הר עיבל

שמאל|ממוזער|250px|גוש דן בתצפית מהר עיבל. בחלק התחתון – פאתי העיר שכם
שמאל|ממוזער|250px|בית הכנסת בפסגת ההר, 2010
הר עיבל (בערבית: جبل عيبال, וגם جبل إسلامية – ג'בל אסלאמיה, או جبل الشمالي – ג'בל א־שמאלי, ההר הצפוני; בעברית מכונה גם "הר הקללה" או "הר הברית") הוא שמו של גוש הררי גדול מצפון לעיר שכם שפסגתו בגובה 940 מטר מעל פני הים. הר זה הוא הגבוה בהרי מרכז וצפון השומרון.

על ההר נמצא בסיס צה"לי, בסיס הר עיבל.

 מיקום 
מההר יש שליטה מלאה על העיר שכם. על פסגת ההר מתקן צבאי. פסגת ההר היא בשליטה ישראלית מלאה אך הדרך אליו עוברת באזור בו יש לישראל רק שליטה צבאית (שטח B). הדרך להר יוצאת מההתנחלות שבי שומרון ועוברת בשיפולי העיר שכם. אתר מזבח הר עיבל נמצא ליד שטח שבשליטה מלאה של הרשות הפלסטינית (שטח A). עם זאת מתקיימים בהר ובאתר הארכאולוגי ביקורים, המתואמים עם כוחות הביטחון.

 היסטוריה 
בתחילת תקופת המנדט הבריטי, בשנות ה־20, עם התפתחות העיר שכם החלו עשירי העיר לבנות בתים על צלע הר עיבל, נוצרה בה שכונה חדשה וממשלת המנדט סללה כביש ממרכז שכם אל השכונה החדשה באורך 3 קילומטר. עם זאת ההר עדיין היה מכוסה ברובו בחורש ים-תיכוני, שכלל כמות גדולה של שיחי צבר מצוי.

בתחילת המרד הערבי הגדול, בקיץ 1936, הקים הצבא הבריטי מחנה צבאי בעמק למרגלות ההר. המחנה הותקף כמה פעמים ביריות מכנופיות שתפסו עמדות בהר. בשנת 1938 בנתה ממשלת המנדט מבנה בית משפט בשכונה שלמרגלות ההר.

בתקופת השלטון הירדני המשיכה שכם להתפתח צפונה, לעבר הר עיבל, והשכונה במקום הפכה לאזור המגורים העיקרי של בני המעמד הבינוני והגבוה בעיר.

ב־1978 הקים חיל הקשר בהר תחנת ממסר שנועדה לחזק את הקשר בין מרחביה של פיקוד המרכז.

בשנת 1982 הציגה תנועת גוש אמונים תוכנית, שלא יצאה לפועל, להקמת התנחלות או גוש התנחלויות, שקיבל את השם "גוש תרצה", על שטח של כ-1,000 דונם במורדות הצפוניים של הר עיבל. זאת במסגרת תוכנית גדולה יותר להקיף את העיר שכם בהתיישבות יהודית, שכללה גם הקמת עיר חדשה מדרום לשכם בשם "קריית־שכם" או "שכם עילית" (סביב היאחזות נח"ל הר ברכה).

בעקבות הסכם אוסלו ב' סלל משרד הביטחון כביש עוקף למתקן הצבאי שעל ההר.

בפברואר 1988, בתחילת האינתיפאדה הראשונה, צולמו בהר עיבל ארבעה חיילי צה"ל, על ידי צוות חדשות של רשת CBS, מתעללים קשות בשני ערבים תושבי שכם. התקרית עוררה סערה תקשורתית, הם העמדו לדין ונידונו לחצי שנה מאסר על תנאי.

ב־1 במרץ 1998 (ג' באדר ה'תשנ"ח) התרסק מטוס חיל האוויר מסוג בז (F-15 איגל) בהר עיבל. היה זה ביום שבו כיסה ערפל כבד את פסגת ההר. כתוצאה מכך, אחת מכנפי המטוס פגעה באנטנה של הבסיס הצבאי בהר. בתאונה נספו שני טייסים: רס"ן  וסרן . במקום נפילתם של אורי קולטון ואורי מנור מוצבת אנדרטה שנבנתה לזכרם.

ב־19 באוקטובר 2000 (כ' בתשרי ה'תשס"א), שבוע אחרי נסיגת צה"ל מקבר יוסף בתחילת האינתיפאדה השנייה, יצאה קבוצת מטיילים לסיור בהר על מנת לצפות על שכם וקבר יוסף, לשם "שבועת אמונים ליוסף" כהגדרת הקבוצה. אחרי תפילה במקום הותקפו על ידי פלסטינים ממחנה הפליטים עסכר. המטיילים נאלצו לשהות בהר שעות, בקרב היריות שהתנהל נטל חלק הרב בנימין הרלינג, למרות גילו המתקדם (64), שנפגע בלבו ונהרג במקום.

באוקטובר 2014 נחנך שביל מסומן "סובב הר עיבל".

