ברנדון טינה

ברנדון טינה (באנגלית: Brandon Teena; 12 בדצמבר 1972 – 31 בדצמבר 1993) היה גבר טרנסג'נדר אשר נאנס ונרצח על רקע זהותו המגדרית, וחייו ומותו היו בסיס לסרט "בנים אינם בוכים", המבוסס על הסרט התיעודי "סיפורו של ברנדון טינה" משנת 1998.

ביוגרפיה
ילדותו של ברנדון
ברנדון טינה נולד כנקבה בעיר לינקולן, במדינת נברסקה שבארצות הברית, בשם טינה רנה ברנדון. משפחתו תיארה אותו כ"טומבוי". בטרם אימץ את הזהות הגברית הותקף מינית על ידי קרוב משפחה. בתקופת התיכון אימץ לעצמו זהות מגדרית גברית, ויצא עם מספר בחורות.

אמו של ברנדון, ג'ואן ברנדון, סירבה לקבל את זהותו הגברית והמשיכה להתייחס אליו כאל "בתה". ברנדון טען מספר פעמים כי הוא אינטרסקס, אך הדבר הוכח מאוחר יותר כלא נכון.

בעיות עם החוק
בשנת 1993, לאחר מספר הסתבכויות, עבר ברנדון לאזור העיר פולס סיטי בנברסקה, שם אימץ זהות מגדרית גברית, והתחבר עם מספר תושבים מקומיים. לאחר שעבר לביתה של ליסה לאמברט, החל לצאת עם אחת מחברותיה, לאנה טיסדל. בנוסף, החל להתרועע עם שני אסירים משוחררים, ג'ון לוטר ומרווין "טום" ניסן. ניסן היה נשוי ואב לשני ילדים, בעוד שלוטר היה חבר ילדות של טיסדל, והשניים ניהלו מערכת יחסים רומנטית בעבר. גבר נוסף, פיליפ דוויין, החל לצאת עם אחותה הצעירה של טיסדל, והתחבר אף הוא עם ברנדון.

ב-15 בדצמבר נכלא ברנדון באשמת זיוף המחאות, וטיסדל שילמה את הערבות הדרושה לשחרורו. מכיוון שברנדון נכלא באגף הנשים, גילתה טיסדל כי ברנדון הוא טרנסג'נדר. כאשר שאלה אותו טיסדל אודות מגדרו, הסביר לה ברנדון כי הוא מעוניין לעבור ניתוח להתאמה מגדרית והם המשיכו לצאת. מאסרו של ברנדון פורסם בעיתון המקומי בשם בו נקרא כשנולד, דבר שחשף בפני מספר אנשים את היותו טרנסג'נדר.

מותו
התקיפה המינית והרצח
במהלך מסיבת חג המולד, תפסו לוטר וניסן את ברנדון והכריחו אותו להפשיל את מכנסיו כדי להוכיח לטיסדל כי הוא טרנסג'נדר. טיסדל הסתכלה רק כאשר השניים הכריחו אותה ולא אמרה דבר. לאחר מכן, תקפו לוטר וניסן את ברנדון והכריחו אותו להיכנס לרכב. הם נסעו לאזור מרוחק, בסמוך למפעל אריזת בשר, הכו אותו ואנסו אותו. לאחר מכן, שבו השלושה לביתו של ניסן. ברנדון ברח מהבית דרך חלון האמבטיה אל ביתה של טיסדל, ושכנע אותה להגיש תלונה במשטרה, אף על פי שניסן ולוטר הזהירו אותו לבל יספר דבר. המשטרה לא הגישה כתבי אישום "מחוסר ראיות".

ברנדון הגיע גם אל חדר המיון, שם הורכבה ערכת אונס, אך היא אבדה. השריף באותו זמן, צ'ארלס ב. לוקס, שאל את ברנדון על האונס. לפי הדיווחים, הוא התעניין במיוחד בהיותו של ברנדון טרנסג'נדר, עד לנקודה בה ברנדון הרגיש כי השאלות הפכו חצופות ולא-הכרחיות, וסירב לענות עליהן. לניסן ולוטר נודע על דו"ח החקירה והם החלו לחפש את ברנדון ללא הצלחה. שלושה ימים לאחר מכן הם נחקרו במשטרה, אולם לא נעצרו.

