי לישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1882
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1951