הרבנות הראשית לישראל

הרבנות הראשית לישראל היא המוסד הרבני העליון הרשמי של מדינת ישראל. תחומי אחריותה כוללים מינוי רבנים ודיינים, קביעת תקנות, הפעלת מערכת הכשרות הממלכתית ועוד.
חוק הרבנות הראשית לישראל ה'תש"מ–1980 מעניק את סמכויות הרבנות הראשית למועצת הרבנות הראשית ומונה בין תפקידיה:
מתן תשובות וייעוץ בענייני הלכה לציבור השואלים; קירוב הציבור לערכי התורה והמצוות; נתינת תעודות כשרות למסעדות, בתי עסק ומוסדות ציבוריים; מתן כשירות לרבנים לכהן כדיינים, רבני ערים ורבנים רושמי נישואין; פיקוח על יבוא בשר כשר לארץ, וכן כל פעולה נוספת הדרושה לביצוע תפקידיה על פי כל דין.

בראש הרבנות הראשית עומדים שני הרבנים הראשיים. אחד מהם עומד בראש מועצת הרבנות הראשית והשני בראש בית הדין הרבני הגדול. מערכת הרבנות הראשית לישראל פועלת מכוח חוק הרבנות הראשית לישראל, ה'תש"ם–1980.

הרבנות הראשית היא ממשיכת דרכה של "הרבנות הראשית לארץ ישראל" שייסד הרב אברהם יצחק הכהן קוק בתקופת המנדט הבריטי, ב־1921. בעבר שכנה הרבנות הראשית בבניין היכל שלמה ששמו הפך לשם נרדף לה. כיום היא שוכנת בשכונת רוממה סמוך לכניסה הראשית לירושלים.

 היסטוריה 

 הקמת הרבנות הראשית 
עדת הספרדים בירושלים הייתה רוב ביישוב היהודי מאז בוא מגורשי ספרד עד ראשית שנות השבעים של המאה ה-19, והעדה היחידה שהוכרה באופן רשמי על ידי השלטונות העות'מאניים. בראש ההנהגה הרוחנית של העדה והיישוב היהודי בארץ ישראל עמד הרב הראשי, שכונה חכם באשי ובהמשך "הראשון לציון". סמכויותיו של הראשון לציון הוכרו רשמית על ידי הסולטאן העות'מאני כראש הרבנים לארץ ישראל, שמושבו בירושלים. הראשון לציון מינה רבנים ופיטר אותם, שימש כנציג העדה בפני השלטונות, נהנה מחסינות, והיה אחראי לגביית המיסים בעבור השלטונות ולחלוקת הנטל בין תושבי הארץ היהודים.

לעומת היהודים הספרדים בארץ, העדיפו היהודים האשכנזים להישאר בחסות הקונסולים האירופאים, במסגרת חוק הקפיטולציות. הם היו מאורגנים על פי ארצות מוצאם ב"כוללים", והקימו לעדתם מערכות שירותי חינוך ודת נפרדים.

ממוזער|הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי האשכנזי הראשון לישראל ודמות מפתח בעיצוב הרבנות הראשית, והרברט סמואל, הנציב הבריטי בארץ ישראל, בשנת 1924
כשהוקם הממשל האזרחי הבריטי והרברט סמואל מונה לתפקיד הנציב, התחדשה הפעילות להגדרת מעמדו של היישוב היהודי, שהיה לא ברור עד לאותה עת. כך קרה שמשלחות של יהודים מהארץ ניגשו לנציב והציגו טענותיהם, והנציב בתגובה מינה שתי ועדות: אחת – שתבדוק את מעמדן של העדות הדתיות בארץ וסמכויותיהן. והשנייה – לבחינת בעיית ההנהגה הדתית של היישוב היהודי. במהלך הדיונים התברר שקיימת נטייה להקמת מוסד "רבנות ראשית לארץ ישראל". לאחר דיונים ממושכים סביב שאלת דרך בחירת הרבנים ויחסי הייצוג, הוחלט על הקמת גוף בוחר ששני שלישים מאנשיו יהיו רבנים, ושליש יהיו נציגי ציבור מרחבי הארץ. הגוף כונס לראשונה ב-24 בפברואר 1921, ט"ז באדר א' ה'תרפ"א בבית יהודיוף-חפץ בירושלים ובחר על פי הצעתה של הוועדה בשני רבנים ראשיים: האחד אשכנזי – הרב אברהם יצחק הכהן קוק, והשני ספרדי – הרב יעקב מאיר.

