NBA

ליגת ה-NBA (באנגלית: National Basketball Association; בעברית: התאחדות הכדורסל הלאומית) היא ליגת הכדורסל הבכירה של ארצות הברית וקנדה, ונחשבת לליגת הכדורסל הטובה בעולם. בליגה משחקות 30 קבוצות – 29 מארצות הברית ואחת מקנדה. אלופת הליגה הנוכחית () היא אוקלהומה סיטי ת'אנדר.

הליגה נוסדה באוגוסט 1949 לאחר אחוד בין ליגת ה-BAA וליגת ה-NBL. בשנת 1976 התאחדה עם הליגה גם ליגת ה-ABA, איחוד שהגדיל את הליגה בארבע קבוצות נוספות. העונה הסדירה בליגה מתקיימת בין החודשים אוקטובר עד אפריל, כאשר כל קבוצה משחקת 82 משחקים במהלך העונה. משחקי הפלייאוף נמשכים עד לחודש יוני, בסיומם נקבעת האלופה.

 היסטוריה 
 הקמת הליגה והמיזוג (1946–1956) 
ממוזער|שמאל|210px|אולם המייפל ליף גארדנס שבטורונטו אירח את משחק הבכורה של ליגת ה-BAA ב-1 בנובמבר 1946.

ליגת ה-BAA (Basketball Association of America, התאחדות הכדורסל האמריקנית), שהפכה מאוחר יותר ל"ליגת ה-NBA", נוסדה בשנת 1946, ומוריס פודולוף, ששימש גם כנשיא ליגת ההוקי קרח AHL, מונה לנשיאה. בשונה מניסיונות קודמים להקים ליגת כדורסל ארצית, ליגת ה-BAA הייתה הראשונה שקיימה את רוב משחקיה באולמות גדולים בערים גדולות, כגון המדיסון סקוור גארדן בניו יורק והבוסטון גארדן בבוסטון. הליגה כללה 11 קבוצות ששיחקו 60 משחקים בעונה הסדירה, לפני שהתחרו בסדרות פלייאוף שקבעו את זהות האלופה. ב-1 בנובמבר 1946, במשחק הבכורה של ליגת ה-BAA, קבוצת ניו יורק ניקרבוקרס ניצחה את טורונטו האסקיז בתוצאה 68–66 בפני 7,090 צופים במייפל ליף גארדנס שבטורונטו. אוזי שכטמן מהניקרבוקרס קלע את הסל הראשון במשחק, שנחשב לסל הראשון שנקלע בתולדות ליגת ה-NBA. באליפות הראשונה בתולדות הליגה זכתה פילדלפיה ווריורס (כיום "גולדן סטייט ווריורס"), לאחר שגברה בסדרת הגמר על שיקגו סטאגס בתוצאה 4–1.

בשנותיה הראשונות, איכות הקבוצות בליגת ה-BAA לא עלתה על זו של קבוצות בליגות כדורסל מקבילות, אך הצטרפות מספר קבוצות חזקות בעונת  – פורט ויין פיסטונס, אינדיאנפוליס ג'טס, מיניאפוליס לייקרס ורוצ'סטר רויאלס – העלתה משמעותית את רמת המשחק והפכה את ה-BAA ליעד מועדף על שחקני מכללות שרצו להפוך למקצוענים.

בשנת 1949, בסיום עונתה השלישית, החליטה ליגת ה-BAA על מיזוג עם ליגת ה-NBL והקמת ליגת ה-NBA. הליגה החדשה קיבצה שש קבוצות מליגת ה-NBL, עשר קבוצות מה-BAA והוסיפה את קבוצת אינדיאנפוליס אולימפיאנס, ובכך מנתה הליגה 17 קבוצות בסך הכול. בליגת ה-NBA פועלות שש קבוצות שלקחו חלק בליגת ה-BAA. לרוב, ליגת ה-NBA מחשיבה את ליגת ה-BAA כחלק מההיסטוריה שלה עצמה.

בעונת  הצטמצם מספר הקבוצות בליגה ל-11, במגמה שנמשכה עד עונת , אשר בסיומה נותרו 8 קבוצות בלבד. בתקופה זו הפכה קבוצת מיניאפוליס לייקרס, בראשות הסנטר ג'ורג' מייקן, לקבוצה הדומיננטית הראשונה ב-NBA, כשזכתה בחמש אליפויות בשש עונות (, , –).

במטרה להגביר את קצב המשחק ב-NBA, בעונת  נעשה לראשונה שימוש בשעון זריקות המחייב את קבוצת ההתקפה לזרוק לסל בתוך 24 שניות. היה זה שינוי אחד מבין מספר שינויים נוספים בחוקת הכדורסל שנכנסו לתוקף, כגון הגדרת "אזור הצבע", בו אסור לשהות יותר משלוש שניות, שיצרו מהפכה בליגת ה-NBA. ממוצע הנקודות לקבוצה בתקופה שקדמה לשעון הזריקות עמד על כ-79.5 נקודות למשחק, וכבר בעונת 1954/1955 עלה הממוצע של הקבוצות לכ-93.1 נקודות למשחק.

 עלייתה של בוסטון סלטיקס והתרחבות הליגה (1957–1978) 
ממוזער|שמאל|210px|וילט צ'מברלין (עם הכדור) מפילדלפיה 76' מול ביל ראסל מבוסטון סלטיקס, 1966
בעונת  החלה לבלוט בליגה קבוצת בוסטון סלטיקס, בעיקר בשל בחירתו בדראפט של הסנטר ביל ראסל. ראסל, יחד עם רכז הקבוצה בוב קוזי והמאמן רד אאורבך, הפכו את הסלטיקס לקבוצה הדומיננטית בליגה במהלך שנות ה-60. עד עונת  זכתה בוסטון ב-11 אליפויות, מתוכן שמונה רצופות (-), שקבעו את רצף האליפויות הארוך בתולדות ה-NBA. בדראפט 1959 בחרה פילדלפיה ווריורס את הסנטר וילט צ'מברלין, שהפך לאחד השחקנים הדומיננטיים בליגה, וקבע שיאי נקודות למשחק (100) וריבאונדים למשחק (55) שלא נשברו עד היום. היריבות שהתפתחה בין ראסל וצ'מברלין, שני השחקנים הטובים באותה תקופה, אשר התמודדו זה מול זה בשמונה סדרות פלייאוף, נחשבת לאחת היריבויות הגדולות בתולדות הספורט האמריקאי. עם פרישתו של ראסל ב-1969, איבדו הסלטיקס מכוחם וחדלו לשלוט בליגה. בשנות ה-70, לראשונה מאז עונותיה הראשונות של הליגה, לא הייתה אף קבוצה דומיננטית במיוחד ושמונה קבוצות שונות זכו באליפות באותו העשור. במהלך אותה תקופה התרחבה הליגה בצורה משמעותית: בין עונות  ל- הצטרפו 9 קבוצות חדשות, ובכך הגיע מספר הקבוצות ב-NBA ל-17.

