יהדות ארגנטינה

יהדות ארגנטינה היא הקהילה היהודית הגדולה ביותר באמריקה הלטינית ובחצי הכדור הדרומי. ראשוני היהודים הגיעו לאזור כנראה כבר במאה ה-16 יחד עם הכובשים הספרדים. ארגנטינה מדינת מהגרים, היא קלטה לאורך הדורות יהודים רבים בני עדות שונות. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 פעל הברון הירש להקמת התיישבות חקלאית יהודית באזורים שונים בארגנטינה, בעיקר במחוז אנטרה-ריוס. פרויקט התיישבות זה נחשב בעיני רבים לאירוע מרכזי בביסוס ועיצוב הקהילה היהודית בארגנטינה. רבים מאנשי הקהילה רואים בפרויקט ההתיישבות את ראשית ההתיישבות ומקור לגאווה, תחושת חלוציות ושורשיות.

החברה היהודית בארגנטינה, שרובה ממוצא אשכנזי, היא חברה עירונית ברובה כיום. חלקה העיקרי של הקהילה נמצא בבואנוס איירס, וחבריה משולבים היטב במארג החברה הארגנטינאית.

היסטוריה
היהודים הראשונים בארגנטינה
היהודים הראשונים שהגיעו לארגנטינה ברחו מפני האינקוויזיציה, אולם הם התבוללו באוכלוסייה המקומית. הקהילה היהודית בארגנטינה החלה להתגבש באמצע המאה ה-19 מהסיבות הרגילות המאפיינות את ההגירה היהודית בכל הזמנים ובוודאי בעת החדשה: המצוקה הכלכלית והרדיפות במזרח אירופה ובאימפריה העות'מאנית. ארגנטינה הפכה אט אט ליעד רצוי בזכות מדיניות של הרפובליקה הארגנטינאית למשוך מהגרים, עקרון שנוסח בסעיף 25 בחוקה משנת 1853. בנוסף התבססה הרפובליקה הארגנטינית על עקרונות הליברליזם של המאה ה-19, המבטיחים שוויון אזרחי וחופש דת. בשנת 1884 גם נחקקו חוקים המתירים חינוך אזרחי, וקיום דיני אישות במשרד רישום אזרחי. אלו אף הביאו לניתוק הקשרים הדיפלומטיים בין ארגנטינה לוותיקן למשך 16 שנים. בראשית תקופה זו היו המהגרים בעיקר יהודים מצרפת, ובהמשך המאה גדלה הקהילה במהירות בעקבות הפוגרומים שהיו ברוסיה שהביאו להגירת רבים ממזרח אירופה, שכונו בארגנטינה "רוסוס" (rusos – רוסים), רובם יהודים. מדיניות "הדלת הפתוחה" של ארגנטינה אפשרה למהגרים אליה כניסה ללא תשלום מכס.

ממוזער|כתובה מארגנטינה

הגידול העיקרי באוכלוסייה היהודית אירע בין 1880 ל-1890. בשנת 1891 ייסד הברון מוריס דה הירש את ארגון יק"א (אנגלית: Jewish Colonization Association "החברה היהודית להתיישבות") שפעל לרכישת קרקעות עבור מפעל התיישבות חקלאי. כעשרים שנים קודם לכן כבר נוצרו הארגונים היהודים הקהילתיים הראשונים, אך בעקבות הקמת יק"א ועד 1896 יושבו בארגנטינה כ-10,000 יהודים. בין השנים 1895 ל-1919 גדל מספר היהודים במדינה מ-6,000 ל-125,000 נפש, אך השינויים באופי ההגירה הביאו לכך שבסוף תקופה זו ישבו כ-80% מהיהודים ביישובים עירוניים. המסגרות החקלאיות התקיימו בשיתוף "כל ישראל חברים" וראשונת המושבות היהודיות הייתה מוזסוויל. ב-1896 הגיעה התוכנית לשיאה ובארגנטינה התקיימו 910 משפחות.