כך הוקמה הרבנות הראשית בשנת ה'תרפ"א (1921), בחסות שלטונות המנדט הבריטי. רבנות ראשית זו תפסה את מקום תפקיד החכם באשי שהתקיים תחת השלטון העות'מאני. בנוסף, מונתה מועצת רבנות בת שישה חברים: שלושה אשכנזים ושלושה ספרדים. לצד מועצת הרבנות, נבחרו שלושה יועצים שאינם רבנים, שסמכותם לא הייתה מוגדרת אך ביטאה את דרישות הציבור להתאמת ההלכה לתנאי הזמן. בהמשך התבטל מעמדם של היועצים.

לאחר פטירתו של הרב קוק, סירב הרב צבי פסח פרנק להמשיך אותו בתפקיד הרב הראשי לישראל והסתפק בתפקיד הרב הראשי לירושלים,  שנתיים לאחר שלא היה רב ראשי, בשנת ה'תרצ"ז התמודדו לתפקיד הרב הראשי לישראל - רבה לשעבר של אירלנד הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, וראש ישיבת מרכז הרב ותלמידו של הרב קוק - הרב יעקב משה חרל"פ, שלא כל כך שש להתמודד, לבסוף נבחר הרב הרצוג לתפקיד הרב הראשי לישראל בתמיכתו של החזון איש.

באותה השנה מינה הרב יעקב מאיר את הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל לממלא מקום הראשון לציון, ובשנת ה'תרצ"ט לאחר מותו של הרב יעקב מאיר, נבחר הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל לתפקיד הראשון לציון והרב הספרדי.

לאחר פטירתו של הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל בשנת ה'תשט"ו (1955), נבחר הרב יצחק ניסים לתפקיד הרב הספרדי של מדינת ישראל והראשון לציון, לבקשתו של הרב עוזיאל, מולו התמודד הרב הספרדי של תל אביב - הרב יעקב משה טולדיאנו, מועמד נוסף לתפקיד היה הרב עזרא ציון מלמד, אך לאחר שמועמדותו עוררה מחלוקת הוא הסיר את מועמדותו.

כחמש שנים לאחר פטירת הרב הרצוג, נבחר הרב איסר יהודה אונטרמן שהיה עד אז הרב הראשי של תל אביב לתפקיד הרב הראשי מולו התמודד הרב הצבאי הראשי הרב שלמה גורן.

בשנת ה'תשל"ג נערכו בחירות לתפקיד הרב הראשי למדינת ישראל ובמקום הרב אונטרמן והרב ניסים, נבחרו הרב האשכנזי והרב הספרדי של תל אביב, הרב שלמה גורן והרב עובדיה יוסף שזכה לתמיכת הרב יוסף שלום אלישיב לרב האשכנזי והספרדי של ישראל בהתאמה.

בשנת ה'תשמ"ג התמודדו לתפקיד הרב הראשי - ראש ישיבת מרכז הרב הרב אברהם שפירא שנבחר לתפקיד, מולו התמודדו רבה של ירושלים - הרב יצחק קוליץ, וגיסו של הרב שלמה גורן - הרב שאר ישוב הכהן שהיה הרב הראשי לחיפה. לתפקיד הרב הראשי הספרדי והראשון לציון התמודדו הרב מרדכי אליהו שנבחר לתפקיד, והרב אליהו בקשי דורון - הרב הספרדי של חיפה. 

בשנת ה'תשנ"ג נבחר הרב ישראל מאיר לאו - הרב הראשי של תל אביב לתפקיד הרב הראשי לישראל, לתפקיד הרב הראשי הספרדי התמודד עמיתו - הרב הספרדי של תל אביב הרב חיים דוד הלוי, שהפסיד לרבה הספרדי של חיפה הרב אליהו בקשי דורון.

בבחירות לרבנות הראשית בה'תשס"ג בהם נבחרו הרב יונה מצגר והרב שלמה משה עמאר לרב הראשי, הרב יצחק דוד גרוסמן והרב אברהם יוסף היו מועמדים אפשריים לתפקיד אך הם בחרו לבסוף שלא להגיש את מועמדותם.