בשנת 1967 הוקמה ליגת ה-ABA, שהיוותה ליגה מקבילה ומתחרה ל-NBA. התחרות בין הליגות על צופים וחוזי שידור הובילה למאבק על גיוס מיטב הכדורסלנים. כוכב התיכונים הגדול של התקופה, לו אלסינדור (שנודע לימים כ"כרים עבדול-ג'באר"), אמנם בחר להצטרף ל-NBA, אך ליגת ה-ABA משכה אליה שחקנים מובילים רבים, כגון ג'וליוס ארווינג, ג'ורג' גרווין, ריק בארי ומוזס מלון. המאבק בין הליגות על גיוס שחקנים סייע להגדלת התחרותיות בענף, והוביל בסופו של דבר לשיפור ניכר בתנאי העסקה של הסגל המקצועי בענף, כולל השופטים. בשנת 1971, כחלק מחגיגות 25 השנים לייסוד ליגת ה-NBA, הציגה הליגה לוגו חדש, שעוצב בהשראת הלוגו של ליגת הבייסבול האמריקאית. דמותו של כוכב הלייקרס, ג'רי וסט, שימשה כמודל ללוגו המציג צללית לבנה של שחקן כדורסל על רקע אדום וכחול. ב-1976, בשל מחסור בחוזי שידור טלוויזיוניים והפסדים כספיים כבדים, חדלה ליגת ה-ABA להתקיים כגוף עצמאי והיא התמזגה לתוך ה-NBA. ארבע מקבוצות ה-ABA - סן אנטוניו ספרס, דנוור נאגטס, אינדיאנה פייסרס וניו יורק נטס - הצטרפו ל-NBA, שכללה 22 קבוצות לאחר המיזוג. בסוף שנות ה-70, הפופולריות של ה-NBA הייתה בשפל, שהתבטא באחוזי רייטינג נמוכים ותפוסת אולמות נמוכה, בין היתר בשל פרשיות סמים רבות שהעמידו את הליגה באור שלילי.

 פריחת הכדורסל המודרני (1979–1999) 
עונת  נחשבת בעיני רבים כתחילתו של הכדורסל המודרני - המאופיין במשחק מהיר ומהנה לצפייה - בעקבות כניסתם לליגה של שניים מגדולי השחקנים בתולדות ה-NBA – מג'יק ג'ונסון ולארי בירד. ג'ונסון ובירד נודעו ביריבות הגדולה ביניהם, שהחלה עוד כאשר נפגשו בגמר טורניר אליפות המכללות ב-1979, ונמשכה כשהשניים הובילו את קבוצותיהם פעם-אחר-פעם להתמודדויות בסדרת הגמר של ה-NBA. במהלך שנות ה-80 הוביל ג'ונסון את הלייקרס, יחד עם כרים עבדול ג'באר, לחמש אליפויות, בעוד בירד זכה בשלוש אליפויות עם הסלטיקס. הצטרפותם של בירד וג'ונסון ל-NBA תרמה רבות לצמיחה בפופולריות של הליגה: לאחר עשור בו סבלה הליגה מרמת עניין נמוכה ומירידה באחוזי הרייטינג, צמח דור אוהדים חדש בעקבות הגעתם לליגה והיריבות, שהתפתחה ביניהם. גורם נוסף שהגביר את הפופולריות של הליגה בתקופה זו היה הוספת קשת השלוש, דהיינו, זריקה ממרחק המזכה בשלוש נקודות, שהייתה נהוגה בליגת ה-ABA, במטרה לעזור לשחקנים הנמוכים לקלוע יותר, לרווח את משחק ההגנה ולעודד משחק מהנה יותר לצפייה.

בשנת 1984 הצטרפו ל-NBA עוד שתיים מהדמויות הבולטות והמשפיעות ביותר בתולדות הליגה - הקומישינר הנכנס דייוויד סטרן, וכוכב השיקגו בולס מייקל ג'ורדן, שנחשב לשחקן הכדורסל הטוב בכל הזמנים. ג'ורדן אמנם כשל בניסיונו להוביל את הבולס לאליפות בשנותיו הראשונות בליגה, אך יכולותיו האתלטיות והווירטואוזיות הגבירו את העניין ב-NBA ברחבי אמריקה ואף מחוצה לה. דייוויד סטרן, במסגרת תפקידו כמנכ"ל הליגה החדש, החל במהפכה שיווקית וניהולית שכללה מספר יוזמות מוצלחות, כגון קביעת תקרת שכר לליגה (על מנת להגביר את השוויון בין הקבוצות), החלת בדיקות סמים נוקשות לשחקני הליגה, וקידומי מכירות אינטנסיביים בשיתוף עם חברות מסחריות.

בשנים 1988–1989 נוספו לליגה קבוצות שארלוט הורנטס, מיאמי היט, אורלנדו מג'יק ומינסוטה טימברוולבס, עובדה שהגדילה את מספר קבוצות ה-NBA ל-27 בסך הכול.

ממוזער|שמאל|210px|מייקל ג'ורדן במדי שיקגו בולס. זכה עם הקבוצה בשש אליפויות NBA.
בתחילת עונת  חשף מג'יק ג'ונסון במפתיע כי הוא נשא של נגיף ה-HIV, הגורם למחלת האיידס, והודיע על פרישה ממשחק. פרישתו של ג'ונסון, יחד עם זו של בירד בסיום אותה עונה, השאירה את ה"שליטה" בליגה בידי ג'ורדן והבולס, שזכו בשש אליפויות תוך שמונה שנים (–, –). את פרישתו הזמנית של ג'ורדן בין עונות 1993 ל-1995 ניצלה קבוצת יוסטון רוקטס, בהובלת הסנטר האקים אולאג'ואן, לזכייה בשתי אליפויות (–). בשנת 1996, כחלק מחגיגות יובל ה-50 לליגת ה-NBA, נבחרה רשימת 50 השחקנים הטובים בתולדות הליגה עד לשנה זו שנקראו "50 האגדות".

