שעטנז

ביהדות, איסור שַׁעַטְנֵז הוא מצוות לא תעשה מהתורה, שלא ללבוש בגד שבו ארוגים, קשורים או תפורים צמר ופשתן יחדיו. איסור זה הוא אחד מאיסורי הכלאיים. בהשאלה משמשת המילה "שעטנז" ככינוי לעירוב מין בשאינו מינו, כגון שימוש בחומרים או סגנונות שונים בבנייה או בעיצוב, וכדומה.

אטימולוגיה ומדרש המילה
חז"ל דרשו את המילה כנוטריקון של שוע טווי ונוז (=עירוב טווי ושזור). בקבלה נדרש השם כאנגרמה "שטן עז". וילהלם גזניוס שיער שמקור המילה "שעטנז" במילים "סאהט" ו"נודג'" הקופטיות, שמשמעות צירופן הוא אריג מזויף.

מקור המצווה
איסור שעטנז נזכר בתורה בשני מקומות.

בספר ויקרא – האיסור מופיע בפסוק בפרשת קדושים, בהקשר של איסורי כלאיים נוספים, כמו כלאי בהמה וזריעת מינים שונים ביחד: .

בספר דברים – האיסור מופיע בפסוק בפרשת כי תצא לצד איסורים נוספים הקשורים לעירוב לא תקין של מינים שונים, כמו כלאי הכרם וחרישה בשור ובחמור יחד: .

 דיני המצווה 
 צורת ההנאה האסורה 
למדו חכמים מהצלבת שני הפסוקים המזהירים על איסור שעטנז, שלא רק לבישת בגד שעטנז אסורה, אלא גם העלאת בד שעטנז על גופו לשם הנאת לבוש, כמו עטיית בד על גבו כדי להתחמם, או התכסות בשמיכה, אסורה משום איסור שעטנז.

 החומרים הנכללים באיסור 
מנגעי הבגדים שבפרשת תזריע ניתן ללמוד ששני הבדים מהם היו מכינים בגדים בתקופת המקרא היו צמר ופשתן, ועל עירובם מכוון איסור השעטנז. וכך אכן מבואר בספר דברים שהרכב השעטנז האסור הוא מצמר ופשתן: . למדו מכך חכמים, שבגד העשוי משילוב חומרים אחרים אינו אסור בלבישה. כמו כן, הצמר שעליו מדובר בדין שעטנז הוא צמר כבשים בלבד, ואינו מתייחס לצמר גמלים, אנגורה, למה, מוהר, קשמיר, אלפקה או ויקוניה מצויה, והפשתן מתייחס רק לסיבים מצמח הפשתן ולא לאלו המופקים מקנבס או יוטה.

 סוג החיבור 
ממוזער|המעבדה העירונית לבדיקת שעטנז בבני ברק מציגה מיני בגדים שנפל בהם שעטנז.
חז"ל בארו שאין איסור ללבוש בגד צמר על בגד פשתן, אלא רק אם הצמר והפשתן מחוברים יחד בבגד אחד.

קיימת מחלוקת גדולה בראשונים מהו "שוע טווי ונוז", ומה טיב איסור זה.

 לדעת רש"י, רק בגד העשוי מגיזות צמר ואניצי פשתן שנסרקו, נטוו ונארגו יחד - נאסר מהתורה. אך אם לא נעשו שלושת השלבים יחד, האיסור מדברי חכמים.
 לדעת רבנו תם ורוב הראשונים, האיסור מהתורה הוא לקחת חוטי צמר ופשתן, שנסרקו, נטוו ונשזרו כל אחד בנפרד, ולחברם בדרך כלשהי: אריגה, תפירה או קשירה.
 לדעת הר"ש, האיסור מהתורה הוא לקחת חוטי צמר ופשתן שנסרקו ונטוו כל אחד לחוד, ולארוג אותם יחד.
 לדעת הרמב"ם, איסור התורה כולל כל חיבור של צמר ופשתן יחד. שלשיטתו כוונת הדרשה היא שוע או טוו או נוז. לכן גם הסורק צמר ופשתן יחד ודחס אותם ועשאם לבד, הרי זה שעטנז שנאסר מהתורה.

