צים

שמאל|ממוזער|250px|קדמה, האונייה הראשונה של צים, 1947
שמאל|ממוזער|200px|א"ק ציון על גבי בול ישראלי מסדרת "ספנות בישראל", בעיצוב מרים קרולי, 1958
שמאל|ממוזער|250px|אונייה של צים בנמל סנט לואיס, 2008
צים שירותי ספנות משולבים בע"מ, המוכרת בשם המקוצר צים, היא חברת ספנות ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק. החברה נמנית עם עשר החברות הגדולות בעולם שעוסקות בהובלת מכולות דרך הים. צים מפעילה צי של 154 אוניות, מתמחה בהובלת מכולות בקווי סחר בינלאומיים, כולל מטענים רגישים ומטענים חורגים, או כאלו שזקוקים לטמפרטורה מיוחדת. 

היסטוריה
הקמה וביסוס
צים חברת השיט הארץ-ישראלית בע"מ הוקמה ב-7 ביוני 1945 על ידי הסוכנות היהודית, שהחזיקה ב-45% מהון המניות, ההסתדרות – ב-45%, והחבל הימי לישראל – ב-10%. בין הדוחפים להקמתה של חברת ספנות לאומית במדינה שבדרך ניתן למנות את דוד בן-גוריון ואת דוד רמז, לימים שר התחבורה הראשון של מדינת ישראל.

בין החתומים על מסמך הבקשה לרישום החברה במרשם החברות המנדטורי היו דוד בן-גוריון, אליעזר קפלן, ברנרד יוסף, בר כוכבא מאירוביץ, דוד רמז, גוסטה שטרומפף – רכב (בשם חברת "נחשון"), ואחרים. מאמר בעיתון "משמר" מ-1945 טען כי שם החברה הוא ראשי תיבות של "צי ימי מסחרי", אולם גרסה זאת מעולם לא קיבלה גושפנקה רשמית. את שם החברה טבע דוד רמז בהשראת שני פסוקים מהתנ"ך: : "וְצִים מִיַּד כִּתִּים, וְעִנּוּ אַשּׁוּר וְעִנּוּ-עֵבֶר" ו: "בַּיּוֹם הַהוּא, יֵצְאוּ מַלְאָכִים מִלְּפָנַי בַּצִּים, לְהַחֲרִיד, אֶת-כּוּשׁ בֶּטַח;". בשני המקרים המילה מפורשת כ"אניות גדולות".

כיוון שבמהלך מלחמת העולם השנייה ירדו למצולות אוניות סוחר רבות מאוד, החיפוש אחר אוניות ארך זמן, ורק ב-1947 נרכשה האונייה הראשונה של צים, בשותפות עם חברת "האריס אנד דיקסון" שמושבה בלונדון – ה"קדה", שופצה ושמה שונה ל"קֶדְמַה". "קדמה" הגיעה לראשונה לנמל תל אביב ב-27 ביולי 1947.