ב-26 ביוני 2020 הוקם על ההר, ממזרח לבסיס הצבאי, מאחז לא חוקי על ידי ידידה משולמי מהיישוב איתמר, הנמצא בסמוך. מיקומו הראשוני של המאחז היה על קרקע פרטית רשומה בטאבו של תושבי העיירה השכנה, עסירה א-שמאלייה, שהופקעה בצו תפיסה צבאי ב-1978. ב-20 ביולי 2020 העתיק את מיקומו לנקודה סמוך לגדר הבסיס, על קרקע המוגדרת אדמת מדינה, אולם הוא פונה יומיים אחר כך על ידי המנהל האזרחי.

ב-2 באוקטובר 2023 נערך בהר, ביוזמת המועצה האזורית שומרון, הפנינג "מזבח יהושע" בהשתתפות אלפי אנשים. את האירוע אבטחו שתי פלוגות צבאיות וכוחות נוספים של מג"ב והוא נערך במסגרת קמפיין של המועצה לדחוק ברשויות לפעול לסיפוח האתר לשטח המועצה.

במאי 2025 הוחלט על ידי הקבינט המדיני-ביטחוני לאפשר למנהלת ההתיישבות להקים על ההר יישוב יהודי, לראשונה בתולדות הציונות, והוא היישוב הר עיבל.

 מעמד הר גריזים והר עיבל 

אחד האירועים המשמעותיים ביותר שידע עם ישראל בתקופת ההתנחלות הוא מעמד הר גריזים והר עיבל, בו כרתו עם ישראל ברית עם ה' על כלל מצוות התורה, ובפרט על מצוות הארץ המנויות בספר דברים. חלק מרכזי מהמעמד היה, כפי המצוּוה בתורה בפרשת כי תבוא, הקמת מזבח בהר עיבל שעליו תכתבנה מצוות ספר דברים, עליו יוקרבו לה' קרבנות עולה ושלמים, ותיערך שם שמחה גדולה על ירושת הארץ וקבלת עם ישראל את ה' לאלוהיו בברית:

ואכן, לאחר מעבר הירדן ומלחמת יריחו והעי, התכנסו עם ישראל לשכם, ושם ערכו את המעמד תוך הקרבת הקרבנות על המזבח בהר עיבל, וכתיבת מצוות ספר דברים עליו, כמצווה בתורה:

אתרים ארכאולוגיים
 מזבח הר עיבל 

בשיפולים הצפונים של ההר התגלה בשנת 1982 אתר ארכאולוגי, במסגרת סקר העתיקות ביהודה ושומרון, שנערך על ידי אגף העתיקות והמוזיאונים. באתר התגלה גל אבנים גבוה במיוחד. במסגרת סקר הר מנשה התגלו ממצאים אשר תוארכו לראשית תקופת הברזל. על פי הממצאים שנמצאו באתר, בהם אפר עצמות בעלי חיים הכשרים להקרבה לפי ההלכה היהודית, וכן שתי חרפושיות מצריות, בנוסף להיות המזבח תואם במידותיו את המשנה (במסכת מידות) ובאופן בו סותתו אבניו את המקרא, הסיק אדם זרטל, הארכאולוג שניהל את הסקר והראשון שחפר את האתר, שגל האבנים הוא שריד של המזבח שהקים על פי המקרא יהושע בן נון לצורך קיום מעמד הברכה והקללה. זרטל פרסם את פרשנותו לממצאים בספרו "עם נולד - מזבח הר עיבל וראשית ישראל", אך מעולם לא במגזינים מדעיים שעוברים ביקורת עמיתים.

דעתו של זרטל שהאתר הוא "מזבח יהושע" המקראי עומדת כדעת מיעוט, ורוב הארכאולוגים המקראיים חולקים עליה. רוב החוקרים מעריכים כי מדובר באתר פולחני כלשהו מתקופת הברזל, אך ללא קשר לעם ישראל או לתרבות הפרוטו-ישראלית, וחוקרים אחרים מעריכים כי מדובר ביסודותיו של מגדל שמירה או מבנה אחר.

מערות קבורה
בשנים 1980–1981 נערכו חפירות ארכאולוגיות בסדרת מערות קבורה שבהר. באחת הקברים במדרון הדרומי נמצאו ממצאים מהתקופה הפרסית בארץ ישראל, כולל כלים שמוצאם בממלכת פרס. הארכאולוג אפרים שטרן שניהל את החפירה טען שייתכן שאלו היו מגולי בבל שהשלטון הפרסי החזיר לשכם, ובעירם החדשה המשיכו לקיים את מנהגי הקבורה של ארץ מוצאם. כמו כן נמצאו מספר מערות קבורה מהתקופה הרומית בארץ ישראל בעת שהעיר נבנתה מחדש בשם "ניאפוליס" עם קארדו מרכזי. מערות הקבורה שימשו את בני האצולה תושבי שכם הרומית. שאחת מהן כללה קבר מפואר, מהמאה השלישית או  הרביעית לספירה. לקבר זה הוביל מבוא מעוטר, מעוצב בשילוב עם הסלע הטבעי. במקום נמצא גם דלת אבן שלימה שעדיין הייתה סובבת על צירה. ובה ידית ובריח עשויים ברזל. בתוך הקבר נמצאו ארבעה סרקופגים גדולים ומעוטרים. ובאחד מהם נתגלו צלמית ברונזה שטוחה, של חייל או איש־מרוצים רומאי, ונם חרוזי זהב קטנים ממחרוזת של אשה. כנראה נקבר בעל הצלמית במקום יחד עם אשחו. כן נתגלו בקבר כלי־חרס וכלי־זכוכית.

