המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה

המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה (באנגלית: The Curious Incident of the Dog in the Night-Time) הוא ספר מאת מארק האדון. הכותרת היא ציטוט של הערה שהשמיע הבלש הבדיוני שרלוק הולמס בסיפור "כתם כסף" משנת 1893 מאת ארתור קונאן דויל.

הספר מסופר בגוף ראשון על ידי הגיבור, כריסטופר בוּן (Christopher Boone), נער בן 15 הנמצא על הספקטרום האוטיסטי (כפי הנראה אוטיסט בתפקוד גבוה או בעל תסמונת אספרגר. התסמונת נזכרת בפירוש רק בסיכום התמציתי שבגב הספר).

באנגלית יצא הספר בו זמנית במהדורות לנוער ולמבוגרים.

הספר עובד למחזה באותו השם, שזכה בשבעה פרסי אוליבייה, חמישה פרסי טוני, בפרס התיאטרון הישראלי, ועוד.

 עלילת הספר 
כריסטופר בון מכיר את כל ארצות העולם ואת ערי הבירה שלהן ואת כל המספרים הראשוניים עד למספר 7,507. אף על פי שכריסטופר זוכר דברים רבים מאוד, ופותר בקלות בעיות מסובכות במתמטיקה, הוא מתקשה להבין רגשות אנושיים פשוטים ביותר כגון בלבול וחרדה, או אף להבין בדיחות, מפני שבמוחו יש משמעויות רבות למילים. יום אחד הוא מגלה שהכלב האהוב מהבית ממול נרצח. למרות התנגדותו של אביו יוצא כריסטופר למצוא את הרוצח. הוא מדבר עם אנשים זרים, מעשה נועז מבחינתו, יוצא לחקור במקומות רחוקים ומסכן את עצמו בדרכים אחרות.

כשאביו מחרים את המחברת שבה הוא ערך את רישומיו, מגלה כריסטופר דברים גדולים יותר מכלב שנרצח: הוא מגלה שאימו לא מתה מהתקף לב, כפי שסיפר לו אביו, אלא עזבה את ביתם שבסווינדון, וילטשייר ועברה לגור בלונדון עם בעלה של שכנתו, בעלת הכלב שנרצח ושאביו הוא זה שהרג את הכלב.

עקב חששו מאביו הוא מחליט לברוח אל אימו המתגוררת בלונדון. כיוון שכריסטופר מחבב את המשטרה, הפועלת לפי מערכת חוקים מסודרת, הוא בדילמה האם לשתף פעולה עם השוטרים, שכן הוא מבין שהם רוצים להחזיר אותו לבית אביו. זו הפעם הראשונה שכריסטופר עוזב את ביתו ומגיע למקומות שאינם מוכרים לו, אשר מפחידים אותו מאוד. למרות הקשיים הרבים, תחת סיכונים רבים ובאומץ לב, הוא נוסע ברכבת ללונדון ומשם ברכבת התחתית לבית אימו בעיר הגדולה. לאחר תלאות הוא מצליח להגיע אליה.

בסוף הספר חוזרת אימו איתו לביתו, שם היא פוגשת באביו. כריסטופר עדיין מרגיש מאוים על ידי אביו, ששיקר לו שקר גדול מאוד וגם רצח את הכלב, ופוחד להישאר עימו לבד. עם הזמן הוא מתקרב שנית לאביו, אך עדיין חושש לגור עימו. הצלחת פרויקט ההתקרבות המחודשת ביניהם, ביוזמת האב אד, נותרת פתוחה בסוף הסיפור. בסיום הספר אביו של כריסטופר קונה לו גור כלבים מגזע גולדן רטריבר.

בסופו של דבר מגשים כריסטופר את שאיפתו ומקבל ציון 100 בבחינת הבגרות במתמטיקה, ומתכנן לעבור בחינות נוספות וללמוד באוניברסיטה מתמטיקה ופיזיקה.

