שמיים

ממוזער|שמאל|250px|שמיים בשעת זריחה
ממוזער|שמאל|250px|שמיים מעוננים
ממוזער|שמאל|250px|שמיים סוערים
שָׁמַיִם (או רקיע) מוגדרים בדרך כלל כמראה הנשקף בעיניו של מי שנמצא באוויר הפתוח ומביט למעלה. כשמשתמשים במושג שמיים בהקשר של כדור הארץ, מתכוונים בדרך כלל לאזור שמעל פני האדמה, שצורתו כחצי כדור מעבר לאופק הנראה. אם מתכוונים לכלל מסת האוויר העוטפת את כדור הארץ (ללא התייחסות למיקומו של צופה מסוים) משתמשים בשם אטמוספירה. בהכללה של מושג זה ניתן להשתמש במושג שמיים גם במקרה של כוכבי לכת אחרים שיש להם אטמוספירה.

צבע השמיים
צבע השמיים ביום (ללא עננות) הוא תוצאה של פיזור קרינת השמש מהחלקיקים המרכיבים את האטמוספירה. פיזור זה, הנקרא פיזור ריילי, נעשה משמעותי ככל שאורך הגל של הקרינה קצר יותר. לכן, אם לדוגמה מסתכלים לנקודה בשמיים, המרוחקת ממיקום השמש (למשל בכיוון הנגדי לשמש), קרני האור צריכות לעבור פיזור בזווית גדולה על מנת להגיע לצופה. ההסתברות לפיזור כזה (או באופן יותר מדויק חתך הפעולה לפיזור) גדלה ככל שאורך גל קצר יותר (כלומר עבור קרניים הנוטות לצבע הכחול), וזוהי הסיבה שהשמיים נראים כחולים. לעומת זאת, בשעת שקיעה, האור הכחול מתפזר לחלוטין ולכן כאשר הצופה מביט לכיוון השמש, קרני האור המגיעות אליו הן דווקא הקרניים שאינן מתפזרות (או כאלו שעוברות מספר מועט של פיזורים בזווית קטנה). הללו בעלות אורך גל ארוך יותר, ולכן צבע השקיעה כתום צהבהב.

צבע שמיים מזוהמים

שמי הלילה

שמי הלילה הם מראה השמיים מכדור הארץ בלילה, כשהם אפלים וזרועים בגרמי שמיים: כוכבים, כוכבי לכת, אסטרואידים, הירח ועוד.

מקורות אור טבעיים בשמי הלילה הם הירח, הכוכבים וזוהר השמיים, שאורם משתנה בהתאם לזמן ולמיקום. באזור הקטבים נראה גם זוהר הקוטב.

העניין בשמי הלילה קיים עוד מהעת העתיקה, שבה מראה שמי הלילה שימש חקלאים לקביעת מועד הזריעה. תרבויות רבות ראו קבוצות כוכבים בשמי הלילה, ואלה שימשו בסיס לסיפורי עם ומיתולוגיות.

העיסוק המדעי בעצמים הנראים בשמי הלילה נמצא במרכזה של אסטרונומיה תצפיתית . גם העיסוק באסטרולוגיה מתבסס על מיקומם של גרמי השמיים.

במיתולוגיה

במיתולוגיה היהודית
במיתולוגיה יהודית השמיים נבראו על ידי אלוהים ביום השני לבריאת העולם ומשמש כרקיע להבדיל בין המים העליונים למים התחתונים. ספר בראשית א׳  ו-ח במסורת היהודית המאוחרת, מתוארים שבעה  רקיעים לשמיים שלכל אחד מהם תפקיד נפרד. מסכת חגיגה יב׳ ב

במיתולוגיה היפנית
במיתולוגיה יפנית השמים נבראו ספונטנית עם הופעת סדר בכאוס הקדמוני. בקוג׳יקי השמים הנקראים טקאמגאהארה הופיעו מתוך הכאוס והפכו למשכן האלים שהופיעו לאחר מכן. בניהון שוקי שכבר הושפע מהפילוסופיה הסינית, בריאת השמיים היא תוצאה של חלוקת יין-יאנג בו החלקים הקלים והבהירים צפו למעלה והפכו לטקאמגאהארה - משכן האלים לעתיד.

במיתולוגיה היוונית
לפי המיתולוגיה היוונית השמיים נוצרו מאורנוס: לאחר שקרונוס בנו פצע אותו ברח אורנוס למעלה ויצר את השמיים. בהמשך, לאחר שבניו האלים של קרונוס מרדו בו ובשאר הטיטאנים וניצחו אותם. זאוס העניש את מצביא הטיטאנים אטלס בנשיאת השמיים.

במיתולוגיה המצרית
נוּת בדת המצרית, אלת השמיים, קמרון השמיים, מתוארת לעיתים קרובות כאישה מקושתת מעל אל האדמה גב. רוב התרבויות של אזורים שבהם יש גשם מייצגות את השמיים כגבריים, הגשם מפרה את אמא אדמה. אך בתרבות המצרית כל המים המועילים נמצאים על כדור הארץ (מנהר הנילוס). הדת המצרית היא ייחודית במגדרים של אלוהויות האדמה והשמיים שלה. בתור אלת השמיים, נוּת בלע את השמש בערב וילד אותה שוב בבוקר.

ראו גם
 רקיע – בסיפור בריאת העולם.
 שקיעה
 זריחה
 ענן

לקריאה נוספת
 דוד זכאי, "השמיים", מערכות־ים ט"ו, יוני 1953, עמ' 45–47

קישורים חיצוניים


 מפות שמיים לכל מקום בעולם, באתר  המועדון האסטרונומי


 למה השמיים כחולים? באתר סוכנות החלל הישראלית

הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדעי כדור הארץ
קטגוריה:תופעות מטאורולוגיות