תחילת המאה ה-20
בין 1906 ו-1912 המשיכה הגירה יהודית לארגנטינה בקצב של כ-13,000 בשנה. מלבד יהודים מזרח אירופים הגיעו גם מהגרים מן האימפריה העות'מאנית ומצפון אפריקה. לאחר מלחמת העולם הראשונה זוהו המהגרים היהודים ממזרח אירופה עם המהפכה הקומוניסטית שאירעה בארצות מוצאם. תפיסה זו, לצד שביתה ממושכת שפגעה בכלכלה הארגנטינאית, גרמה בימים 7 – 13 בינואר 1919 לפוגרום ראשון בארגנטינה שכוון כלפי ה"רוסים". למרות זאת, המשבר הכלכלי בעולם המערבי וסגירת שעריה של ארצות הברית בפני מהגרים היו בין הגורמים להמשך ההגירה לארגנטינה. ב-1920 היו בארגנטינה יותר מ-150,000 יהודים. הגירה זו הביאה עמה גם אבטלה רחבה, והמצב הכלכלי הרעוע היה בין הגורמים להפיכה הצבאית שהתרחשה ב-1930 ועלייתם לשלטון של חוגים לאומניים שהטילו מגבלות על ההגירה. מגבלות אלו חלו גם בתקופת מלחמת העולם השנייה, אך הגירה בלתי חוקית נמשכה לאורך כל אותן שנים. היהודים השתלבו במהירות בחברה הארגנטינית אולם סבלו מפעם לפעם מאנטישמיות.
ההשתלבות הובילה לריבוי במספר נישואי התערובת ולגיורים שמטרתם "הלבנת" המצב ולא קיום מצוות. בעקבות כך הוטל חרם על גיורים בארגטינה בידי
הרבנים שאול דוד סותהון (בואנוס איירס) ואהרון הלוי גולדמן (מוזסוויל).

בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו שידורי רדיו כאשר בדרך כלל הם היו ביידיש ובספרדית במקביל. שמואל גלזרמן היה בין מנחי התוכניות הפופולריים. בשנת 1934 נפתח בית ספר ראשון של בית הספר שלום עליכם שבהמשך התפתח לרשת בתי ספר שפועלת עד היום.

בתחילת שנות ה-30 התרחשה פרשת צבי מגדל שבמרכזה היו יהודים.

במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 היו יוצאים לאור מספר עיתוני ילדים ביידיש (למשל "חבר'ל" אותו ייסד וערך שניאור וסרמן). בשנת 1939 זליק מאזור ואביגדור שפריצר החלו להוציא עיתוני ילדים ביידיש נוספים.

אחרי מלחמת העולם השנייה

ב-1946 ברחו פושעים נאצים בזהות בדויה לארגנטינה ומצאו בה מקלט. לאחר הקמת מדינת ישראל כונן הנשיא פרון קשרים דיפלומטים עם המדינה החדשה. לכידתו של הפושע הנאצי אדולף אייכמן וחטיפתו לישראל ללא תיאום עם הממשלה גרמו לגל מחאות נרחב בארגנטינה, וכן לגל התקפות אנטישמיות שהובילו לגל עלייה בקרב יהודי ארגנטינה.

בשנת 1959 מונה דוד בלכר לשר בממשלת ארגנטינה והיה היהודי הראשון שקיבל משרה זו.

במפקד אוכלוסין שנערך ב-1960 נספרו 176,000 יהודים. מלבדם נמנו 930,000 אנשים שהצהירו שהם אינם שייכים לשום דת, אך מעריכים שחלקם יהודים שהסתירו את דתם מפחד השלטונות. נתונים אחרים מספר השנתי היהודי האמריקאי מצביעים על כך שעד לשלטון החונטה הצבאית בארגנטינה חיו בה בשנות השישים כחצי מיליון יהודים.

בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה
בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה נעלמו ונרצחו בין 9,000 ל-30,000 אזרחים במהלך המלחמה המלוכלכת, ומעריכים שכעשרה אחוז מהם היו יהודים, על אף שהיהודים היוו רק 1% מהאוכלוסייה. פעילים יהודים, דוגמת הרב מרשל מאייר וניצולת השואה שרה רוס שהייתה מייסדות ארגון אמהות פלאסה דה מאז'ו, נאבקו לחשיפת פשעי המשטר. בנוסף סבלה הקהילה מגל של אנטישמיות. עם זאת, מדינת ישראל קיימה יחסים קרובים עם החונטה, סיפקה לה נשק רב, אימנה והכשירה את כוחות הביטחון של המשטר. בינואר 1979, ביקר סגן שר הביטחון מרדכי צפורי בארגנטינה כדי לדון במכירת נשק. כ-30% מייצוא הנשק הישראלי באותן השנים נמכר לצבא ארגנטינה, בסכומים המוערכים בכמיליארד דולר.

נושא הנעדרים והנרצחים היהודים בארגנטינה על לראשונה בוועדת הקליטה של הכנסת כבר בשנת 1977, בעקבות דיווחים של עולים חדשים וקרובי משפחה בישראל. הוחלט שהדיונים יהיו חסויים כדי לא לפגוע ביחסים עם החונטה. רק בדצמבר 1982, עלה הנושא באופן פומבי בעת ביקורו של שר החוץ יצחק שמיר במדינה. בעת הביקור הוגשה רשימה של 360 נעדרים יהודים לנשיא ארגנטינה. רק ב-29 ביוני 1983, עלה לראשונה נושא הנעדרים היהודים לדיון פומבי בכנסת, בפתיחת הדיון אמר חבר הכנסת יאיר צבן:.

באוקטובר 1983 עתרו 6 עולים מארגנטינה לבג"ץ בדרישה שממשלת ישראל תדרוש באופן רשמי מידע על הנעדרים היהודים. במרץ 2016 הגישו שורה של פעילים ישראלים שעלו מארגנטינה, בקשת לחשיפת מסמכים אשר מתעדים את הקשרים של המשטר הישראלי עם החונטה, על פי חוק חופש המידע. בעקבות הבקשה נחשפו מסמכי משרד החוץ מהתקופה. מהמסמכים עולה כי ישראל קיימה קשרים עם המשטר בידיעה מלאה כי הוא מבצע רצח המוני, כולל רצח יהודים בשיעור חריג לעומת חלקם באוכלוסייה. משרד הביטחון טען שאין לו מסמכים המעידים על פעילות המשטר, בנוסף נטען כי חשיפת המסמכים הקשורים לסחר בנשק עם המשטר הארגנטיני באותן שנים תביא לפגיעה בביטחון המדינה וייתכן גם לפגיעה ביחסי החוץ.

בסוף 1983 הוערך מספר היהודים במדינה בכ-300,000. במהלך שנות השבעים והשמונים כ-23 אלף מהיהודים במדינה עלו לישראל.

בשנות ה-90 נערכו פיגועים נגד מרכזים יהודיים בבואנוס איירס. הפיגועים יוחסו לאיראן, ושלטונות המדינה פתחו בחקירה לגילוי האשמים. באפריל 1992 פוצצה שגרירות ישראל, ונהרגו 32 איש. ב-1994 פוצץ המרכז הקהילתי היהודי (AMIA), נהרגו 85 אנשים ונפצעו למעלה ממאתיים. ב-18 בפברואר 2015 נטליו אלברטו ניסמן שהיה התובע הפדרלי שעמד בראש החקירה על שורת הפיגועים במוסדות יהודים בשנות ה-90 נמצא ירוי בביתו שעות ספורות לפני שהיה אמור להעיד בבית המשפט ולהגיש צו מעצר נגד הנשיאה כריסטינה קירשנר. בראש התביעה מינו שופטת חדשה שתמשיך את עבודתו של ניסמן.

במאה ה-21
בעקבות המשבר הכלכלי שפקד את המדינה ב-2001, התגברה גם העלייה לישראל. ראש הממשלה אריאל שרון אף הסמיך את ארגון "נתיב" לארגן את העלייה מארגנטינה, ובשני העשורים שמאז מספר העולים הארגנטינאים בישראל עמד על מעל 10,000.

בשנת 2013 גבריאל דוידוביץ' מונה לרב ראשי של ארגנטינה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2022.