המאה העשרים ואחת
לאחר פרישתו השנייה של ג'ורדן ופירוק סגל הקבוצה של הבולס בסוף עונת 1998, חזרה לוס אנג'לס לייקרס להיות אחת הקבוצות המובילות בליגה וזכתה בשלוש אליפויות רצופות (–). השחקנים הבולטים בשורותיה היו הסנטר שאקיל אוניל והקלע קובי בראיינט, ומאמנה היה פיל ג'קסון, שהיה מאמנה של שיקגו בולס בשנים בהם זכתה בכל האליפויות שלה. לאחר עזיבתו של אוניל וצירופו לקבוצה של הפורוורד הספרדי פאו גאסול, זכו הלייקרס בשתי אליפויות נוספות בעונות –. קבוצה בולטת נוספת בתקופה זו הייתה סן אנטוניו ספרס, שזכתה בחמש אליפויות (, , , , ) תחת הדרכתו של המאמן גרג פופוביץ' ובהובלתו של הפורוורד טים דאנקן. בסך הכול, הלייקרס והספרס חלקו ביניהן 10 אליפויות בין עונת  ל-, ומלבדן, הקבוצה היחידה שזכתה ביותר מאליפות אחת בתקופה זו הייתה מיאמי היט, שזכתה בתואר שלוש פעמים: בעונת  הובילו דוויין וייד ושאקיל אוניל את ההיט לאליפות הראשונה בתולדותיה, ובעונת  חברו אל וייד צמד הכוכבים לברון ג'יימס וכריס בוש, שעזרו למועדון לזכות בשתי אליפויות נוספות בעונות –ׂׂׂׂ.

קבוצות נוספות שזכו באליפות בשנות ה-2000 הן דטרויט פיסטונס המאוזנת (), בוסטון סלטיקס של "שלושת הגדולים" – פול פירס, קווין גארנט וריי אלן (), ודאלאס מאבריקס בהובלת הפורוורד הגרמני דירק נוביצקי ().

בעונת  זכתה באליפות גולדן סטייט ווריורס, בהובלת ה-MVP של הליגה סטפן קרי, ובעונה העוקבת המשיכה להפגין דומיננטיות כשרשמה את מאזן העונה הסדירה הטוב בתולדות הליגה - 73–9. מאזן היסטורי זה לא סייע לה לזכות באליפות באותה עונה, שבה נוצחה בסדרת הגמר על ידי קליבלנד קאבלירס בהנהגת לברון ג'יימס וקיירי אירווינג. בעונות  ו- המשיכו לבלוט בליגה גולדן סטייט, אשר זכתה בשתי אליפויות נוספות, וקליבלנד, אשר התמודדה מולה בסדרות הגמר בפעם השלישית והרביעית ברציפות.

בעונת  זכתה טורונטו ראפטורס באליפות הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על הווריורס בהופעתם החמישית ברציפות בגמר.

ב-11 במרץ 2020 הודיעה הליגה על השבתת יתר המשחקים בעונת  עד להודעה חדשה, בעקבות הידבקותו של שחקן יוטה ג'אז, רודי גובר, בנגיף הקורונה. ב-30 ביולי חודשה הליגה, כאשר 22 הקבוצות בעלות הסיכוי להעפלה לפלייאוף ה-NBA השתתפו בשמונה משחקי עונה סדירה נוספים ב"בועה" אשר פעלה בדיסניוורלד שבאורלנדו. ב-17 באוגוסט החלו משחקי הפלייאוף, אשר נערכו אף הם בבועה שבדיסניוורלד, ובתום משחקי הפלייאוף לוס אנג'לס לייקרס זכתה באליפות ה-17 בתולדותיה בהובלת לברון ג'יימס ואנתוני דייוויס.

בעונת  זכתה מילווקי באקס באליפות השנייה בתולדותיה, והראשונה מאז , לאחר שגברה על פיניקס סאנס בסדרת הגמר. בעונה הבאה העפילה גולדן סטייט לסדרת הגמר בפעם השישית בשמונה העונות האחרונות, וגברה בסדרת הגמר על בוסטון סלטיקס בדרך לזכייה השביעית בתולדותיה באליפות ה-NBA.

בעונת  הוביל ניקולה יוקיץ' את דנוור נאגטס לזכייתה הראשונה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על מיאמי היט.

בעונת  הוביל ג'ייסון טייטום את בוסטון סלטיקס לזכייתה השמונה עשר באליפות ה-NBA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על דאלאס מאבריקס. זכייה זו מחזירה את בוסטון לקבוצה עם הכי הרבה אליפויות ב-NBA.

קבוצות ומבנה

כיום, בליגה יש בסך הכל 30 קבוצות המחולקות לשני מחוזות של שלושה בתים, כאשר בכל בית יש חמש קבוצות. בעונה הסדירה כל קבוצה משחקת 82 משחקים, 41 בבית ו-41 בחוץ. כל קבוצה משחקת 4 פעמים נגד כל קבוצה המשתייכת לבית שלה (16 משחקים מול ארבע קבוצות), נגד שאר הקבוצות מהאזור הראשי שלה - 3 פעמים (12 משחקים מול ארבע קבוצות) או 4 פעמים (24 משחקים מול שש קבוצות), ופעמיים נגד כל הקבוצות מהאזור הראשי האחר (30 משחקים מול 15 קבוצות).

בסיום העונה הסדירה, מכל מחוז מעפילות למשחקי הפלייאוף שש הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר, ושתיים נוספות לאחר משחקי ה"פליי-אין".