בבחירות לרבנות הראשית בה'תשע"ג בהם נבחרו הרב דוד לאו והרב יצחק יוסף לרב הראשי, הרב יצחק דוד גרוסמן היה גם כן מועמד, אך בחר שלא להתמודד בעקבות ציויו של אביו - רבי ישראל גרוסמן שהורה לו שעבודתו היא בחינוך ילדים.

בבחירות לרבנות הראשית בה'תשפ"ד נבחרו הרב קלמן בר והרב דוד יוסף, מועמד נוסף לתפקיד הרב הספרדי היה רבה של העיר באר שבע הרב יהודה דרעי - שנפטר חודשים מספר לפני הבחירות.

 מעמד הרבנות ביישוב היהודי 

תפקידה הראוי של הרבנות היה נתון במחלוקת בין שלוש עמדות מרכזיות:

עמדת הרבנות – הרב קוק שאף לכך שמוסד הרבנות יהיה גוף א־פוליטי המאחד ומאגד את כל הכוחות הפועלים ביישוב. משמעות הדבר היא שהרבנות צריכה לעמוד מעל כל המפלגות והארגונים השונים ביישוב ולהשפיע על אזרחי הארץ היהודים בכל תחומי החיים. בהתאם לתפישתו, היה הרב קוק מעורב ככל יכולתו בסוגיות חברתיות, לאומיות ופוליטיות הקשורות לחיי היישוב, כגון עבודה עברית, חקלאות, עלייה, ביטחון, ועוד. בהתאם לשאיפות אלה, פעלה הרבנות לעצב את החיים היהודיים ביישוב וטיפלה בנושאי עבודה בשבת, רישום נישואין וגירושין, כשרות, מינוי רבנים, דיינים ושוחטים, והקמת מועצות דתיות לצורך שירותי דת בכל הקהילות בארץ.

עמדת השלטון המנדטורי – כחלק ממגמת השלטון המנדטורי מראשיתו, להתנער ממחויבותו לתוכנית הבית לאומי ליהודים שעוגנה במפורש ובאופן מקסימליסטי בכתב המנדט, נקטו הבריטים בגישה אתנית-דתית, ובהתאם, שאף להעניק לרבנות עצמאות חלקית בלבד. על פי הגדרה זו, הרבנות הראשית היא המייצגת בפועל של הקהילה היהודית, אך רק בנושאים מסוימים הקשורים בפעילותה ובמהותה.

עמדת היישוב – הציבור החילוני-ציוני לא קיבל את עמדתו של הרב קוק בדבר מעמדה של הרבנות. בעיני ציבור זה, מוסד הרבנות לא היה עליון וגם לא שווה ערך למוסד ההנהגה החילוני-פוליטי. אולם הייתה הבנה רחבה בקרב ציבור זה, שאין הם יכולים לצאת כנגד הרבנות, מכיוון שההכרה של מוסד הרבנות בתנועה הציונית הייתה חשובה הן למטרות פוליטיות חיצוניות והן למטרות פוליטיות פנימיות. בעיניהם, תפקידיה של הרבנות היו צריכים להסתכם בהענקת שירותי דת.

ממוזער|הרב קוק (ימין) עם הרב זוננפלד (שמאל) בשנות ה-30
אף כי רוב הציבור הדתי והמסורתי עמדו מאחורי הרבנות הראשית, קבוצה קטנה הביעה התנגדות, מסיבות אחרות, לרבנות הראשית. בראש המתנגדים עמדו הרב יוסף חיים זוננפלד והרב יצחק ירוחם דיסקין, וההתנגדות זאת יחד עם התנגדות למינויו של הרב קוק לרבה האשכנזי של ירושלים הובילה להיפרדות מהקהילה הדתית של ירושלים, והקמת העדה החרדית כעדה יהודית נפרדת. התנגדותם למעמדה של הרבנות נבעה הן מהתנגדות עקרונית לרבנות ראשית כלל-ארצית, והן מחששם ממיסוד קשר שוטף בין הממסד החילוני לרבנות, אשר עלולה להביא לידי התערבותו בחינוך ובהלכה הדתית.

