נבוכדנאצר השני

250px|ממוזער|שמאל|לבנת חרס בבלית מהמאה ה־6 לפנה"ס נושאת כתובת בכתב יתדות "נבוכדנאצר מלך בבל תומך אֵ־סגילה (מקדש בבבל) ואֵ־זִידָה (מקדש בבורסיפה) בנו בכורו של נבופלאסר מלך בבל"
נְבוּכַדְנֶאצַּר הַשֵּׁנִי או נְבוּכַדְרֶאצַּר הַשֵּׁנִי (באכדית: Nabû-kudurri-uṣur) היה מלך בבל בתקופת האימפריה הבבלית החדשה. הוא עלה למלוכה בשנת 605 לפנה"ס. היה בנו של המלך נבופלאסר, ומחריבו של בית המקדש הראשון.

לנבוכדנאצר מיוחסת בניית הגנים התלויים בבבל, שעל פי האגדה נבנו עבור אשתו, שהתגעגעה לנוף ההרים בו גדלה.

 מקור שמו 
משמעות שמו האכדי נבו־כודורי־אוצור 𒀭𒈾𒁉𒌝 𒆪𒁺𒌫𒊑 𒌑𒍑𒌋𒌫 היא "נבו, נצור את בכורי": "נבו" הוא אל החכמה הבבלי, "כודורי" שמשמעו 'בן בכור', "אוצור" מהשורש השמי נ־צ־ר (בנפילת נ') שמשמעותו כבעברית נְצוֹר, שְׁמוֹר.

קיימת מילה שנייה באכדית "כודורי" שמשמעה 'גדר, אבן גבול' (קשורה לעברית גדר), ועקב כך בעבר פורש שמו כ"נבו שומר הגבול". הן המרכיב התאופורי "נבו" (לדוגמה נבופלאסר, נבונציר ואחרים) הן הסיומת "־אצר" מקובלות בשמות בבליים.

השם מופיע בתנ"ך במספר צורות איות שונות: נְבוּכַדְנֶצַּר (בספרים דניאל, אסתר, עזרא ונחמיה), נְבוּכַדְנֶאצַּר (בספרים מלכים, ירמיהו, דברי הימים ודניאל) ונְבוּכַדְרֶאצַּר (בספרים ירמיהו ויחזקאל).

 מלחמותיו 
200px|ממוזער|מפה המתארת את חורבן המקדש וירושלים, מתוך כרוניקת נירנברג של הרטמן שדל, 1493
עוד בהיותו יורש עצר כבש נבוכדנאצר השני את סוריה. בקרב כרכמיש הביס את הצבא המשותף של מצרים ואשור בהנהגתם של פרעה נכו השני ואשור־אובליט השני מלך אשור, וזאת במסגרת מדיניותו לחיזוק שליטתו בלבנט. קרב זה הביא להתמוטטותה הסופית של האימפריה האשורית, ומצרים הפסיקה להיות גורם משמעותי באזור. בעקבות הקרב עלתה האימפריה הבבלית. נבוכדנאצר הביס את ממלכת יהודה, והחריב את ערי הפלשתים ב־604 לפנה"ס. בשנת 601 לפנה"ס יצא למסע צבאי למצרים בתקופת מלכותו של פרעה נכו השני. במסע זה שני הצבאות סבלו מאבדות רבות, והקרב ביניהם הסתיים ללא הכרעה. בשנת 597 לפנה"ס הגלה את יהויכין מלך יהודה לבבל והמליך תחתיו את צדקיהו דודו. בשנת 586 לפנה"ס, בעקבות מרד אזורי בו השתתף צדקיהו, ערך נבוכדנאצר מצור נוסף על ירושלים, ובסופו נהרסה העיר, חרב בית המקדש, והחלה גלות בבל.