דמויות נוספות
ממוזער|שמאל|עטיפת המהדורה לנוער של הספר בעברית.
אֶד בון: אביו של כריסטופר. אד מתואר כאיש שעובד קשה בחברה שמתעסקת בתיקון ותחזוקה של מערכות הסקה ודודי חימום. לאחר שאד וג'ודי (הוריו של כריסטופר) נפרדו, אד סיפר לכריסטופר שג'ודי מתה מהתקף לב. במהלך רוב הספר אד מטפל בכריסטופר. שני ההורים הם ממעמד הפועלים - האנגלית שלהם רצופה שגיאות וביטויי סלנג טיפוסיים - והם גרים בסווינדון, עיר ממערב ללונדון.
ג'ודי בון: אימו של כריסטופר. ג'ודי עזבה את אד ואת כריסטופר לטובת רוג'ר שירס. בספר ג'ודי מתוארת באופן אמביוולנטי. מצד אחד, ישנם תיאורים שלה כחמת מזג ועצבנית, מה שהיווה סיבה לעזיבתה, שכן התקשתה לעמוד בקשיי הטיפול בכריסטופר. מנגד, קשיי הטיפול בכריסטופר מוצגים לא פעם כמאתגרים במיוחד, הן בתיאור של כריסטופר והן מנקודת מבטה של ג'ודי באופן ישיר. לאחר שעזבה את כריסטופר ואד, שלחה ג'ודי, מדי שבוע, מכתבים לכריסטופר המספרים על חייה עם מר שירס בלונדון, אך אד (אביו של כריסטופר) החביא את המכתבים הרבים.
שֶבוֹן : חברת צוות בבית הספר של כריסטופר, שנוהגת להיפגש ולדבר איתו. בספר מסופר ששבון מבינה את כריסטופר ומעודדת אותו להמשיך ולכתוב את ספרו.
רוג'ר שירס: בעלה לשעבר של איליין שירס, בעלת הכלב שנרצח. רוג'ר ניהל רומן עם ג'ודי, אימו של כריסטופר, ולבסוף עבר לגור איתה בלונדון.
 איליין שירס: שכנה של כריסטופר ואד. הכלב שנרצח, וולינגטון, היה שייך לה. בתקופה שלאחר עזיבתה של ג'ודי, אד ניסה להטמיע אותה אל תוך המשפחה.
גברת אלכסנדר: שכנה נוספת של כריסטופר ואד. במהלך הספר גברת אלכסנדר מספרת לכריסטופר על הרומן בין מר שירס לג'ודי.
רודרי: עובד עם אד בון בתיקון ותחזוקה של מערכות הסקה ודודי חימום. גרוש ואב לילדים.
גברת גסקווין: מנהלת בית הספר של כריסטופר, שאיפשרה לו (בחוסר רצון) לבצע את בחינת הבגרות במתמטיקה.
הכומר פיטרס: שימש בתור המשגיח במבחן במתמטיקה של כריסטופר.
גברת פיטרס: המורה לאומנות של כריסטופר.
וולינגטון: הכלב של גברת שירס. נרצח בתחילת הספר.

אמצעים ספרותיים
המחבר השתמש במספר אמצעים ספרותיים מיוחדים כדי להבליט את עולמו הייחודי של כריסטופר.

כריסטופר, המספר, אשר ככל הנראה בעל תסמונת אספרגר או תסמונת סוואנט, הוא מחונן ואוהב מתמטיקה. הדבר בולט כבר במספור הפרקים במספרים ראשוניים ולא במספרים מונים כמו בספרים אחרים. כמו כן, משולבות בספר מספר חידות ובעיות מתמטיות; הנספח לספר הוא "השאלה האהובה" על כריסטופר מבחינת הבגרות שלו והפתרון שלה.  כריסטופר מנסה להראות את נקודת מבטו ולחשוף את הקוראים לעולמו הפנימי. הוא מסביר ומעניין את הקוראים בתחומי העניין הייחודיים שלו ומסביר למה הוא כל כך אוהב אותם. בנוסף, מדגיש המספר לכל אורך הספר את העובדה כי אם יראה מחלון האוטובוס בדרכו לבית הספר ארבע מכוניות צהובות ברצף, זה הולך להיות "יום שחור", כלומר יום רע, שבו הוא אינו אוכל, שותה ולוקח סיכונים.