 לאחר קום המדינה 
לאחר קום המדינה, נחקקו חוקים שהסדירו את מעמדה של הרבנות הראשית:
 חוק שיפוט בתי הדין הרבניים – הדין הדתי יהיה תקף לגבי תחום המעמד האישי (קרי נישואין, גירושין וכו').
 חוק הדיינים – חוק שיוצר הפרדה בין הרבנות לבין מוסדות השיפוט הדתיים:
 הדיינים בבתי הדין יהיו קבועים, וימונו על ידי ועדת מינויים הכוללת בין היתר אנשי מקצוע, לא בהכרח דתיים.
 הרבנים הראשיים יהיו, כל אחד בתורו, אב בית הדין הרבני לערעורים.
 אין העדפה רשמית בחוק לדת היהודית על פני דתות אחרות.
 הוקם משרד ממשלתי לענייני דת, שתפקידו למלא תפקידים שהיו בעבר בתחומי סמכותו של הנציב העליון.
 בצה"ל הוקמה רבנות צבאית ובראשה עומד הרב הצבאי הראשי. תפקידה של הרבנות הראשית של צה"ל הוא הוראה בתחום הדתי, סיפוק צרכיו של החייל הדתי, ושמירה על הוראות דתיות המופיעות בפקודות מטכ"ל. 

בשנת 1980, התש"ם, נחקק "חוק הרבנות הראשית לישראל", שמפרט את דרכי בחירתם של הרבנים הראשיים ומועצת הרבנות ואת משך כהונתם.

 מבנה הרבנות הראשית 

 הרבנים הראשיים 
ממוזער|הרבנים הראשיים לישראל, הרב הרצוג והרב עוזיאל, בביקורם במחנה צה"ל בתל השומר בראשית שנות ה-50
ממוזער|שירת התקווה בפתח טקס הכתרת הרב הראשי האשכנזי איסר יהודה אונטרמן, 1964

בישראל ישנם שני רבנים ראשיים, אחד אשכנזי ואחד ספרדי. שני הרבנים הראשיים ועשרת הרבנים הנבחרים למועצה ממונים על ידי בחירות חשאיות ואישיות על ידי גוף של בוחרים המכיל 150 איש, בתוכו 80 רבנים: רבני ערים, מועצות ושכונות, דיינים, הרב הצבאי הראשי ועוד 70 נציגי ציבור: ראשי ערים, ראשי מועצות, שרים, ח"כים ואחרים.

רב ראשי מכהן 10 שנים, ואילו חבר מועצה נבחר לתקופה של 5 שנים (לפי הלוח העברי). עם כניסתם לתפקיד מחויבים כולם לחתום אצל נשיא המדינה על הצהרת אמונים למדינת ישראל. על הרבנים להיות אזרחי המדינה או תושביה.

הנושאים בהם מטפלים הרבנים הראשיים במסגרת תפקידם נוגעים בתחומים שונים וביניהם: אחריות על מערכת בתי הדין הרבניים בישראל, הפיקוח בנושאי כשרות על: מוסדות ציבור, אולמות אירועים, קייטרינג, בתי מלון מסעדות, רשתות שיווק, הפיקוח על איטליזים ומשחטות, כשרות מוצרי המזון והבשר המיובאים, מצוות התלויות בארץ, בחינות לדיינות, רבנות, לתפקידי מוהלים, לשוחטים, הסמכתם של כל הנ"ל ועוד.

נוסף על תפקידים פרקטיים אלו, יש לרבנים הראשיים גם תפקיד ייצוגי והנהגתי: הרבנים מופיעים בפני הציבור הישראלי המגוון, ונותנים הרצאות במגוון נושאים אקוטיים הרלוונטיים לחיי היומיום הישראלי חברתי-לאומי: יחסי דת ומדינה, אלימות במשפחה, שבת, דאגה לזולת ולנזקקים ועוד. כמו כן, מקיימים הרבנים הראשיים פגישות עם מנהיגי דתות העולם בניסיון להביא להפגת מתחים דתיים ולקירוב השלום.

בשנת תשפ"ד מחמת אי בחירת רבנים ראשיים חדשים ומאידך פקיעת כהונתם של הקודמים, מונו בתקן ממלאי מקום: הרב אליעזר איגרא (נשיא בית הדין) והרב יעקב רוז'ה (נשיא מועצת הרבנות) שגם הם התפטרו מתפקידם אחד אחר שחצה את גיל השבעים והאחר מחמת שלא הסכים למינוי נשים לוועדה הבוחרת.