השניים עזבו, פנו אל ביתה של לאמברט ופרצו פנימה. הם מצאו את לאמברט במיטתה ודרשו לדעת היכן נמצא ברנדון, אך לאמברט סירבה לגלות להם. השניים חיפשו ומצאו את ברנדון מתחת למיטה. הם שאלו את לאמברט אם ישנם אנשים נוספים בבית, והיא ענתה כי דוויין נמצא בבית גם כן. הם ירו והרגו את לאמברט ואת דוויין, ולאחר מכן ירו והרגו את ברנדון, מול פניו של בנה הקטן של לאמברט. לאחר מכן עזבו את הבית, אך עד מהרה נעצרו והואשמו ברצח.

המשפט וגזר הדין

ניסן הטיל את האשמה ברצח על לוטר. לאחר מכן, בתמורה להפחתה בעונשו, הודה ניסן כי היה שותף לאונס ולרצח. ניסן העיד נגד לוטר, ונגזר עליו מאסר עולם. לוטר המשיך לכפור באמינותה של העדות של ניסן, אך עדותו לא התקבלה כאמינה. חבר המושבעים מצא את לוטר אשם ברצח וגזר עליו עונש מוות. לוטר וניסן ערערו על הרשעתם, והתיק עבר לבדיקה.

בספטמבר 2007 העיד ניסן בשנית נגד לוטר, אך הפעם טען כי לוטר לא ירה בברנדון ולא היה מעורב.

לאחר הרצח
ברנדון תואר לעיתים על ידי התקשורת כאישה לסבית. בעת הרצח הוא טרם החל בטיפול הורמונלי או ביצע שינוי פיזי כלשהו, אך חלק מכלי התקשורת דיווחו כי הוא תכנן לעבור ניתוח לשינוי מין.

ג'ואן ברנדון, אמו של ברנדון, תבעה את מחוז ריצ'רדסון, שם שוכנת פולס סיטי, ואת השריף, צ'ארלס לוקס, על כך שלא הצליחו למנוע את מותו של ברנדון, ועל אחריותם העקיפה למותו. היא זכתה במשפט, וקיבלה 80 אלף דולר. שופט בית המשפט המחוזי הפחית את הסכום ב-85 אחוז, בהסתמך על אחריותם של ניסן ולוטר, הרוצחים, ובאחוז אחד נוסף בעקבות הרשלנות התורמת של ברנדון, לכאורה. דבר זה הותיר את חובם של המחוז ושל לוקס על 17,360.97 דולר. ב-2001 ביטל בית המשפט העליון של נברסקה את ההפחתה, וקבע את סכום הפיצויים בשנית על 80,000 דולר, בנוסף ל-6,223.20 דולר על הוצאות ההלוויה. באוקטובר אותה שנה פסק אותו שופט למתלוננת 12,000 דולר נוספים - 5,000 דולר על מוות לא מוצדק, ו-7,000 דולר על גרימה מכוונת של מתח נפשי.

לאחר הרצח, נמתחה ביקורת על לוקס בעקבות יחסו לברנדון, מכיוון שבשלב מסוים התייחס אליו כ"זה" ("it").

ב-1999 היה ברנדון לנושאו של סרט ביוגרפי בשם "בנים אינם בוכים", בכיכובה של הילרי סוונק בתפקיד ברנדון (תפקיד עליו זכתה בפרס האוסקר), וקלואי סביני כחברתו, לאנה טיסדל. לפני יציאתו של הסרט לאקרנים תבעה טיסדל את מפיקי הסרט על שימוש לא-מורשה בשמה ובדמותה. היא טענה כי הסרט תיאר אותה כ"עצלנית, זבל לבן ונחש ערמומי". טיסדל טענה כי הסרט תיאר בצורה שגויה את העובדה שהיא המשיכה את מערכת היחסים עם ברנדון לאחר שגילתה כי טינה אינו זכר מבחינה אנטומית. לבסוף הגיעה טיסדל לפשרה עם מפיץ הסרט על סכום שלא פורסם.

על מצבתו של ברנדון נכתב השם "טינה ר. ברנדון" עם הכיתוב "בת, אחות וחברה".

מותו האלים של ברנדון, יחד עם מותו של מת'יו שפרד, יצרו לובי גדול לחקיקה נגד פשעי שנאה בארצות הברית.

ראו גם
טרנספוביה

קישורים חיצוניים



 פרטי המשפט של רוצחי ברנדון
 "בנים דווקא כן בוכים" - סיפור חייו ומותו של ברנדון טינה


הערות שוליים

קטגוריה:קורבנות רצח בארצות הברית
קטגוריה:קורבנות של אלימות נגד להט"ב בארצות הברית
קטגוריה:נפגעי ונפגעות תקיפות מיניות
קטגוריה:טרנסג'נדרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1993