בשנות הקמת המדינה
במהלך מלחמת העצמאות ספינותיהן של חברות ספנות בינלאומיות רבות הפסיקו לפקוד את נמלי ישראל, והחברה סיפקה קשר ימי והובילה מזון, ציוד צבאי וסחורות. עם הקמת המדינה הוחלט להקים "צי סוחר ישראלי", בו הספינות בבעלות ישראלית והימאים ישראלים. זאת כדי להבטיח את הסחר ותנועת הנוסעים לישראל (באותן השנים ענף התעופה היה קטן ורוב מוחלט של תנועת הנוסעים הייתה באוניות). עם הקמת המדינה הייתה בבעלות "צים" רק ספינה נוסעים אחת, ה"קדמה". בין קיץ 1948 למרץ 1949, רכשה "צים" במהירות ספינות נוספות, חלקם בשותפות עם חברות אחרות בבעלות פרטית של בעלי הון יהודים מבריטניה וארצות הברית, בהן "נגבה", "ארצה" ו"גלילה". כמה מאוניות "צי הצללים" – אוניות המעפילים שנעצרו על ידי המנדט הבריטי – צורפו לצים לאחר קום מדינת ישראל (לאחר שלב ביניים בו טיפלה באוניות חברה בשם "אוניות וספינות", שהתמזגה עם "צים"), בהן היו אוניות המעפילים הגדולות ביותר, פאן יורק ופאן קרסצנט, שעגנו בקפריסין לשם הובלו על ידי הבריטים. צוותי האוניות שמרו על כושר השיט שלהן ומיד עם הכרזת העצמאות הצטרפו גם הן לצים, בשמות חדשים – קוממיות ועצמאות. בנוסף הוקמה חברה נוספת, "קווי ישראל-אמריקה", שהייתה בבעלות משותפת עם משפחת רקנאטי. בשלב זה היו בצי הסוחר הישראלי 15 ספינות והוקמה חברת ניהול משותפת בשם "שה"ם" (שירותי הים בע"מ).

המשימה המרכזית של החברה בשנותיה הראשונות הייתה הבאת מאות אלפי עולים ופליטים לארץ ישראל. עם קום מדינת ישראל שונה גם שם החברה ל"צים חברת השיט הישראלית בע"מ".

ב-1951 פרצה שביתת הימאים, על רקע תנאי העבודה הקשים והשכר הנמוך בצי הסוחר הישראלי. בנוסף פרצה מחלוקת על הקמת "איגוד הימאים" בין ההסתדרות (ששלטה בחברה דרך "חברת העובדים") והימאים.

ב-1953 החלה צים בתהליך בנייה והתרחבות במסגרת הסכם השילומים עם גרמניה. צים בנתה 36 אוניות חדשות, דבר שאפשר הרחבה דרמטית של הצי והיקפי הפעילות.
 חברה ממשלתית 
ב-1957 דרשה הממשלה להיות שותפה בהנהלת החברה, בשלב זה הייתה הבעלות בחברה בידי "חברת העובדים" (50%) ו"הסוכנות היהודית" (50%), אך המדינה הזרימה כספים דרך "חברת השילומים" והלוואות. שנה אחר כך דרשה להיות שותפה בבעלות, והוקמה ועדה לבחינת השינוי במבנה החברה. וב-1959 הוסכם שהמדינה תקבל שליש מהבעלות ועל שינוי במבנה הנהלת החברה (בהמשך קיבלה המדינה גם את חלקה של הסוכנות היהודית בחברה כך שהיא החזיקה בשני שלישים). במקביל פורקו שותפיות של החברה עם קואופרטיבים של ימאים שהפעילו חלק מאוניות החברה.

ב-1958 הייתה החברה שותפה בתוכנית להקמת חברת מספנות ישראל. קודם לכן הייתה שותפה בחברת "הימה", שהוקמה על ידי ישראל קירשטיין, אדריכל ימי שיזם את הקמתה עוד בימי המנדט, והייתה בבעלות משותפת עם חברת סולל בונה. "הימה" הפעילה כבר מספנה קטנה בצידו השני של נמל הקישון ועסקה בהרחבתה באותה עת. תחילה דובר ש"הימה" תפעיל ותנהל גם את מספנות ישראל, בשותפות שווה עם ממשלת ישראל, אך לבסוף ממשלת ישראל החזיקה במלוא הבעלות ואף הוחלט להעביר את המבדוק הקיים בנמל חיפה לחזקת מספנות ישראל. פתרון נוסף שהוצע היה למזג את שתי החברות. ביוני 1962 אושר מיזוג "הימה" "מספנות ישראל", והסכם המיזוג נחתם בספטמבר 1962.