להלן רשימת הרבנים הראשיים לישראל מאז כינון הרבנות הראשית:
מס'הרב הראשי הספרדיהרב הראשי האשכנזידיוקןשם
(תקופת חיים)תקופת כהונהדיוקןשם
(תקופת חיים)תקופת כהונה1לא ממוסגר|100 pxהרב יעקב מאיר

(תרט"ז–תרצ"ט)ט"ז באדר א' ה'תרפ"א
24 בפברואר 1921ט' בסיון ה'תרצ"ט
26 במאי 1939לא ממוסגר|146x146 פיקסליםהרב אברהם יצחק הכהן קוק

(תרכ"ה–תרצ"ה)ט"ז באדר א' ה'תרפ"א
24 בפברואר 1921ג' באלול ה'תרצ"ה
1 בספטמבר 1935לא ממוסגר|100 pxהרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג

(תרמ"ט–תשי"ט)י"ז בכסלו ה'תרצ"ז
1 בדצמבר 1936י"ט בתמוז ה'תשי"ט
25 ביולי 19592לא ממוסגר|100 pxהרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל

(תר"ם–תשי"ג)י' בתמוז ה'תרצ"ט
27 ביוני 1939כ"ד באלול ה'תשי"ג
4 בספטמבר 1953לא ממוסגר|100 pxהרב יצחק נסים

(תרנ"ו–תשמ"א)כ"ט בשבט ה'תשט"ו
11 בפברואר 1955ז' בחשון ה'תשל"ג
15 בנובמבר 19723לא ממוסגר|100 pxהרב איסר יהודה אונטרמן

(תרמ"ו–תשל"ו)ד' בניסן ה'תשכ"ד
17 במרץ 1964ז' בחשון ה'תשל"ג
15 בנובמבר 19724לא ממוסגר|100 pxהרב עובדיה יוסף

(תרפ"א–תשע"ד)ז' בחשון ה'תשל"ג
15 בנובמבר 1972א' בניסן ה'תשמ"ג
18 במרץ 1983לא ממוסגר|100 pxהרב שלמה גורן

(תרע"ח–תשנ"ה)ז' בחשון ה'תשל"ג
15 בנובמבר 1972א' בניסן ה'תשמ"ג
18 במרץ 19835לא ממוסגר|100 pxהרב מרדכי אליהו

(תרפ"ט–תש"ע)א' בניסן ה'תשמ"ג
18 במרץ 1983כ"ט באדר ה'תשנ"ג
22 במרץ 1993לא ממוסגר|133x133 פיקסליםהרב אברהם אלקנה כהנא שפירא

(תרע"ד–תשס"ח)א' בניסן ה'תשמ"ג
18 במרץ 1983כ"ט באדר ה'תשנ"ג
22 במרץ 19936לא ממוסגר|133x133 פיקסליםהרב אליהו בקשי דורון

(תש"א–תש"ף)א' בניסן ה'תשנ"ג
22 במרץ 1993כ"ט באדר ב' ה'תשס"ג
2 באפריל 2003לא ממוסגר|100 pxהרב ישראל מאיר לאו

(תרצ"ז–)א' בניסן ה'תשנ"ג
22 במרץ 1993כ"ט באדר ב' ה'תשס"ג
2 באפריל 20037לא ממוסגר|100 pxהרב שלמה משה עמאר

(תש"ח–)י"ב בניסן ה'תשס"ג
14 באפריל 2003י"ז באב ה'תשע"ג
24 ביולי 2013לא ממוסגר|133x133 פיקסליםהרב יונה מצגר

(תשי"ג–)י"ב בניסן ה'תשס"ג
14 באפריל 2003י"ז באב ה'תשע"ג
24 ביולי 20138לא ממוסגר|100 pxהרב יצחק יוסף

(תשי"ב–)י"ז באב ה'תשע"ג
24 ביולי 2013כ"ה בסיוון ה'תשפ"ד
1 ביולי 2024לא ממוסגר|100 pxהרב דוד לאו

(תשכ"ו–)י"ז באב ה'תשע"ג
24 ביולי 2013כ"ה בסיוון ה'תשפ"ד
1 ביולי 20249לא ממוסגר|152x152 פיקסליםהרב דוד יוסף
(תשי"ז–)ג' בחשוון ה'תשפ"ה
4 בנובמבר 2024מכהןלא ממוסגר|136x136 פיקסליםהרב קלמן בר

(תשי"ח–)ג' בחשוון ה'תשפ"ה
4 בנובמבר 2024מכהן

 מועצת הרבנות הראשית 

מועצת הרבנות הראשית היא הגוף העליון של הרבנות הראשית לישראל. אחד הרבנים הראשיים מכהן כראש המועצה (חברו מכהן כנשיא בית הדין הרבני הגדול, ולאחר חמש שנים השניים מתחלפים בתפקיד).