 בית קבוצה עיר אולם תכולה נוסדה הצטרפה לליגה האזור המזרחי אטלנטי בוסטון סלטיקס  בוסטון, מסצ'וסטס TD גארדן19,156 1946 ברוקלין נטס  ברוקלין, ניו יורק, ניו יורק ברקליס סנטר17,732 1967* 1976 ניו יורק ניקס  מנהטן, ניו יורק, ניו יורק מדיסון סקוור גארדן19,812 1946 פילדלפיה 76'  פילדלפיה, פנסילבניה אקספיניטי מובייל ארנה20,478 1946* 1949 טורונטו ראפטורס  טורונטו, אונטריו סקוטיה-בנק ארנה19,800 1995 מרכזי שיקגו בולס  שיקגו, אילינוי יונייטד סנטר20,917 1966 קליבלנד קאבלירס  קליבלנד, אוהיו רוקט ארנה19,432 1970 דטרויט פיסטונס  דטרויט, מישיגן ליטל סיזרס ארנה20,332 1941* 1948 אינדיאנה פייסרס  אינדיאנפוליס, אינדיאנה גיינברידג' פילדהאוס17,923 1967 1976 מילווקי באקס  מילווקי, ויסקונסין פייסרב פורום17,341 1968 דרום-מזרחי אטלנטה הוקס  אטלנטה, ג'ורג'יה סטייט פארם ארנה16,600 1946* 1949 שארלוט הורנטס  שארלוט, קרוליינה הצפונית ספקטרום סנטר19,077 2004 מיאמי היט  מיאמי, פלורידה קסייה סנטר19,600 1988 אורלנדו מג'יק  אורלנדו, פלורידה קיה סנטר18,846 1989 וושינגטון ויזארדס  וושינגטון די. סי. קפיטל ואן ארנה20,356 1961* האזור המערבי צפון-מערבי דנוור נאגטס  דנוור, קולורדו בול ארנה19,520 1967 1976 מינסוטה טימברוולבס  מיניאפוליס, מינסוטה טארגט סנטר18,798 1989 אוקלהומה סיטי ת'אנדר  אוקלהומה סיטי, אוקלהומה פייקום סנטר18,203 1967* פורטלנד טרייל בלייזרס  פורטלנד, אורגון מודה סנטר19,393 1970 יוטה ג'אז  סולט לייק סיטי, יוטה דלתא סנטר18,306 1974* פאסיפי גולדן סטייט ווריורס  סן פרנסיסקו, קליפורניהצ'ייס סנטר18,064 1946* לוס אנג'לס קליפרס  לוס אנג'לס, קליפורניה אינטואיט דום19,079 1970* לוס אנג'לס לייקרס  לוס אנג'לס, קליפורניה קריפטו. קום ארנה 18,000 1947* 1948 פיניקס סאנס  פיניקס, אריזונה מורגג' מאצ'אפ סנטר16,645 1968 סקרמנטו קינגס  סקרמנטו, קליפורניה גולדן ואן סנטר 17,608 1923* 1948 דרום-מערבי דאלאס מאבריקס  דאלאס, טקסס אמריקן איירליינס סנטר19,200 1980 יוסטון רוקטס  יוסטון, טקסס טויוטה סנטר18,055 1967* ממפיס גריזליס  ממפיס, טנסי פדקס פורום18,119 1995* ניו אורלינס פליקנס  ניו אורלינס, לואיזיאנה סמות'י קינג סנטר16,867 *2002 סן אנטוניו ספרס  סן אנטוניו, טקסס פרוסט בנק סנטר18,418 1967* 1976

 הערות
 כוכבית (*) מייצגת מועדון שעבר מיקום מאז הצטרפותו לליגה.
 פורט ויין פיסטונס, מיניאפוליס לייקרס ורוצ'סטר רויאלס הצטרפו לליגת ה-BAA ב-1948 לאחר שעזבו את ליגת ה-NBL המתחרה.
 סירקיוז נשיונלס וטרי-סיטיז בלאק הוקס הצטרפו ב-1949, בעקבות מיזוג ליגת ה-BAA עם ליגת ה-NBL.
 אינדיאנה פייסרס, ברוקלין נטס (לשעבר ניו-ג'רזי), סן אנטוניו ספרס ודנוור נאגטס הצטרפו לליגה ב-1976, עם מיזוג ליגת ה-NBA עם ליגת ה-ABA.

 נציבי הליגה 
רשימת נציבי הליגה לאורך השנים:
 מוריס פודולוף (בשנים 1956–1963)
 ג'יי. וולטר קנדי (בשנים 1963–1975)
 לארי אובריאן (בשנים 1975–1984)
 דייוויד סטרן (בשנים 1984–2014)
 אדם סילבר (בתפקיד מאז 2014)

דראפט

לפני תחילת כל עונה נערך הדראפט, הליך שבמסגרתו בוחרות קבוצות הליגה שחקני כדורסל שאינם משחקים בליגה. אלו בעיקר שחקנים מליגת המכללות שגמרו ללמוד או החליטו להפסיק את לימודיהם, אך גם שחקנים אירופיים. במשך תקופה מסוימת היו מספר שחקנים, כמו קובי בראיינט וקווין גארנט, שהגישו את עצמם לבחירה בדראפט מייד לאחר התיכון. נוהג זה בוטל על ידי הקומישינר של ה-NBA, דייוויד סטרן, שחייב "שנת צינון" לפיה שחקן חייב לחכות שנה אחת לכל הפחות בין סיום התיכון לבין הצגת מועמדותו בדראפט. בעקבות ביטול נוהג זה רוב השחקנים הולכים למכללה למשך שנה אחת לפחות לפני שהם ניגשים לדראפט אך יש יוצאי דופן: ברנדון ג'נינגס, משחקני הכדורסל הצעירים המבטיחים ביותר בארצות הברית, כשל במבחני הכניסה לאוניברסיטת אריזונה ובחר לעבור לשחק באירופה ככדורסלן מקצועני בקבוצת לוטומטיקה רומא למשך שנה לפני שהגיש את עצמו לבחירה בדראפט. סדר הבחירה נקבע לפי מאזן הקבוצה בעונה הקודמת כאשר הקבוצות בעלות המאזן הגרוע ביותר עורכות הגרלה מי תבחר ראשונה. קבוצות יכולות להעביר את זכות הבחירה שלהן לקבוצה אחרת בתמורה לשחקנים. כיוון שהקבוצות שסיימו במאזן גרוע הן אלו שבדרך כלל בוחרות ראשונות, השחקנים המצטיינים בליגת המכללות מגיעים אליהן בדרך כלל.

 העונה הסדירה 
כל קבוצה בליגה משחקת במהלך העונה 82 משחקים, המחולקים שווה בשווה בין משחקי בית למשחקי חוץ:

כל קבוצה משחקת 4 פעמים נגד הקבוצות מהבית שלה (סה"כ 16 משחקים), 4 פעמים נגד שש קבוצות מאותו אזור, מבתים אחרים (נקבעות ע"פ הגרלה, סה"כ 24 משחקים), 3 פעמים נגד שאר ארבע הקבוצות מאותו האזור (סה"כ 12 משחקים) ושתי פעמים נגד כל קבוצה מהאזור השני (30 משחקים).