בשנות החמישים והשישים היו אוניות הנוסעים תחום הפעילות הבולט של צים, לצד התרחבות מתמדת של קווי המטענים. אוניות הנוסעים היו אמצעי תחבורה נפוץ לפני הופעתה של תחבורה אווירית זולה, והיו פופולריות גם לצורכי תיירות ונופש. לצים היו קווים קבועים בים התיכון ומאוחר יותר לארצות הברית וממנה. חלק מאוניותיה הפליגו לשייטי תענוגות ("קרוּזים") לאיים הקריביים בעונת החורף. ב-1964 הסתיימה בנייתה של אוניית הפאר "שלום", שהפכה תוך זמן קצר לכישלון כלכלי. בהמשך רכשה צים שתי ספינות נוסעים קטנות יותר בשם "נילי" ששימשו גם כספינות מעבורת. ספינות הנוסעים הופעלו במסגרת חברת בת בשם "צים קווי נוסעים" שנסגרה עם הפסקת פעילות הנוסעים בשנות ה-70.
שמאל|ממוזער|250px|אונית המכולות "צים ברצלונה" עוגנת ברציף בחיפה
בשנות ה-60 החלה צים להפעיל אוניות מתמחות כמו אוניות צובר, אוניות קירור ומכליות דלק. תחום פעילות חשוב של החברה היה הובלת נפט איראני לישראל ומוצרי נפט מעובדים מישראל לאירופה. ב-1962 הזמינה החברה 27 אוניות, שיחד עם הצי הקיים הגדילו את מספר האוניות שלה לכ-60. מספר אוניות נבנו ב"מספנות ישראל" בחיפה, בהם "אסתר" הייתה אוניית משא, במעמס של כ-3,000 טון, שטקס השקתה נערך ב-7 באפריל 1964, והאוניה "חנה" שהושקה בדצמבר 1965.

במהלך שנות ה-60, עם התבססותה של צים כחברה ממשלתית והתרחבות צי המטען שלה, הקפידה החברה על הנחלת מסורות ימיות בינלאומיות בקרב צוותי האוניות. ביטוי בולט לכך היה אימוץ הפולקלור הימי העולמי, ובמרכזו 'טקס חציית קו המשווה'. צים הנפיקה תעודות רשמיות ומאוירות לימאיה שחצו את הקו, כדוגמת אלו שהוענקו על אוניית המטען 'טבריה' ב-1961. הטמעה זו של מנהגי ימאות עתיקים בתוך צי הסוחר הישראלי הצעיר, תרמה לגיבוש הזהות המקצועית והגאווה של הימאים הישראלים כחלק בלתי נפרד מקהילת היורדים בים העולמית.תעודת חציית קו המשווה (1961), אוניית המטען 'טבריה', אוסף מרקו ונטורה ובאדיבות ארכיון חברת צים. המסמך מעיד על אימוץ פולקלור ומסורות ימיות בינלאומיות בצי הסוחר הישראלי בשנותיה המעצבות של החברה.טקסט=תעודה היסטורית מאוירת של חברת צים עם לוגו החברה, הכוללת איורי דמויות מיתולוגיות, ספינה ובת ים. במרכז מופיעים פרטי הימאי והאונייה 'טבריה' עם תאריך חציית קו המשווה ב-1961|ממוזער|תעודת 'חציית קו המשווה' רשמית שהונפקה על ידי חברת צים בשנת 1961 לימאי מרקו ונטורה, ששירת על אוניית המטען 'טבריה'. התעודה משקפת את המנהגים והמסורות הימיות שאומצו בצי הסוחר הישראלי בראשית ימיו

בבעלות החברה לישראל
בתחילת 1970 מכרה המדינה 50% ממניות "צים" ל. חברה שהוקמה על ידי קבוצת בעלי הון יהודיים בראשות זיגמונד ורבורג, הברון אדמונד אדולף דה רוטשילד, אייב פינברג ואחרים, וביוזמת ממשלת ישראל, כדי לעודד השקעות זרות בישראל.