מאז 1980 נקבע בחוק שהמועצה מורכבת מ-16 חברים: שני הרבנים הראשיים, אחד מהרבנים הראשיים של הערים ירושלים, חיפה, תל אביב ובאר שבע ברוטציה, כך שיהיו מחציתם ספרדים ומחציתם אשכנזים ועשרה רבנים נבחרים (חצי אשכנזים, חצי ספרדים). מקום מושבה של הרבנות הראשית על פי החוק נקבע להיות בירושלים. עד שנת 2011 שימש הרב הצבאי הראשי כמשקיף במועצה, אולם בשנת 2011 תוקן החוק והרב הצבאי הראשי משמש כחבר המועצה וזאת בתנאי שהוא בעל "כושר" לרבנות עיר.

מועצת הרבנות הראשית הנוכחית
הרבנים הראשיים של מדינת ישראל כיום הם הרב קלמן בר כרב הראשי האשכנזי והרב דוד יוסף כרב הראשי הספרדי והראשון לציון.

חברי מועצת הרבנות הראשית הנוכחית (ה'תשפ"ה) הם: הרב קלמן בר נשיא מועצת הרבנות הראשית והרב דוד יוסף נשיא בית הדין הרבני הגדול,  הרב הצבאי הראשי תת-אלוף הרב אייל קרים וכן עשרה רבנים (מחציתם ספרדים ומחציתם אשכנזים) אשר נבחרו לכהונה בשנת ה'תשפ"ה:
 הרבנים האשכנזים:
 הרב יעקב שפירא (ראש ישיבת מרכז הרב)
 הרב יצחק דוד גרוסמן (רב העיר מגדל העמק, ראש מוסדות "מגדל אור")
 הרב אליעזר שמחה וייס (רבה של מועצת עמק חפר)
 הרב יעקב רוז'ה (נציג הרבנות הראשית במכון הלאומי לרפואה משפטית)
 הרב אליעזר ברוד (רב היישוב כרמי יוסף)
 הרבנים הספרדים:
 הרב שמואל אליהו (רב העיר צפת)
 הרב יוסף שלוש (רב מועצה אזורית דרום השרון)
 הרב  אליהו אלחרר (רב העיר מודיעין-מכבים-רעות)
 הרב יגאל כהן 
 הרב יוסף בן דוד (רב המועצה המקומית קריית עקרון)

 בתי הדין הרבניים 

 בית הדין הרבני הגדול 

בית הדין הרבני הגדול הוא ערכאת הערעור העליונה של בתי הדין הרבניים בישראל. מושב בית הדין נמצא בירושלים. נשיא בית הדין הרבני הגדול הוא אחד מהרבנים הראשיים לישראל. כיום מכהן בתפקיד הרב דוד יוסף.
שמאל|ממוזער|180px|בית הדין הגדול לערעורים של הרבנות הראשית, שנת 1959, ירושלים