 לוחית העופרת 

במסגרת סינון רטוב של עפר שנשאר מהחפירות של זרטל בשנות ה־80 במתחם המזבח בהר עיבל, התגלתה בשנת 2019 לוחית עופרת זעירה ומקופלת. בשנת 2022 הודיע צוות חוקרים בראשות הארכאולוג סקוט סטריפלינג, הארכאולוג  וחוקר המקרא וההיסטוריון פרופ' גרשון גליל, כי הם פענחו כתובת החרוטה על ובתוך הלוחית בכתב פרוטו־כנעני, וכי הכתובת מכילה את המילה "ארור" מספר פעמים וארבע מילים נוספות. להערכתם, מדובר בקמע שהם מתארכים לתקופת הברונזה המאוחרת, מה שהופך אותה לכתובת העברית המתועדת העתיקה ביותר, והראשונה הנושאת את השם 'יהו', שלטענתם נגזר משם השם.

ארכאולוגים ואפיגרפים הביעו ביקורת על החוקרים, בפרט על כך שהם פרסמו את הממצא במסיבת עיתונאים ולא בכתב עת מדעי הנתון לביקורת עמיתים, ולא הציגו תצלום של הכתובת האמורה.

האפיגרף האמריקאי  הטיל ספק בתיארוך הממצא כיוון שהוא לא נמצא באתרו, ותקף את מסקנותיהם של החוקרים לגבי קדמות הכתיבה של התנ"ך, בטענה שלא ניתן להסיק על יכולת כתיבה משוכללת מטקסט בן 60 אותיות המכיל ארבע מילים בלבד. הארכאולוג אהרון מאיר טען כי גם אם הממצא אותנטי ומתוארך היטב, הרי שהוא רק מחזק את הידוע לנו על הפולחן בכנען בסוף תקופת הברונזה.

ב-12 מאי 2023 פורסם המחקר, לאחר ביקורת עמיתים ובליווי תצלומים, בכתב העת Cultural Heritage. המאמר והתצלומים ספגו ביקורת מחוקרים נוספים, בין השאר בטענה שפרופסור גליל פיענח חריצים שנוצרו באופן טבעי כאותיות המפוזרות על פני הלוחית, ואז חיבר ביניהן במסלולים מפותלים כדי לייצר את הטקסט שביקש לקרוא. החוקר פיטר גרט ואן דר וין, שהיה חלק מצוות המחקר שגילה את הלוחית, כתב שבניגוד לגליל, שראה 48 אותיות על הלוחית, הוא זיהה 10 עד 15 אותיות לכל היותר, וציין כי הוא אינו מקבל את הקריאה של גליל. פרופסור נעמה יהלום-מאק, שעל סמך בדיקתה תיארך צוות המחקר את הלוחית למאה ה-13 לפנה"ס, פרסמה מאמר בו כתבה שלא ניתן לתארך כך את הממצא על סמך הבדיקה שהיא ערכה. ביוני 2023 הודיע סקוט סטריפלינג, שהוביל את צוות המחקר, כי פרופסור גליל הוצא המאמר ספג ביקורת גם מהארכאולוג חגי משגב, ומחוקרים נוספים. כריסטופר רולסטון סיכם את תגובתו למאמר במילים "המאמר הזה הוא דוגמה קלאסית למבחן רורשאך, הכותבים השליכו על פיסת העופרת את הדברים שהם עצמם רצו להגיד.”

 ראו גם 
 הר גריזים
 שכם

 לקריאה נוספת 
 יואל בן־נון, המבנה בהר־עיבל וזיהויו כמזבח, בתוך: "...לפני אפרים ובנימין ומנשה...", (עורך: זאב ח' ארליך), ירושלים, הוצאת המועצה האזורית מטה בנימין, תשמ"ה, עמ' 137–162.
 נחמיה פרלמן, הר עיבל – "הר השמחה", קדומים תשנ"ט.
 חיים גורי, עיבל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ט

קישורים חיצוניים


 המדיה ממחושבת של הר עיבל ומזבח יהושע
 מקורותיו האדריכליים של המכלול בשטח A בהר עיבל מאמר מאת אורן כהן וברוך רוזן מהמכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן, אוניברסיטת חיפה
 מאיר בר־אילן, התורה הכתובה על האבנים בהר עיבל, ז"ח ארליך וי' אשל (עורכים), מחקרי יהודה ושומרון''', ב, קדומים – אריאל תשנ"ג, עמ' 29–42
 אוסף תמונות מהר עיבל

הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
עיבל
עיבל
קטגוריה:שכם
עיבל
קטגוריה:ההר המרכזי
קטגוריה:אתרים בספר יהושע