בשנות השבעים הוקם שירות המכולות של "צים", והחברה הזמינה שש אוניות – דור ראשון של אוניות מכולה מתמחות. "צים" הייתה מחלוצות ההובלה במכולות, ובהדרגה הפך ענף ההובלה במכולות לתחום הפעילות המרכזי של צים. בתחום זה נמנית צים, מאז שנות השמונים של המאה העשרים, על עשרים החברות הגדולות בעולם.

ב-1981 איבדה צים שתי אוניות. ב-8 במרץ התרחש האסון הקשה ביותר בתולדות הספנות המסחרית בישראל כאשר האונייה "מצדה" טבעה בסערה באוקיינוס האטלנטי. ב-25 במאי טבעה האונייה "שקמה" בים האדום, ללא אבדות בנפש. ב-1985 רצחו מחבלים שני מלחים של אוניית צים בעיר ברצלונה שבספרד.

בראשית שנות ה-80, תקופת שפל בספנות העולמית, עמדה "צים" בפני משבר ועל סף התמוטטות, אך הצליחה להתאושש לאחר צעדי הבראה שבוצעו בהובלת המנכ"ל מתי מורגנשטרן שכיהן בתפקיד בשנים 1984 - 1997. בשנות התשעים בנתה החברה 15 אוניות מכולה בגרמניה.

הפרטת החברה
ב-1992 העבירה "חברת העובדים" את מניותיה ב"צים" למדינה תמורת 10 מיליון דולר. בשלב זה הבעלות התחלקה בין "החברה לישראל" (50%) ומדינת ישראל (50%). במקביל הועלתה תוכנית, שלא בוצעה, להנפקה ראשונה לציבור של מניות החברה בבורסה.

בתקופת ממשלת נתניהו הראשונה הוחלט להפריט את החברה, במסגרת תוכנית כוללת של הפרטה בישראל של רוב החברות הממשלתיות. אולם ביצוע התוכנית התעכב. לאחר רכישת "החברה לישראל" על ידי קבוצת האחים עופר ב-1999, הואצו הצעדים לקראת הפרטת החברה. באוקטובר 2000 אישרה ועדת הכספים לרשות החברות הממשלתיות לפתוח בהליכי ההפרטה של החברה. האישור ניתן על תנאי, ולפיו מכירת מניות המדינה לרוכשים תתבצע רק לאחר שיובא לוועדה הסכם חתום בין ההנהלה לעובדים על הבטחת זכויותיהם. מדובר היה במכירת 49% ממניות החברה שבידי המדינה במכירה פרטית למשקיע או לקבוצת משקיעים כמקשה אחת, למעט "מניית זהב", שתישאר בידי המדינה. לחברה לישראל, שהחזיקה בכמות זהה של מניות, ניתנה זכות סירוב ראשונה. המכירה הייתה אמורה להתבצע באמצעות מכרז בינלאומי. ואושר לחברה לישראל להשתתף בו.

ביצוע ההפרטה התעכב כשלוש שנים, עקב התנגדות של מספר שרי ממשלה וגורמי ביטחון להפרטת החברה, עקב החשיבות שלה להפעלת קווי הובלה ימית לישראל בעתות חרום. באוקטובר 2003, ועדת השרים לענייני הפרטה בראשות שר האוצר, בנימין נתניהו, דנה בהצעה לאשר פיצול של "צים" לשני תאגידים נפרדים, אם יתבקש על ידי הרוכש, כצעד לקידום ההפרטה. לרוכש יתאפשר להפריד את פעילות צים לשתי חברות. האחת תתמקד בהובלה ימית שעיקרה הסחר מישראל אל ישראל ("צים ישראל") והשניה תתמקד בתחום הספנות וההובלה הימית הבינלאומית ("צים בינ"ל). על מנת להבטיח את האינטרסים הביטחוניים החיוניים של מדינת ישראל, הוחלט שתוצמד מניית זהב לצים ישראל. במקביל להליכי ההפרטה האחים עופר הרחיבו את פעילותה מחוץ לישראל, כך שהיא הייתה כ-80% מפעילותה הכוללת. הם גם החכירו לחברה שש אוניות שרכשו.