 משגיחי כשרות 

אבני דרך בפועלה של הרבנות
דוגמאות להחלטות ופסיקות של הרבנות הראשית שעוררו בשעתן הד ציבורי גדול:
ההחלטות משנת תשל"ג (1972), מיד לאחר שנבחרו הרבנים הרב שלמה גורן והרב עובדיה יוסף:
 פסק הדין של הרב גורן ועוד תשעה דיינים שדנה בדבר ממזרותם של האח ואחות לנגר. בניגוד לפסיקת בתי הדין הרבניים, בית הדין שהקים הרב גורן לצורך העניין פסק שהאח והאחות לנגר אינם ממזרים ומותר להשיאם לבני זוגם, לאחר שטען כי הגיור של הבעל הראשון של אמם לא היה תקף וממילא היא לא הייתה אשת איש.
 פסק הדין של הרב עובדיה יוסף כי הפלאשים (ביתא ישראל) הם יהודים ויש להעלותם ארצה. בעקבות פסק הדין פעלה הסוכנות היהודית להעלותם ונערכו מבצע שלמה ומבצע משה.
 עם הקמת הרבנות הראשית הוחלט על הקמתו של בית-הדין הגדול לערעורים על פסקי הדין של בתי הדין הרבניים המקומיים. הסדר זה נתקבל על דעת הרב קוק וחבריו במידה מסוימת בלחץ השלטון המנדטורי הבריטי.
מזונות ליבמה – יבם שסירב לקיים פסק בית-הדין שחייבו לחלוץ ליבמתו, יהא חייב מאותו יום במזונות ליבמתו. תקנה שתיקנו הרב הרצוג והרב עוזיאל בחודש טבת תש"ד.
מזונות הילדים – תקנה המחייבת את האב בחיוב משפטי גמור, גם אם יש צורך בכפייה עליו, לפרנס את בניו ואת בנותיו עד גיל 15. עיקר הצורך והחידוש שבתקנת המזונות לילדים עד גיל 15, היה בקביעת חובת המזונות מדין ולא מצדקה.
נשואי בוסר – אסור לאיש מישראל לקחת לו אישה לנישואין כשהיא קטנה מגיל שש-עשרה שנה ויום אחד.

בשנת 2017 הורשע הרב יונה מצגר בעבירות של לקיחת שוחד במהלך כהונתו בסך כולל של כחמישה מיליון ש"ח. הוא נידון לשלוש וחצי שנות מאסר בפועל.

בפברואר 2020 פרסמה הרבנות הראשית קוד אתי עבור הרבנים הפועלים מטעמה.

סמל הרבנות
שמאל|ממוזער|200px|הסמל הישן של הרבנות הראשית לישראל
בשנת תשע"ה, 2015 שינתה הרבנות את הסמל הרשמי שלה ו"ריבעה" את הקצה העליון של לוחות הברית שבסמל, שקודם לכן היו מעוגלים. הסיבה לכך קשורה בהבדלי גישות בנוגע לצורת הלוחות. קיימת גישה לפיה הלוחות היו רבועים בלבד והנוקטים בגישה זו סוברים שהצגת הלוחות כמעוגלים מקורה באומנות של הנוצרים. עם זאת ישנן גם גישות לפיהן הלוחות כן היו מעוגלים. ולכן היו שפסקו שאין כל צורך לשנות את צורתן המקובלת.
בנוסף, סמל החושן הוסר.

החלטות בג"ץ הנוגעות לתפקוד הרבנות הראשית

ככל גוף מנהלי בישראל, גם הרבנות הראשית לישראל נתונה במהלך השנים לביקורת של בג"ץ, כשהאחרון פסל לעיתים החלטות של הרבנות הראשית. להלן מספר דוגמאות:
בתחום כשרות המזון
מליחת בשר מיובא בארץ - בג"ץ 7471/05 בלדי בע"מ נ' מועצת הרבנות הראשית לישראל: חברה העוסקת ביבוא בשר עתרה נגד החלטה של מועצת הרבנות הראשית לחייב להכשיר בחו"ל בשר קפוא מיובא. בג"ץ קיבל את העתירה ופסק שלא די בספקות הלכתיים בנוגע להליך הכשרת הבשר כדי להצדיק את מידת הפגיעה בחופש העיסוק של העותרת, והוציא צו האוסר על מועצת הרבנות הראשית להתנות את מתן תעודת ההכשר לבשר הכבש שברצונה של החברה לייבא מאוסטרליה, בכך שהליך הכשרת הבשר יתבצע באוסטרליה מיד לאחר השחיטה ולא במפעלה של העותרת בארץ לאחר הפשרת הבשר המיובא.
בעל עסק שאין לו תעודת כשרות המעיד על מרכולתו - דנג"ץ 5026/16 שי גיני ויהונתן ודעי נ' הרבנות הראשית לישראל: בג"ץ פסק בדיון נוסף כי בעל מסעדה רשאי להעיד על מרכולתו, גם אם אין בידיו תעודת כשרות של הרבנות. כל עוד אינו משתמש במילה 'כשר' וכל עוד אין חשש להטעיית הצרכנים. וכלשון הפסיקה: . וציטוט נוסף מההחלטה הסופית: .
בתחום סמיכה לרבנות

