חנוך ברטוב

חנוך ברטוב (13 באוגוסט 1926 – 13 בדצמבר 2016) היה סופר, מתרגם, מחזאי ופובליציסט ישראלי, חתן פרס ישראל לספרות.

ביוגרפיה
חנוך ברטוב נולד בפתח תקווה בשם חנוך הֶלְפְגוֹט, להורים שעלו לארץ ישראל מפולין כשנה לפני לידתו. ברטוב למד בפתח תקווה בבית ספר דתי ובגימנסיה על שם אחד העם. בגיל 13 נשבע אמונים ל"הגנה". לאחר שנתיים של עבודה בליטוש יהלומים ובריתוך התגייס ב-1943 (בן 17) לרגימנט הארץ ישראלי שבצבא הבריטי, ואחר כך שירת בחטיבה היהודית הלוחמת – תחילה בארץ ישראל ואחרי כן באיטליה ובארצות השפלה. בסך הכל שירת ברטוב כשלוש שנים בצבא הבריטי.
באותה העת החל לכתוב. סיפורו הראשון ראה-אור בכתב העת "הגלגל".

משהשתחרר מהצבא הבריטי החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה ותולדות עם ישראל. במלחמת העצמאות הפסיק את לימודיו ושירת כמפקד צוות מקלעים כבדים במסייעת של גדוד בית חורון של חטיבת עציוני. השתתף ונפצע בקרב הדמים בארמון הנציב, כאשר שהה עם המ"פ בעמדה קדמית ורסיס פילח את המקלע שלו. בהמשך שירת בצה"ל בירושלים. לאחר המלחמה המשיך בלימודיו, ונבחר למזכירות גוש ארץ ישראל העובדת באוניברסיטה, כנציג מפ"ם. במקביל, המשיך ביצירתו, אם כי היא עדיין לא הייתה סדירה. סיפורים פרי עטו נתפרסמו באותה העת בכתבי עת שונים ("משא", "בשער", "אורלוגין" ועוד). שירים שלו התפרסמו בעל המשמר. בסוף 1952 תואר ב"דבר" כ"משורר צעיר מקבוצת משא"..

כשסיים את לימודיו התיישב בקיבוץ עין החורש לחמש שנים, ועסק בהוראה ובחקלאות. הוא עיברת אז את שמו לברטוב – ראשי-תיבות של שם סבו, בני רבי טוביה דב (בר). בעת שהותו בקיבוץ נתפרסמו הרומנים הראשונים שלו - "החשבון והנפש" (1953) ו"שש כנפיים לאחד" (1954) בהוצאת ספרית פועלים.

בשנת 1956 עבר לתל אביב. בתל אביב החל לעסוק בעיתונאות, כעורך לילה בעיתון "למרחב", כשליח העיתון בארצות הברית בשנים 1958–1960, וכבעל טור בעיתון עד לשנת 1970. מ-1966 ועד 1968 שימש נספח תרבות בשגרירות ישראל בבריטניה. משנת 1971 ועד 1991 היה חבר מערכת "מעריב". שימש כנשיא הסניף הישראלי של איגוד הסופרים הבינלאומי, PEN.

בשנת 2014 התראיין ברטוב ל"ארכיון העתיד", מיזם תיעוד דור המייסדים של אנשי הרוח שהטביעו חותם משמעותי על התרבות הישראלית.

חיים אישיים
אשתו, יהודית לבית שימר, ילידת בוצ'אץ שבפולין, נפטרה בשנת 1998. בנו, עמר ברטוב, הוא היסטוריון. בתו, גילת בורקהרדט, היא פסיכולוגית.

ב-2016, שלושה שבועות לפני פטירתו, נישא למיכל אורון, פרופסור לספרות עברית ומיסטיקה יהודית.

ב-13 בדצמבר 2016 נפטר בביתו, בגיל 90..

יצירתו
לאורך השנים פרסם ברטוב תשעה רומנים, שישה קובצי סיפורים, שלושה ספרי מסע, ביוגרפיה, ספרי מסות, נובלות וסיפורים תיעודיים. יצירותיו תורגמו לאנגלית, צרפתית, ספרדית, רוסית ויוונית. על במת התיאטרון הישראלי הוצגו שני מחזות שכתב. ספרו האחרון, "קריאה עיוורת", ראה אור ב-2013 בהוצאת הספריה החדשה..

 פרסים והוקרה 

 1978 -  זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית על ספרו "דדו - 48 שנה ועוד 20 יום". 
 2006 - זכה בפרס עגנון לספרות על ספרו "מתום עד תום", ובפרס בוכמן לספרות מטעם יד ושם. 
 2007 - זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה. 
 2008  - זכה בפרס אקו"ם למפעל חיים.
 2009 - זכה בתואר אזרח כבוד של פתח תקווה. 
 2010 זכה בפרס ישראל בתחום ספרות ליוצרים.