בסוף כל עונה סדירה הקבוצות יוצאות לפגרה עד לחודש אוקטובר, שבו הן מתחילות במחנות אימונים. המחנות מאפשרים לצוות המקצועי של כל קבוצה להעריך שחקנים שנבחנים בה, לאתר את נקודות החוזק והתורפה של הקבוצה, להכין את השחקנים לעונה הבאה ולגבש את 12 השחקנים שיהיו בסגל הפעיל שישחק במהלך העונה. בנוסף, בכל קבוצה יכולים להיות עד 3 שחקנים לא פעילים. לאחר שהקבוצות מסיימות את מחנות האימונים הן נוהגות לשחק ביניהן במשחקי אימון ולעיתים נגד יריבות שלא שייכות לליגה. משחקי האימון מסתיימים מספר ימים לפני תחילת העונה הסדירה בנובמבר.

משחק האולסטאר

משחק האולסטאר של ה-NBA מתקיים באמצע כל עונה, לרוב בחודש פברואר. במשחק זה משתתפים טובי שחקני הליגה. עשרת השחקנים הפותחים במשחק נבחרים על פי שקלול קולות של אוהדים, שחקני הליגה ופרשנים, ואת 14 השחקנים המחליפים בוחרים מאמני הליגה (5 שחקני חמישייה ו-7 מחליפים מכל אזור). החל מעונת  המשחק אינו מפגיש בין "נבחרת המזרח" לבין "נבחרת המערב" כפי שהיה נהוג בעבר, אלא שני השחקנים בעלי מספר הקולות הרב ביותר לפתוח בחמישיות (אחד מהמזרח ואחד מהמערב) משמשים כ"קפטנים" של קבוצתם, ומרכיבים אותה מתוך יתר השחקנים שנבחרו להשתתף במשחק, במהלך "דראפט" בין הקפטנים שבו הם בוחרים את השחקנים לסירוגין.

בנוסף למשחק המרכזי מתקיימות תחרויות שונות במספר תחומים בין שחקני הליגה. האירועים והתחרויות, כגון תחרות ההטבעות ותחרות השלשות, נמשכים שלושה ימים. הנהלת הליגה קובעת בכל שנה באיזו עיר הם ייערכו.

פרסים
בסיום כל עונה מחולקים ב-NBA מספר פרסים, שנקבעים על ידי צוות בחירה המורכב מכתבי ספורט ושדרי ספורט בארצות הברית ובקנדה. הפרס שנחשב לחשוב ביותר הוא פרס ה-MVP של העונה הסדירה (למעשה, השחקן המצטיין). כמו כן מחולקים פרסים ל-MVP של סדרת הגמר, ה-MVP של סדרות הגמרים האזוריים, רוקי העונה, שחקן ההגנה, השחקן השישי, השחקן המשתפר, שחקן הקלאץ', ה-MVP של משחק האולסטאר, מאמן השנה, מנהל השנה, גביע האזרחות של ג. וולטר קנדי, פרס הספורטיביות והפרס לחבר הקבוצה של השנה על שם טוויימן-סטוקס. בנוסף מוכרזות בסיום העונה חמישיות העונה, המורכבות מהשחקנים המצטיינים: חמישייה ראשונה, שנייה ושלישית של כלל השחקנים המצטיינים ב-NBA; חמישייה ראשונה ושנייה של השחקנים שהצטיינו בהגנה; וחמישייה ראשונה ושנייה של רוקיז (השחקנים שזוהי להם השנה הראשונה בה הם משחקים ב-NBA).

בנוסף לפרסים המחולקים בסיום העונה, מחולקים לאורך העונה מדי שבוע תואר שחקן השבוע, אחד במזרח ואחד במערב, וכן בסיום כל חודש מחולק תואר שחקן החודש, אחד במזרח ואחד במערב. מחולקים בטקס חלוקת הפרסים גם פרסים של מהלכי העונה (כגון אסיסט העונה, הטבעת העונה, זריקת הניצחון של העונה, מהלך העונה ועוד).

 הפלייאוף 

פלייאוף ה-NBA הוא טורניר המתקיים בסיום כל עונה של ליגת ה-NBA, בו נקבעת אלופת הליגה.

כל עונה בליגת ה-NBA מחולקת לשני שלבים: העונה הסדירה וטורניר הפלייאוף. במהלך העונה הסדירה משחקת כל קבוצה ב-82 משחקים, ובסיומה מעפילות 8 הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר בכל אחד מהאזורים – המזרחי והמערבי – אל שלב הפלייאוף. יתרון הביתיות בכל אחת מסדרות הפלייאוף שייך לקבוצה בעלת המאזן הטוב יותר בעונה הסדירה. כל אחת מסדרות הפלייאוף – רבע גמר אזורי, חצי גמר אזורי, גמר אזורי וגמר הליגה – נערכת בשיטת "הטוב משבעה משחקים", כלומר שתי הקבוצות משחקות ביניהן עד שאחת מהן מנצחת ארבעה משחקים, ובכך מעפילה לסיבוב הבא. בסדרת הגמר מתמודדות ביניהן "אלופת המזרח" ו"אלופת המערב", והמנצחת ביניהן מוכתרת כאלופת ה-NBA.