מתן אפשרות לנשים לקבל סמיכה לרבנות - באפריל 2019 עתרו לבג"ץ שש נשים תלמידות חכמים אורתודוקסיות יחד עם ארגון עתים ובשיתוף ארגוני נשים נוספים, בדרישה לאפשר להן להיבחן במבחני ההסמכה לרבנות. ביולי 2025 פסק בג"ץ פה אחד, כי על הרבנות הראשית לאפשר לנשים לגשת לבחינות להסמכה לרבנות. המשנה לנשיא נעם סולברג קבע כי "חסימת נשים – 'דרשניות, צדקניות וחכמניות' – מן האפשרות לגשת לבחינות הנערכות על-ידי הרבנות הראשית הריהי הפליה אסורה, שאין בבסיסה הצדקה מספקת, ולמעשה הצדקה כלשהי." כדי לא ליישם את החלטת בג"ץ הוחלט ברבנות הראשית שלא לקיים את הבחינות בכלל, גם לא לגברים. באוקטובר הציעה הרבנות ברבנות ביקשו לקיים דיון חוזר ולהגיע לפשרה לפיה יאפשרו לנשים להיבחן בנושאים מסוימים בלבד כגון הלכות שבת והלכות נידה. בנובמבר 2025 נדחתה בקשת הרבנות הראשית לקיים דיון נוסף על פסק הדין שחייב אותה לאפשר לנשים לגשת לבחינות מטעמה. בג"ץ ציין כי הבקשה מהווה ניסיון לעקוף את פסק הדין הסופי. הוא פסק כי על הרבנות הראשית לפתוח את כל מבחני הרבנות לנשים, ודחה את ניסיונה לאפשר את השתתפותן בבחינות על נושאים מסוימים בלבד. בעקבות פסק דין זה קיימה מועצת הרבנות הראשית ישיבה ובהחלטה שנתקבלה בה נאמר: "אנחנו רואים בחומרה ובכאב את התערבות בג”ץ בעניינים שאינם בסמכותו. כל ענייני בחינות והסמכה הם בסמכות הרבנות הראשית בלבד, לפי מסורת הסמיכה והפסיקה מדורי דורות, שהיה נתון בידי חכמי ישראל בלבד". ב-11 בפברואר 2026 פתחה הרבנות הראשית את מבחני הרבנות לנשים.

 ראו גם 
 מועצת הרבנות הראשית
 דת בישראל
 בית הדין הרבני הגדול
 הרבנות הצבאית

 לקריאה נוספת 
 זרח ורהפטיג, חוקה לישראל דת ומדינה, המרכז העולמי של המזרחי, הוצאת מסילות, ירושלים 1988.
 הרב שאול ישראלי, הרבנות והמדינה, אברהם כהן – ארז הוצאה לאור, ירושלים תשנ"א.
 מנחם פרידמן, "בזירה הפוליטית", מדינה וממשל, בתוך ד. כספי (עורך), כרך א' 3, ירושלים 1972.
 הרב אברהם יצחק הכהן קוק, "כבודה של תורה", התור, תרפ"א.
 איתמר ורהפטיג, ושמואל כץ, הרבנות הראשית לישראל – 70 שנה להיווסדה, היכל שלמה, ירושלים תשס"ג.
 אריה מורגנשטרן, הרבנות הראשית לארץ-ישראל – ייסודה וארגונה, שרשים, ירושלים תשל"ג.
 גלעד מרלין, עשה לך רב – שבעים שנה לרבנות הראשית לישראל
.
 צבי שינובר, הרבנות הראשית לישראל : 100 שנים לייסודה : תרפ"א 1921 - תשפ"א 2021.

קישורים חיצוניים




 היכל שלמה
 ארכיון הרבנות הראשית באתר ארכיון המדינה
 הקמת הרבנות הראשית בעיתון "דאר היום"




 איזו רבנות דרושה לנו, מגזין ארץ אחרת, גיליון מספר 13, 2002
 הקרב על הרבנות הראשית
 אריאל פינקלשטיין, "הכפילות העדתית בתפקידי הרבנות בישראל", המכון לאסטרטגיה ציונית, טבת התשע"ד, ינואר 2014

 שירה קדרי-עובדיה, תוצרת אנגליה: על ההיסטוריה של הרבנות הראשית,  אתר בית אבי חי, 7 ביולי 2013

 כל הכתבות על הרבנות הראשית כל הכתבות על הרבנות הראשית לישראל 2, באתר ערוץ 7

הערות שוליים

*
קטגוריה:ארגונים רבניים אורתודוקסים