נכון ל-2017 חיים בארגנטינה כ-180,000 יהודים, בעיקר בבואנוס איירס. הקהילה מפעילה בתי ספר יהודים ושומרת על מאות בתי כנסת. ארגונים מקומיים מחזקים את התרבות העברית והיהודית ואת הקשר עם מדינת ישראל. במקביל ישנה גם התבוללות. הארגון היהודי הגדול ביותר הוא AMIA, שנוסד ב-1894. בראשו עומד, נכון ל-2023 דר' עמוס לינצקי.

הקהילה היהודית בבואנוס איירס נחשבת לציונית ורבים מחבריה עלו לארץ. בעיר פעילים מספר בתי ספר יהודים, חילונים, דתיים וחרדים, וכמו כן פעילות תנועות הנוער בני עקיבא, עץ חיים, השומר, יונה ועוד. בארגנטינה קיימים יישובי פאר שהם מעין מועדונים קטנים וסגורים ובהם מתגוררים יהודים בני המעמד הגבוה, בעיקר בסופי שבוע. מועדונים אלו מקיימים פעילויות חברתיות ואירועי ספורט. בין מועדונים אלו: "הכח" (Hacoaj) ו"סיסאב" (Cissab).

בבואנוס איירס רוב היהודים מרוכזים בשכונת אונסה (Once), אך יש גם לא מעט יהודים שחיים בשכונות ויז'ה קרספו (Villa Crespo), פלורס (Flores), בלגרנו (Belgrano) ואווז'נדה (Avellaneda). בבואנוס איירס כיום יש בתי חב"ד רבים פעילים.

בפברואר 2019 הותקף רבה הראשי של הקהילה, גבריאל דוידוביץ', בביתו. אלמונים פרצו לביתו בשעת לילה, הכו את דוידוביץ' ואמרו לו: "אנחנו יודעים שאתה רב הקהילה היהודית".

ראו גם 
 דווקא (ארגנטינה) – כתב עת יידי חשוב שהופיע בבואנוס איירס משנת 1949 עד שנת 1982.
 דאיה (ארגון) – ארגון פוליטי המאגד ומייצג את האיגודים היהודים בארגנטינה.
 ויצו ארגנטינה (OSFA)
 מוזיאון השואה (בואנוס איירס)

לקריאה נוספת
 חיים אבני, ארגנטינה 'הארץ היעודה' – מפעל ההתיישבות של הברון דה הירש בארגנטינה, הוצאת מאגנס, 1973.
חיים אבני, מביטול האינקוויזיציה ועד חוק השבות – תולדות ההגירה היהודית לארגנטינה, הוצאת מאגנס, תשמ"ב. 
 חיים אבני, אמנציפציה וחינוך יהודי – מאה שנות ניסיונה של יהדות ארגנטינה, 1984-1884, מרכז זלמן שזר, תשמ"ו. 
 רענן ריין, הכדור הנודד – יהודים וכדורגל בארגנטינה, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2019. (הספר בקטלוג ULI)

 קישורים חיצוניים 



יעקב בייאר, ראשיתה של ההתיישבות היהודית ב"ראש־פינה" וסביבותיה, פרובינציית אנטרה־ריוס, ארגנטינה, שרשרת הדורות, יולי 2016, עמ' 10-25.
חיים אבני, פלשתינה או ארגנטינה? הברון הירש, הרצל ומדינת היהודים, עת-מול 253
חיים אבני, קהילת בואנוס איירס, מחניים קיג (תשכ"ז), 48–57, באתר דעת

 היסטוריה של יהדות ארגנטינה, באתר משפחת ברק

 Yaakov Bayer, Jewish community in Pedernal (Santa Isabel), Entre Rios Province, Argentina.




 יורם מלצר, ארגנטינה – מושבות היהודים, באתר מסע אחר
 משה נס-אל, היסטוריה של יהדות דרום אמריקה 
 קרלוס אסקודא, Argentina, Israel y los Judíos", Revista de Libros, Nº 69, septiembre de 2002, Madrid"



הערות שוליים

*
קטגוריה:ארגנטינה: דמוגרפיה
ארגנטינה
ארגנטינה