אליפות ה-NBA
תוצאות גמר ה-NBA
 להצגת הטבלה לחצו על "הצגה" משמאל  עונה  אלופה  תוצאה  סגנית MVP של סדרת הגמר ב-NBA 1946/47  פילדלפיה ווריורס  4–1  שיקגו סטאגס  — 1947/48  בולטימור בולטס  4–2  פילדלפיה ווריורס  — 1948/49  מיניאפוליס לייקרס  4–2  וושינגטון קפיטולס  — 1949/50  מיניאפוליס לייקרס  4–2  סירקיוז נאשיונלס  — 1950/51  רוצ'סטר רויאלס  4–3  ניו יורק ניקס  — 1951/52  מיניאפוליס לייקרס  4–3  ניו יורק ניקס  — 1952/53  מיניאפוליס לייקרס  4–1  ניו יורק ניקס  — 1953/54  מיניאפוליס לייקרס  4–3  סירקיוז נאשיונלס  — 1954/55  סירקיוז נאשיונלס  4–3  פורט וויין פיסטונס  — 1955/56  פילדלפיה ווריורס  4–1  פורט וויין פיסטונס  — 1956/57  בוסטון סלטיקס  4–3  סט. לואיס הוקס  — 1957/58  סנט לואיס הוקס  4–2  בוסטון סלטיקס  — 1958/59  בוסטון סלטיקס  4–0  מיניאפוליס לייקרס  — 1959/60  בוסטון סלטיקס  4–3  סנט לואיס הוקס  — 1960/61  בוסטון סלטיקס  4–1  סנט לואיס הוקס  — 1961/62  בוסטון סלטיקס  4–3  לוס אנג'לס לייקרס  — 1962/63  בוסטון סלטיקס  4–2  לוס אנג'לס לייקרס  — 1963/64  בוסטון סלטיקס  4–1  סן פרנסיסקו ווריורס  — 1964/65  בוסטון סלטיקס  4–1  לוס אנג'לס לייקרס  — 1965/66  בוסטון סלטיקס  4–3  לוס אנג'לס לייקרס  — 1966/67  פילדלפיה 76'  4–2  סן פרנסיסקו ווריורס  — 1967/68  בוסטון סלטיקס  4–2  לוס אנג'לס לייקרס  — 1968/69  בוסטון סלטיקס  4–3  לוס אנג'לס לייקרס  ג'רי וסט 1969/70  ניו יורק ניקס  4–3  לוס אנג'לס לייקרס  ויליס ריד 1970/71  מילווקי באקס  4–0  וושינגטון בולטס  כרים עבדול-ג'באר 1971/72  לוס אנג'לס לייקרס  4–1  ניו יורק ניקס  וילט צ'מברלין 1972/73  ניו יורק ניקס  4–1  לוס אנג'לס לייקרס  ויליס ריד 1973/74  בוסטון סלטיקס  4–3  מילווקי באקס  ג'ון האבליצ'ק 1974/75  גולדן סטייט ווריורס  4–0  וושינגטון בולטס  ריק בארי 1975/76  בוסטון סלטיקס  4–2  פיניקס סאנס  ג'ו ג'ו וייט 1976/77  פורטלנד טרייל בלייזרס  4–1  פילדלפיה 76'  ביל וולטון 1977/78  וושינגטון בולטס  4–3  סיאטל סופרסוניקס  וס אנסלד 1978/79  סיאטל סופרסוניקס  4–1  וושינגטון בולטס  דניס ג'ונסון 1979/80  לוס אנג'לס לייקרס  4–2  פילדלפיה 76'  מג'יק ג'ונסון* 1980/81  בוסטון סלטיקס  4–2  יוסטון רוקטס  סדריק מקסוול 1981/82  לוס אנג'לס לייקרס  4–2  פילדלפיה 76'  מג'יק ג'ונסון 1982/83  פילדלפיה 76'  4–0  לוס אנג'לס לייקרס  מוזס מלון 1983/84  בוסטון סלטיקס  4–3  לוס אנג'לס לייקרס  לארי בירד 1984/85  לוס אנג'לס לייקרס  4–2  בוסטון סלטיקס  כרים עבדול-ג'באר 1985/86  בוסטון סלטיקס  4–2  יוסטון רוקטס  לארי בירד 1986/87  לוס אנג'לס לייקרס  4–2  בוסטון סלטיקס  מג'יק ג'ונסון 1987/88  לוס אנג'לס לייקרס  4–3  דטרויט פיסטונס  ג'יימס וורת'י 1988/89  דטרויט פיסטונס  4–0  לוס אנג'לס לייקרס  ג'ו דיומרס 1989/90  דטרויט פיסטונס  4–1  פורטלנד טרייל בלייזרס  אייזיאה תומאס 1990/91  שיקגו בולס  4–1  לוס אנג'לס לייקרס  מייקל ג'ורדן 1991/92  שיקגו בולס  4–2  פורטלנד טרייל בלייזרס  מייקל ג'ורדן 1992/93  שיקגו בולס  4–2  פיניקס סאנס  מייקל ג'ורדן 1993/94  יוסטון רוקטס  4–3  ניו יורק ניקס  האקים אולאג'ואן 1994/95  יוסטון רוקטס  4–0  אורלנדו מג'יק  האקים אולאג'ואן 1995/96  שיקגו בולס  4–2  סיאטל סופרסוניקס  מייקל ג'ורדן 1996/97  שיקגו בולס  4–2  יוטה ג'אז  מייקל ג'ורדן 1997/98  שיקגו בולס  4–2  יוטה ג'אז  מייקל ג'ורדן 1998/99  סן אנטוניו ספרס  4–1  ניו יורק ניקס  טים דאנקן 1999/00  לוס אנג'לס לייקרס  4–2  אינדיאנה פייסרס  שאקיל אוניל 2000/01  לוס אנג'לס לייקרס  4–1  פילדלפיה 76'  שאקיל אוניל 2001/02  לוס אנג'לס לייקרס  4–0  ניו ג'רזי נטס  שאקיל אוניל 2002/03  סן אנטוניו ספרס  4–2  ניו ג'רזי נטס  טים דאנקן 2003/04  דטרויט פיסטונס  4–1  לוס אנג'לס לייקרס  צ'אנסי בילאפס 2004/05  סן אנטוניו ספרס  4–3  דטרויט פיסטונס  טים דאנקן 2005/06  מיאמי היט  4–2  דאלאס מאבריקס  דוויין וייד 2006/07  סן אנטוניו ספרס  4–0  קליבלנד קאבלירס  טוני פארקר 2007/08  בוסטון סלטיקס  4–2  לוס אנג'לס לייקרס  פול פירס 2008/09  לוס אנג'לס לייקרס  4–1  אורלנדו מג'יק  קובי בראיינט 2009/10  לוס אנג'לס לייקרס  4–3  בוסטון סלטיקס  קובי בראיינט 2010/11  דאלאס מאבריקס  4–2  מיאמי היט  דירק נוביצקי 2011/12  מיאמי היט  4–1  אוקלהומה סיטי ת'אנדר  לברון ג'יימס 2012/13  מיאמי היט  4–3  סן אנטוניו ספרס  לברון ג'יימס 2013/14  סן אנטוניו ספרס  4–1  מיאמי היט קוואי לנארד 2014/15  גולדן סטייט ווריורס  4–2  קליבלנד קאבלירס אנדרה איגודלה 2015/16  קליבלנד קאבלירס  4–3  גולדן סטייט ווריורס  לברון ג'יימס 2016/17  גולדן סטייט ווריורס  4–1  קליבלנד קאבלירס  קווין דוראנט 2017/18  גולדן סטייט ווריורס  4–0  קליבלנד קאבלירס  קווין דוראנט 2018/19  טורונטו ראפטורס  4–2  גולדן סטייט ווריורס  קוואי לנארד 2019/20  לוס אנג'לס לייקרס  4–2  מיאמי היט  לברון ג'יימס 2020/21  מילווקי באקס  4–2  פיניקס סאנס  יאניס אדטוקומבו 2021/22  גולדן סטייט ווריורס  4–2  בוסטון סלטיקס  סטפן קרי 2022/23  דנוור נאגטס  4–1  מיאמי היט  ניקולה יוקיץ' 2023/24  בוסטון סלטיקס  4–1  דאלאס מאבריקס  ג'יילן בראון 2024/25  אוקלהומה סיטי ת'אנדר  4–3  אינדיאנה פייסרס  שיי גילג'ס-אלכסנדר