ספריו
 החשבון והנפש (ספרית פועלים, 1953; ספריית מעריב 1988)
 שש כנפיים לאחד (ספרית פועלים, 1954; עם עובד 1973) פרס אוסישקין; יצא לאור גם בתרגום לספרדית בארגנטינה
 השוק הקטן: סיפורים (ספרית פועלים, 1957)
 4 ישראלים וכל אמריקה (ספרית פועלים, 1961)
 לב חכמים: סיפורים (ספרית פועלים, 1962)
 פצעי בגרות (עם עובד, 1965; הספריה החדשה, 2011); זיכה אותו בפרס שלונסקי ויצא לאור גם בתרגום אנגלי בארצות הברית ובבריטניה
 ישראלים בחצר סנט ג'יימס (הקיבוץ המאוחד, 1969)
 של מי אתה ילד (עם עובד, 1970; הספריה החדשה, 2010)
 אחות רחוקה (מבחר סיפורים, הקיבוץ המאוחד, 1973) איורים: גלי הוס
 הבדאי (עם עובד, 1975)
 יהודי קטן (עם עובד, 1981)
 באמצע הרומן (עם עובד, 1984)
 מזל איילה: סיפורים (ספריית מעריב, 1988)
 יריד במוסקבה (רשמי מסע (ספריית מעריב, 1988)
 זה אישל מדבר (ספריית מעריב, 1990)
 מוות בפורים: סיפורים (ספריית מעריב, 1992)
 רגל אחת בחוץ (עם עובד, 1994; הספריה החדשה, 2011)
 אני לא הצבר המיתולוגי: קובץ מסות (עם עובד, 1995)
 לב שפוך: נובלה וסיפור (זמורה-ביתן, 2001)
 מתום עד תום (זמורה-ביתן, 2003); זיכה אותו בפרס עגנון לספרות
 לחיות ולגדול בארץ ישראל: קובץ רשימות ומסות (זמורה ביתן, 2008)
 קריאה עיוורת - סיפורים (הספריה החדשה, 2013)

מחזות:
 שש כנפים לאחד – הוצג ב"הבימה" (1958) (ובתרגומו האנגלי – בלוס אנג'לס, והצרפתי – בפריז)
 סע הביתה יונתן – הוצג בתיאטרון "זוטא" (1963)

ביוגרפיות:
 דדו - 48 שנה ועוד 20 יום – ביוגרפיה של הרמטכ"ל דוד אלעזר (ספרית מעריב, 1978, 2004)
 מחוץ לאופק, מעבר לרחוב – ביוגרפיה של משפחת רבינוביץ' כתמונת ראי של המשפחה הישראלית (2006)

לקריאה נוספת
 מנוחה גלבוע, פצעי זהות: עיונים ביצירתו של חנוך ברטוב, פפירוס, 1988.
 אבנר הולצמן, מפתח הלב - אמנות הסיפור של חנוך ברטוב, מוסד ביאליק, 2015

 קישורים חיצוניים 










 מחוץ לאופק, מעבר לרחוב מאת חנוך ברטוב (זמורה ביתן).
 אלי אשד, ציפו לצבר עברי וצמח לו יהודי: שורשיו של חנוך ברטוב





  2014



 מרדכי מרמורשטיין, הסופר של דור תש"ח, מקור ראשון 4 במאי 2020


מכּתביו:
 , 



על ספריו:
 גיטה אבינור, "בצל הזכרונות" (על אחות רחוקה), בצל הזכרונות: מאמרים בבקורת הספרות, מפעל סופרי חיפה, 1975.


 יוסי גורביץ, מביט אחורה בזעם, נענע 10
 אלי אשד, "הסטלג " האולטימטיבי של חנוך ברטוב, על "פצעי בגרות", מאת חנוך ברטוב, בלוג באתר "רשימות", 12 באפריל 2010
 חביבה עברי, דברים שהשתיקה (לא) יפה להם, מגזין את





 זיוה שמיר, אמת מארץ-ישראל: על ספרו של חנוך ברטוב 'של מי אתה ילד', באתר הספריה החדשה
 ניצה בן-דב, "הדילמה הטרגית בפצעי בגרות" בתוך: חיי מלחמה: על צבא, נקמה, שכול ותודעת המלחמה בפרוזה הישראלית הוצאת שוקן, 2016, עמ' 33-32; 110-83

 הערות שוליים 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:סופרי דור הפלמ"ח
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לספרות ושירה
קטגוריה:זוכי פרס ביאליק לספרות יפה
קטגוריה:זוכי פרס בוכמן
קטגוריה:זוכי פרס יצחק שדה
קטגוריה:זוכי פרס אוסישקין
קטגוריה:נספחי תרבות ישראלים
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל למרחב
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה אחד העם (פתח תקווה)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:אזרחי כבוד של פתח תקווה
קטגוריה:עין החורש: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בעין החורש
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016