במסגרת מדיניותו של נבוכדנאצר לחיזוק שליטתו בלבנט, הוא ניסה לכבוש את צור; הוא צר עליה 13 שנה  החל מהשנה השביעית למלכהּ אתבעל השלישי,יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, 8.13.1 (ראו גם במקור היווני)יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, פסקה 21 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית) עד שנת 572 לפנה"ס בערך, ולא הצליח לכבשה. הנביא יחזקאל תיאר במפורט בקינתו על צור את הסתערות נבוכדנאצר על צור ואת סבל העיר. במקום אחר יחזקאל מזכיר שנבוכדנאצר לא הצליח להפיל את צור במצור.;  המקורות הבבליים לא מזכירים במפורש את כיבוש צור, צידון או אחד מהאיים והארצות הכפופים להן, אולם ניכר שהצבא הבבלי הגיע לקרבת החוף הכנעני. בתעודות שהתגלו בארמון המלכים בבבל מוזכרים אסירים מדיניים מערים פיניקיות, ביניהן צור, וכן מתועדות הקצאות ציוד (כמו אוהלים, נעליים, שריונות ומזון) ואנשי צבא לקבוצות של 4, 10 ו־30 חיילים שהלכו עם המלך לצור, הן מארך והן מסיפר (הרחוקות כ־250 ק"מ זאת מזאת), דבר המעיד על מבצע צבאי גדול תחת פיקוד המלך. ייתכן, אפוא, שהבבלים פרשו את חסותם או השפעתם על ערי הסחר הכנעניות ועל איי הים הכפופים להן. יש הסוברים שהייתה לנבוכדנאצר הצלחה מוגבלת בכיבוש; לפיהם, בשל התנאים הגאוגרפיים והצי האיוני הקטן של הבבלים רק החלק היבשתי של העיר נכבש, ובהסדר שסיים את המצור סוכם שאתבעל השלישי ירד מהשלטון, אך מוסד המלוכה יישמר, ועל צור הומלך המלך בעל, שהיה כנראה בנו של אתבעל.

אף על פי שכיבושי נבוכדנאצר השני הגדילו את כוחה של בבל ואת השפעתה, קרסה הממלכה פחות מעשרים וחמש שנים לאחר מותו.

 נבוכדנאצר באמנות 
נבוכדנאצר מופיע כדמות הראשית באופרה של ורדי, "נבוקו". באופרה זו, לאחר שנבוכדנאצר כובש את ירושלים ומגלה את היהודים, הוא מתחרט, מבקש את סליחת האלוהים, ומאפשר ליהודים את שיבת ציון. בכך חורג הסיפור מהמציאות ההיסטורית, ומייחס לנבוכדנאצר מעשים שנעשו למעשה על ידי כורש, זמן רב לאחר מותו של נבוכדנאצר.

 במסורת היהודית 
על פי המסופר באלפא ביתא דבן סירא, נבוכדנאצר השני נולד מצאצאי שלמה המלך ומלכת שבא.

 תקופת חייו 

על פי המחקר ההיסטורי מלך נבוכדנאצר השני בין השנים 605–562 לפנה"ס. אולם, פרשני המקרא היהודים מאחרים את פעולותיו בחורבן בית ראשון לשנת ג'של"ט במניין השנים בלוח העברי = 422 לפנה"ס (שלשיטת האברבנאל והמלבי"ם היא שנת 3358 לבריאת העולם).

 החרבת צור 
יחזקאל קונן על צור וניבא שהעיר תיחרב על ידי נבוכדנאצר: . למעשה, המצור של נבוכדנאצר על העיר נכשל, ואף שהעיר נחלשה כלכלית היא לא חרבה (ולכך גם רמז יחזקאל במקום אחר) והמשיכה להתקיים ברציפות עד ימינו.250px|ממוזער|שמאל|תוכנית העיר בבל בתקופת נבוכדנאצר השני

ראו גם
סמגר נבו
נבושזבן

 לקריאה נוספת 


 קישורים חיצוניים 





 הערות שוליים 

קטגוריה:מלכי האימפריה הבבלית החדשה
קטגוריה:אישים בתנ"ך המוזכרים במקורות חיצוניים
קטגוריה:כשדים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-6 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-7 לפנה"ס