טבלת זכיות באליפות
 להצגת הטבלה לחצו על "הצגה" משמאל קבוצהאליפויותסגנותסדרות גמרעונות כאלופהעונות כסגנית בוסטון סלטיקס  18  5  23  , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , ,  מיניאפוליס/לוס אנג'לס לייקרס 17  15  32  , , , , , , , , , , , , , , , , 2020 , , , , , , , , , , , , , ,  פילדלפיה/סן פרנסיסקו/גולדן סטייט ווריורס  7  5  12  , , , , , ,   , , , ,  שיקגו בולס  6  0  6  , , , , ,   – סן אנטוניו ספרס  5  1  6  , , , ,    סירקיוז נשיונלס/פילדלפיה 76'  3  6  9  , ,   , , , , ,  מיאמי היט  3  4  7 , ,   2011, 2014, 2020,  פורט ויין/דטרויט פיסטונס  3  4  7  , ,   , , ,  סיאטל סופרסוניקס/אוקלהומה סיטי ת'אנדר  2  3  5  ,    , ,  ניו יורק ניקס  2  6  8  ,   , , , , ,  יוסטון רוקטס  2  2  4  ,   ,  מילווקי באקס  2  1  3  ,    קליבלנד קאבלירס  1  4  5    , , ,  בולטימור/וושינגטון בולטס/וושינגטון ויזארדס 1  3  4    , ,  סנט לואיס/אטלנטה הוקס  1  3  4    , ,  פורטלנד טרייל בלייזרס  1  2  3    ,  דאלאס מאבריקס  1  2  3    ,  דנוור נאגטס 1  0  1    – טורונטו ראפטורס  1  0  1    – רוצ'סטר רויאלס/סקרמנטו קינגס 1  0  1    – בולטימור בולטס (התפרקה ב-1954)  1  0  1    – פיניקס סאנס  0  3  3  –  , ,  אורלנדו מג'יק  0  2  2  –  ,  ניו ג'רזי/ברוקלין נטס 0  2  2  –  ,  ניו אורלינס/יוטה ג'אז 0  2  2  –  ,  אינדיאנה פייסרס  0  2  2  –  ,  וושינגטון קפיטולס (התפרקה ב-1951)  0  1  1  –   שיקגו סטאגס (התפרקה ב-1950)  0  1  1  –  

שיאי NBA
להלן שיאים שונים מליגת ה-NBA:

שיאי NBA בעונה הסדירה

שיאים קבוצתיים במשחק בודד
שיא נקודות: דטרויט פיסטונס, 186 נקודות מול דנוור נאגטס ב-13 בדצמבר 1983 (לאחר שלוש הארכות).
שיא נקודות של שתי הקבוצות: דטרויט פיסטונס ודנוור נאגטס, 370 נקודות ב-13 בדצמבר 1983 (לאחר שלוש הארכות).
שיא הפרש נקודות: ממפיס גריזליס, 73 נקודות מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר ב-2 בדצמבר 2021.
שיא ריבאונדים: בוסטון סלטיקס, 109 ריבאונדים מול פורט ויין פיסטונס ב-24 בדצמבר 1960.
שיא ריבאונדים של שתי הקבוצות: לוס אנג'לס לייקרס וסירקיוז נאשיונלס, 188 ריבאונדים ב-24 בדצמבר 1960 (לאחר 3 הארכות).
שיא אסיסטים: מילווקי באקס, 53 אסיסטים מול דטרויט פיסטונס ב-26 בדצמבר 1978.
שיא אסיסטים של שתי הקבוצות: דטרויט פיסטונס ודנוור נאגטס, 93 אסיסטים ב-13 בדצמבר 1983 (לאחר 3 הארכות).
שיא חטיפות: סיאטל סופרסוניקס, 27 חטיפות מול טורונטו ראפטורס ב-15 בינואר 1997.
שיא חטיפות של שתי הקבוצות: גולדן סטייט ווריורס ודנוור נאגטס ב-21 בינואר 1974, פילדלפיה 76' ודטרויט פיסטונס ב-11 בנובמבר 1978, גולדן סטייט ווריורס וסן אנטוניו ספרס ב-15 בפברואר 1989, עם 40 חטיפות בכל משחק.
שיא חסימות: טורונטו ראפטורס, 24 חסימות מול גולדן סטייט ווריורס ב-7 בנובמבר 2001.
שיא חסימות של שתי הקבוצות: דטרויט פיסטונס ווושינגטון בולטס, 34 חסימות ב-19 בנובמבר 1981.
שיא שלשות: מילווקי באקס, 29 שלשות מול מיאמי היט ב-29 בדצמבר 2020.
שיא שלשות של שתי הקבוצות: גולדן סטייט ווריורס וניו אורלינס פליקנס, 43 שלשות ב-13 בינואר 2019.

שיאים קבוצתיים בעונה
 רצף הניצחונות הארוך ביותר: לוס אנג'לס לייקרס בעונת , עם 33 ניצחונות רצופים.
 רצף ההפסדים הארוך ביותר: פילדלפיה 76' בין עונות -, עם 28 הפסדים רצופים.
 רצף ההפסדים הגדול ביותר בעונה אחת: דטרויט פיסטונס בעונת 2023/2024, עם 28 הפסדים רצופים.
 פתיחת העונה הטובה ביותר: גולדן סטייט ווריורס בעונת , עם מאזן של 24–0 (24 ניצחונות, 0 הפסדים).
 פתיחת העונה הגרועה ביותר: ניו ג'רזי נטס בעונת  ופילדלפיה 76' בעונת , עם מאזן של 0–18 (0 ניצחונות, 18 הפסדים).
 מספר הניצחונות הגבוה ביותר: 73 ניצחונות – גולדן סטייט ווריורס בעונת 2015/2016 (73 ניצחונות, 9 הפסדים).
מספר הניצחונות הנמוך ביותר: 7 ניצחונות – שארלוט בובקאטס בעונת 2011/2012 (7 ניצחונות, 59 הפסדים). (העונה הייתה מקוצרת בשל שביתת השחקנים)