אמצעי נוסף המבטא את חיבתו העזה של המספר למספרים וללוגיקה הוא העובדה שהפרקים שמתמקדים בסיפור המעשה אינם בסדר שוטף אלא לסירוגין. לדוגמה, פרק 2 (שהוא הפרק הראשון, שכן 2 הוא המספר הראשוני הראשון) מתאר את השתלשלות אירועי הסיפור. בפרק 3 כריסטופר מציג את עצמו (חלק מהתיאור הבסיסי שלו הוא שהוא מכיר את כל המדינות בעולם ובירותיהן ואת כל המספרים הראשוניים עד 7,507) ומספר על מקרה שבו המורה שלו בבית הספר המיוחד, שבון, הציגה לו ציורים של פרצופים שונים והוא לא זיהה את רובם. בפרק הבא, פרק 5, אנחנו חוזרים להשתלשלות האירועים בסיפור, שהופסקה בסוף פרק 2, וכך הלאה. מדי פעם מופיעים פרקים, לעיתים בעיצומו של מתח בסיפור עצמו, שאינם עוסקים ישירות בעלילה אלא בנושאים מגוונים כגון אתאיזם, מרחב-זמן, פילוסופיה של המדע. הם מעשירים ומוסיפים ובונים עולם ספרותי מעבר לעלילה המרכזית.

אמצעי ספרותי נוסף הוא השימוש באותיות גדולות בראש מילה (בגרסה האנגלית. במהדורה העברית: בכתב מודגש) במושגים החשובים עבור המספר, למשל שתי המילים הראשונות ושלוש המילים האחרונות בקטע הבא:

תרגום:
"יום שחור, שהוא יום שבו אני לא מדבר עם אף אחד ויושב לקרוא ספרים לבדי ולא אוכל את ארוחת הצוהריים שלי ולא לוקח סיכונים." (ההטייה במקור)

גם אמצעי זה תורם להבנת עולמו של הלוקה בתסמונת אספרגר, שכן חוסר יכולתו להבין את העולם (למשל חוסר החוקיות שקובע האם יהיה זה יום טוב או רע) גורם לו לקבע דברים כאירועים מתמטיים שקל לשלוט בהם. בנוסף משתמש המחבר בגופנים שונים כאמצעי ספרותי. הגופן שבו מודפס הספר כולו הוא גופן "קל", שאינו אופייני לספרים בדרך-כלל.

בנוסף, ישנם תיאורים רבים המשתרכים לאורך משפטים מאוד ארוכים ולא מסודרים, מה שנותן לקורא את התחושה שמחבר הספר הוא באמת נער הסובל מתסמונת אספרגר או תסמונת סוואנט. התיאורים של כריסטופר אמינים מאוד בכל הנוגע לעובדות אובייקטיביות המתוארות בהם, אך נקודת המבט האובייקטיבית הזאת לגבי האירועים השונים דווקא מדגישה את ייחודו של כריסטופר. לדוגמה, באחת הסצנות כריסטופר כמעט מקפח את חייו כאשר רכבת תחתית עומדת לדרוס אותו. כריסטופר בוחר להתרכז בתיאור כיצד רדף וניסה להגיע לחולדת המחמד שלו, טובי, ומזכיר רק את חוסר הנעימות שנגרם לו כשעובר אורח זר נגע בו, אף על פי שהקורא מבין כי למעשה עובר האורח הציל את חייו.

המחבר זכה לשבחים על כך שהספר ממחיש היטב שלא כל הילדים חושבים אותו הדבר; עם זאת, קוראים בעלי אספרגר שקראו את הסיפור ביקרו אותו על כך שהוא לא מתאר בצורה מדויקת את זהותם.

עיבוד הספר לתיאטרון

בשנת 2012 עלה בבריטניה המחזה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" מאת סיימון סטיבנס המתבסס על הספר.

בשנת 2014 עלה המחזה בישראל בתרגום לעברית בתיאטרון בית ליסין. על משחקו בתפקיד הראשי בהצגה זו זכה נדב נייטס בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2014 בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר.

ביולי 2023 עלה המחזה לראשונה עם דמות מרכזית נשית בתיאטרון ובית הספר למשחק "אספקלריא" בירושלים. בעבודה דרמטורגית של רחל מימון-שוורץ ואוריה ליפשיץ ובבימויה של אילווה גורונוביץ'.

קישורים חיצוניים
 תלמה פרויד, שרלוק הולמס, מאחוריך - על המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה, באתר nrg, 4 באוקטובר 2012

 בת-שבע שפירא, קריאה אבחונית בספר המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה מאת מארק האדון, באתר האיגוד הישראלי לפסיכותרפיה, 2 באוקטובר 2012




הערות שוליים

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:אוטיזם בספרות
קטגוריה:ספרים שעובדו לבמה
קטגוריה:הצגות שזכו בפרס התיאטרון הישראלי