 המגלה שלבוש בגד שעטנז 
בתלמוד הבבלי נפסק שאדם המוצא שעטנז בבגדו עליו לפושטו אפילו בשוק. מכאן למדים שאין כבוד הבריות דוחה איסור תורה, ועל כן הדבר נכון ביחס לכלאי בגדים האסורים מדאורייתא בלבד. ביחס לכלאי בגדים האסורים מדרבנן מותרת הלבישה עד שיגיע לביתו, ועל כך נאמר "גדול כבוד הבריות שדוחה לא תעשה שבתורה".

טעמי המצווה
התורה הציגה את מצוות שעטנז כחוק: , וחז"ל בארו שהכוונה היא שזו "גזרת מלך", כלומר זו מצווה שעיקר ושורש טעמה לא ניתן להסבר.

אף על פי כן, במהלך הדורות ניתנו טעמים שונים למצווה, מהכתוב בספר שמות עולה שבגדי הכוהנים ששימשו לעבודה במקדש היו עשויים שעטנז, ולא אסרה תורה שעטנז בבגדי כהונה, ואף יוסף בן מתתיהו מציין בקדמוניות א' שלבישת שעטנז אסורה לבני ישראל ושמורה לכוהנים בלבד, מכאן היו ששיערו שטעם האיסור היא כדי לקיים את ההפרדה בין בגדי הקודש לבגדי החול. בדומה לכך כתבו בעלי התוספות בספר דעת זקנים, שטעם האיסור הוא משום שהפרוכת במקדש נארגה מצמר ופשתים יחדיו . ומעין זה כתב החזקוני, שהלובש שעטנז בבגדו דומה , כיוון שצוותה התורה שבגדי הכהונה יהיו משעטנזחזקוני על ויקרא פרק י"ט, פסוק י"ט..

הרמב"ם במורה הנבוכים, מבאר שכך היו נהוג אצל עובדי העבודה זרה הקדמונים, ולכן אסרה זאת התורה (הקטע מצוטט מתוך תרגום הרב קאפח):

הרב קוק נתן טעם נוסף למצווה, בסדרת מאמרים בשם "טללי אורות" שפרסם בירחון "הפלס", ואשר לאחר מכן נאסף חלקם בידי תלמידו הרב הנזיר לחוברת בשם "חזון הצמחונות והשלום". שם הוא מסביר שאין זה מוסרי להתייחס לצמר שנגזל מן החיה והותיר אותה עירומה, באותו אופן כמו לפשתן שנלקח מן הצומח אותו גידל האדם במו ידיו. האילוץ להשתמש בצמר שתהליך הכשרתו לשימוש כרוך בפגיעה בבעל חיים הוא גנאי לאדם, ואילו השימוש בפשתן הוא שימוש לגיטימי במשאבי הטבע. כדי להבחין בין לבישת הצמר שיש בה בחינה של חוסר מוסריות, לבין הפשתן - אסרה התורה ללובשם ביחד.

ספר הזוהר כותב שלבישת שעטנז גורמת לכך שרוח רעה תסתתר אצל האדם הלובש את הבגד ולכן יש לאסור את הכלאת שני הסוגים. הסבר אחר גורס שלכל חומר יש את הכוח הרוחני שלו, וערבוב החומרים הורס את כוחות אלו.

 יוצאי דופן 
ממוזער|על פי ההלכה היהודית בנושא פתיל התכלת, מותר ללבוש בגד פשתן שהוטלה בו ציצית העשויה צמר, אף שהדבר מהווה שעטנז, וזאת מכיוון שעשה דוחה לא תעשה.
בשתי מצוות התירה התורה ללבוש בגד שעטנז, במצוות ציצית ובבגדי כהונה:

במצוות ציצית, התורה מצווה להטיל פתילים על כנפות הבגד. הפתיל הצבוע בתכלת היה עשוי מצמר, והבגד עצמו היה עשוי פשתן, ממילא נוצר שילוב של צמר ופשתן – שעטנז. מסמיכות מצווה זו לאיסור שעטנז:  למדו חז"ל בתלמוד כי מותר ללבוש ציצית שעשויה משעטנז כדי לצאת ידי חובת המצווה. מכך שמצאנו שלמרות האיסור הכללי על שעטנז, בציצית הותר השילוב הזה, למדו חז"ל את הדין שעשה דוחה לא תעשה.על התנגשות בין איסור שעטנז לבין כבוד האדם (סוגיית 'המוצא כלאיים בבגדו') ראו - נחום רקובר, גדול כבוד הבריות: כבוד האדם כערך-על, ספרית המשפט העברי, ירושלים תשמ"ח, עמ' 68-41.