שיאים אישיים במשחק בודד
שיא דקות משחק: דייל אליס, 69 דקות במדי סיאטל סופרסוניקס מול מילווקי באקס ב-9 בנובמבר 1989.
שיא נקודות: וילט צ'מברלין, 100 נקודות במדי פילדלפיה ווריורס מול ניו יורק ניקס ב-2 במרץ 1962 (משחק שהסתיים בתוצאה 147–169 לזכות הניקס).
שיא ריבאונדים: וילט צ'מברלין, 55 ריבאונדים במדי פילדלפיה ווריורס מול בוסטון סלטיקס ב-24 בנובמבר 1960.
שיא אסיסטים: סקוט סקיילס, 30 אסיסטים במדי אורלנדו מג'יק מול דנוור נאגטס ב-30 בדצמבר 1990.
שיא חטיפות: לארי קינון במדי סן אנטוניו ספרס מול קנזס סיטי קינגס ב-26 בדצמבר 1976 וקנדל גיל במדי ניו ג'רזי נטס מול מיאמי היט ב-3 באפריל 1999, עם 11 חטיפות כל אחד.
שיא חסימות: אלמור סמית', 17 חסימות במדי לוס אנג'לס לייקרס מול פורטלנד טרייל בלייזרס ב-28 באוקטובר 1973.
שיא שלשות: קליי תומפסון במדי גולדן סטייט ווריורס מול שיקגו בולס ב-29 באוקטובר 2018, עם 14 שלשות.

שיאים אישיים בעונה
שיא משחקים: וולט בלאמי עם 88 משחקים בעונת 1968/1969
שיא דקות למשחק: וילט צ'מברלין עם 3882 דקות עונת 1961/1962 ב-NBA
שיא נקודות: וילט צ'מברלין עם 4029 נקודות עונת 1961/1962 ב-NBA
שיא ריבאונדים: וילט צ'מברלין עם 2149 ריבאונדים עונת 1961/1962 ב-NBA
שיא אסיסטים: ג'ון סטוקטון עם 1164 אסיסטים עונת 1990/1991 ב-NBA
שיא איבודים: ג'יימס הארדן עם 464 איבודים בעונת 2016/2017.
שיא חטיפות: אלווין רוברטסון עם 301 חטיפות עונת 1985/1986 ב-NBA
שיא חסימות: מארק איטון עם 456 חסימות עונת 1984/1985 ב-NBA
שיא שלשות: סטפן קרי עם 402 שלשות בעונת 2015/2016.

שיאי קריירה
שיא משחקים : רוברט פאריש, 1,611 משחקים.
שיא דקות משחק : לברון ג'יימס, 59,042+ דקות.
שיא נקודות: לברון ג׳יימס, 40,000+ נקודות.
שיא ריבאונדים: וילט צ'מברלין, 23,924 ריבאונדים.
שיא אסיסטים: ג'ון סטוקטון, 15,806 אסיסטים.
שיא חטיפות: ג'ון סטוקטון 3,265 חטיפות.
שיא חסימות: האקים אולאג'ואן, 3,830 חסימות.
שיא שלשות: סטפן קרי, 3,557+ שלשות.

שיאי NBA בפלייאוף
שיאים אישיים במשחק בודד
שיא דקות משחק: רד רוצ'ה ופול סימור, במדי סירקיוז נאשיונלס מול בוסטון סלטיקס ב-21 במרץ 1953, עם 67 דקות כל אחד (לאחר 4 הארכות).
שיא נקודות: מייקל ג'ורדן, 63 נקודות במדי שיקגו בולס מול בוסטון סלטיקס ב-20 באפריל 1986 (לאחר 2 הארכות).
שיא ריבאונדים: וילט צ'מברלין, 41 ריבאונדים במדי פילדלפיה 76' מול בוסטון סלטיקס ב-5 באפריל 1967.
שיא אסיסטים: מג'יק ג'ונסון במדי לוס אנג'לס לייקרס מול פיניקס סאנס ב-15 במאי 1984 וג'ון סטוקטון במדי יוטה ג'אז מול לוס אנג'לס לייקרס ב-17 במאי 1988, עם 24 אסיסטים כל אחד.
שיא חטיפות: אלן אייברסון, 10 חטיפות במדי פילדלפיה 76' מול אורלנדו מג'יק ב-13 במאי 1999.
שיא חסימות: מארק איטון (1985), האקים אולאג'ואן (1990), ואנדרו ביינום (2012) עם 10 חסימות כל אחד
שיא שלשות: קליי תומפסון, עם 11 שלשות במדי גולדן סטייט ווריורס מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר ב-29 במאי 2016. (שיא שלשות במשחק גמר על אזורי הוא 9 של סטף קרי ב-3 ביוני 2018)
שיא נקודות בהארכה: סטפן קרי, 17 נקודות במדי גולדן סטייט ווריורס מול פורטלנד טרייל בלייזרס ב-9 במאי 2016.

שיאי קריירה בפלייאוף
שיא משחקים: לברון ג'יימס, עם 266 משחקים
שיא דקות משחק: לברון ג'יימס, עם 11,035 דקות.
שיא נקודות: לברון ג'יימס, עם 7,631 נקודות.
שיא ריבאונדים: ביל ראסל, עם 4,104 ריבאונדים.
שיא אסיסטים: מג'יק ג'ונסון, עם 2,346 אסיסטים.
שיא חטיפות: לברון ג'יימס, עם 454 חטיפות.
שיא חסימות: טים דאנקן, עם 568 חסימות.
שיא שלשות: סטפן קרי, עם 470 שלשות.

ראו גם

 ליגת הקיץ של ה-NBA
 ליגת הפיתוח של ה-NBA
 ליגת ה-WNBA
 רשימת שחקני NBA זרים
 קבוצות ה-NBA לפי שווי

קישורים חיצוניים







 ערן רותם, בן 50 ועדיין קורע רשתות - סיפורו של אחד מהלוגואים הטובים והידועים בעולם, לוגו ה-NBA, באתר איגוד השיווק הישראלי, 4 בנובמבר 2018
סרטון תדמיתי לרגל חגיגות 75 שנה לליגה, פורסם ב-SBJ (מגזין העסקים בספורט), 10 באוקטובר 2021

הערות שוליים

*
קטגוריה:ליגות כדורסל בארצות הברית
קטגוריה:תחרויות כדורסל בקנדה