גריגורי פוטיומקין

גריגורי אלכסנדרוביץ' פוטיומקין (ברוסית: Григорий Александрович Потёмкин; 24 בספטמבר 1739 – 16 באוקטובר 1791) היה גנרל ומדינאי רוסי, חביבה ומאהבה של הצארינה יקטרינה הגדולה. זכה לתוארי אצולה רוזן ונסיך על תרומתו לרוסיה.

ראשית חייו
פוטיומקין נולד באחוזת צ'יז'ובו שליד סמולנסק למשפחה של קצין זוטר. הושעה מאוניברסיטת מוסקבה עקב התרשלות בלימודים והתגייס לחטיבת העילית היוקרתית סמיונובסקי. השתתף בהפיכת החצר בשנת 1762, שהביאה להדחתו של פיוטר השלישי ולהמלכתה של יקטרינה הגדולה כקיסרית של רוסיה. בעקבות זאת קיבל פוטיומקין 10,000 רובל, סכום עתק במונחי הימים ההם, ו-4,000 (לפי מקורות אחרים 400) צמיתים וקודם לדרגת סגן-משנה של המשמר (מקבילה לסרן רגיל). נוסף על כך עצם ההשתתפות בהפיכה קירבה אותו לקיסרית. בשנת 1767 התקרב פוטיומקין למשפחת אורלוב רבת ההשפעה, שאחד מבניה, גריגורי, היה מאהבה של הצארינה והשתתף בעבודת ועדת חקיקה שעסקה בעניינים דתיים.

חביב הקיסרית
עד מהרה קודם פוטיומקין לדרגת גנרל מאיור, ובדרגה זו השתתף במלחמה העות'מאנית–רוסית של 1768–1774. לאור הצטיינותו הרבה במלחמה הוא קודם בשנת 1774 לדרגת לוטננט-ג'נרל. הוא הפך לחביבה של הצארינה וככל הנראה גם למאהבה אחרי שסר חינו של גריגורי אורלוב בעיניה. במהלך שבע-עשרה השנים הבאות היה אחד האנשים החזקים ברוסיה. אף שכמו יקטרינה נטה לתענוגות ונהנה מן הכוח שצבר, הפגין בתחומים רבים אחרים את רוח עידן הנאורות בגלותו סובלנות כלפי שונות דתית ובהגנה על מיעוטים לאומיים. כגנרל-פלדמרשל, מפקד הצבא (רשמית משנת 1784), הדגיש תפיסה הומנית יותר של משמעת ודרש מן הקצינים לדאוג לחייליהם ברוח אבהית; כמו כן הוא תמך בפקודו אלכסנדר סובורוב אשר התנגד בתוקף לחיקוי הצבא הפרוסי בהבלטת רושם חיצוני כגון מצעדים. תמיכה זו לא הפריעה לו להתנכל לסובורוב המוכשר, שמעולם לא נוצח בקרב, ולפטר אותו מן הצבא ב-1788. כשנתיים מאוחר יותר – לאחר שהקיסרית החזירה את סובורוב לתפקידו – העביר אותו פוטיומקין לחזית פינלנד הנחשבת פחות.

מושל הדרום
פוטיומקין זכה להצלחה רבה בשטחיה החדשים של רוסיה לחופי הים השחור ובראשם חצי האי קרים, שם שלט כדיקטטור של ממש. הוא תמך בהקמת התיישבויות רוסיות וזרות רבות, ייסד ערים חדשות דוגמת עיר הנמל חרסון, והקים את צי הים השחור של רוסיה, שמנה לקראת שנת 1787 5 ספינות גדולות, 15 פריגטות וכ-20 ספינות קטנות יותר. בשנת 1783 סיפח את קרים לרוסיה, פעולה שזיכתה אותו בתואר "נסיך טבריצ'סקי", על שם שמה העתיק של קרים, טאורידה. ככלל פוטיומקין תכנן רבות ולא קימץ באנשים, משאבים או זמן, אך בשל העובדה שתכנוניו היו גדולים יתר על המידה רובם הגדול לא נשלם מעולם. ארבע שנים מאוחר יותר ארגן את מסעה המפואר של יקטרינה לאזורי הדרום. שמו של פוטיומקין נודע לשמצה בעקבות מסע זה: נטען נגדו כי הקים לאורך הדנייפר כפרי דמה במטרה להטעות את הצארינה לחשוב שהאזור משגשג. כפרים אלו זכו לכינוי כפרי פוטיומקין, כינוי המשמש עד ימינו ביטוי לתוכניות ראווה מתעתעות. מטרת המסע, שזכה לפרסום רב, הייתה להפחיד את אויביה של רוסיה – וטורקיה בראשן – ולקרב בין הרוסים לאוסטריה. הדבר הוביל למלחמה – המלחמה העות'מאנית–רוסית של 1787–1792, שבה רוסיה ניצחה. כמפקד העליון של הצבא נקט פוטיומקין אסטרטגיה זהירה שניתן היה להצדיקה מבחינה צבאית (אם כי אחרים, כגון סובורוב, התנגדו לה ודרשו מדיניות התקפית יותר), אך אשר לא הגבירה את האהדה אליו.

אחרית חייו
באפריל 1791, לקראת סוף המלחמה, חזר פוטיומקין בחופזה לסנקט פטרבורג הבירה, כיוון שהתברר לו כי ליבה של פטרוניתו יקטרינה נוטה לכיוון מאהב חדש  – פלטון זובוב . אף שהקיסרית לא גרעה מן הסמכויות שהאצילה עליו, ניכר היה כי אהבתה אליו כלתה, ולבסוף היא שלחה אותו בחזרה לחזית הטורקית לניהול שיחות השלום. תוך כדי השיחות, ב-5 באוקטובר 1791, מת פוטיומקין ליד יאשי שבמולדובה, רומניה, ונקבר בכנסיית קתרינה שבחרסון.

במהלך הנסיגה הרוסית מחרסון, שנערכה במלחמת רוסיה–אוקראינה, הוצאו עצמותיו של פוטיומקין מן הכנסייה והועברו אל השטחים שבשליטת רוסיה.

קישורים חיצוניים





 הערות שוליים 

קטגוריה:האימפריה הרוסית: פוליטיקאים
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים רוסים
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:מעוטרי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:מעוטרי עיטור ולדימיר הקדוש
קטגוריה:מייסדי יישובים
קטגוריה:סמולנסק: אישים
קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות
קטגוריה:ילידי 1739
קטגוריה:נפטרים ב-1791