 שעטנז בבגדי כהונה 
בבגדי הכהונה, באבנט, היה שילוב של צמר ופשתן. האבנט היה שזור מארבעה חוטים: אחד מפשתן ושלושה מצמר - אחד צבוע בתכלת, שני צבוע בארגמן והשלישי בתולעת שני. כמו כן בבגדי הכהן הגדול בחושן ובאפוד, מצווה שיהיה בהם צמר ופשתן יחד.

היתר זה לשעטנז בבגדי כהונה מוגבל לזמן העבודה במקדש, אך שלא בזמן העבודה, הכהנים נדרשו לפשוט את בגדי הכהונה כדי לא לעבור על איסור שעטנז.

בדיקת שעטנז
ממוזער|260px|שמאל|מעבדה למניעת שעטנז, הוקמה על ידי הרב רוזנברגר בויליאמסבורג (ברוקלין) בשנת 1941

כיום, בעקבות מעבר תעשיית הבגדים לחומרים סינתטיים, רובם הגדול של הבגדים אינם מכילים שעטנז, ועל כן מקובל שככלל הבגדים מוחזקים כנקיים משעטנזכיוון שחוטי התפירה עשויים ברובם המוחלט מחומרים סינתטיים.. עם זאת, ישנם בגדי פשתן, ובעיקר בגדי צמרכיוון שחוטי צמר חלשים מטבעם, ולא משתמשים בהם לתפירה., שלגביהם אחוז שכיחות השעטנז גבוה יותר, ויש סוברים שצריך לבודקם משעטנז מכיוון שלשיטתם מיעוט המצוי מהם עשוי משעטנז, ויש חובה לבודקם מפניו.

על מנת לבצע את הבדיקה, הוקמו מעבדות ייעודיות לבדיקת שעטנז. המעבדה הראשונה לבדיקת שעטנז הוקמה בארצות הברית בשנת 1941 על ידי הרב יוסף רוזנברגר. במעבדות אלו הבגדים נבדקים על ידי בודקים מומחים לטקסטיל באמצעות מיקרוסקופ בין שאר סוגי בדיקות, המאפשר את זיהוי רכיבי הבד.

החוק הבין-לאומי קובע שאין חיוב לציין בתווית חומרים בכמות פחותה מ-5% מרכיב הבד, וכן אין חיוב לציין אלא את המרכיב המרכזי, והיות ואיסור שעטנז חל גם על חוט אחד של פשתן הארוג בבגד צמר או חוט אחד של צמר בבגד פשתן, אזי במעבדות השעטנז בודקים כל בגד שצוין בתווית אחד המרכיבים, על מנת לשלול קיום של הרכיב השני בבגד.

ברוב המעבדות לבדיקת שעטנז בעולם השירות ניתן באופן שמביאים למעבדה את הבגד, אך ישנן מעבדות בודדות המאפשרות לבצע הזמנה של שירות "ביקור בית" שבו מגיע מומחה לבית הלקוח ובודק לו את כל הבגדים בבית וכן שטיחים וספות הזקוקים לבדיקה. בדיקה זו ע"פ רוב זולה יותר שכן משלמים למעבדה לפי שעה ולא לפי פריט.

ראו גם
אריגה
שתי וערב
בד

קישורים חיצוניים

 מדור שעטנז באתר שטייגן
 לבישת שעטנז כדי להיפטר מהמכס או לתצוגה לקונים, באתר ישיבת הר ברכה
 רשימת בגדים ודברים הטעונים בדיקת "שעטנז", תימני נט
 לורן רוזובסקי, העולם המסתורי של השעטנז, בית חב"ד
 הסבר איך לזהות שעטנז בבגדים באתר אשובה
 רשימת מעבדות השעטנז מכל הארץ באתר אשובה
 הסבר קצר מה זה שעטנז  באתר אור תורה 



 הערות שוליים 

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:ביגוד
קטגוריה:מצוות לא תעשה
קטגוריה:מצוות הנוהגות בזמן הזה
קטגוריה:פרשת קדושים
קטגוריה:פרשת כי תצא
קטגוריה:כלאיים ביהדות