בינואר 2004 המדינה מכרה את החזקותיה בצים לחברה לישראל מקבוצת האחים עופר, תמורת 115 מיליון דולר, המשקף שווי של 236.6 מיליון דולר. בעקבות המכירה נשמעה ביקורת חריפה מצד גורמים רבים בטענה שצים נמכרה במחיר נמוך בהרבה משוויה. לאחר ההפרטה שונה שם החברה ל"צים שירותי ספנות משולבים בע"מ".

על פי הסכם ההפרטה, מדינת ישראל מחזיקה ב"מניית זהב" בצים, המונעת את מכירתה ללא אישור ממשלתי. כמו כן החברה מחויבת להחזיק לכל הפחות 11 ספינות שתפקודנה את חופי ישראל בכל אירוע קיצון. במהלך שנת 2014 נעשו ניסיונות למשא ומתן בין החברה לממשלה לוויתור על מניית הזהב.

 שינויים לאחר ההפרטה 
עם העברת השליטה לאחים עופר, עידן עופר התמנה ליו"ר הדירקטוריון, וההנהלה החדשה התוותה לצים מגמה של התרחבות מהירה. בספטמבר 2004 צים חתמה על עסקה עם חברת "זודיאק מריטיים", במסגרתה היא מכרה לה שתי אוניות וחכרה את אותן האוניות חזרה לתקופה של 6 שנים. באוקטובר צים חתמה עם החברות "עופר ספנות" ו"זודיאק מריטיים" על הסכם משותף לרכישת 8 אוניות ממספנה בסין ועוד 4 ממספנה ביפן, בעלות כוללת של 820 מיליון דולר. מכיוון ש"עופר ספנות" ו"זודיאק" שתיהן חברות פרטיות בבעלות האחים עופר, ומכיוון שהקנייה בפועל הייתה מ"זודיאק", עסקה זאת הוגדרה כ"עסקת בעלי העניין הגדולה בתולדות הבורסה בתל אביב". מתוך 12 האוניות, צים רכשה בעלות מלאה על ארבע מתוכן, ארבע בבעלות משותפת עם "עופר ספנות", אותן התחייבה לחכור לתקופה של 10 שנים, ועוד ארבע בחכירה לתקופה של 10 שנים. ב-2006 צים ועופר ספנות חתמו יחדיו על חוזה לקניית שמונה אוניות מכולה חדשות ממספנה בטיוואן בעלות של כמיליארד דולר. ביולי ובאוקטובר 2007 צים חתמה על שתי עסקאות עם עופר ספנות במסגרתן היא מכרה את חלקה באוניות הללו לעופר ספנות, התחייבה לחכור אותן חזרה לתקופה של 12 שנה החל מ-2010–2011, ובסיום התקופה לרכוש שוב 50% מהבעלות עליהן.

אולם ב-2008 שוק הספנות העולמי נכנס להאטה חריפה בעקבות המשבר הכלכלי העולמי, ועקב כך החברה לישראל הודיעה כי התוכנית האסטרטגית של צים "אינה בת יישום בתנאי השוק הקיימים", וצים ביטלה את הסכם קניית האוניות ממספנה בטיוואן. המשבר הרע משמעותית את מצבה הפיננסי של צים, והיא נאלצה להשבית חלק ניכר מהצי שלה, כשבאותו הזמן היא ממשיכה לחכור אוניות מ"עופר ספנות" ו"מזודיאק". ב-2009 נאלצה צים לבקש הסדר חוב עם נושיה, והחברה לישראל נאלצה להזרים לה כספים כדי למנוע מצים לפשוט רגל.

ביולי 2014, לאחר שפעם נוספת נכנסה צים למצב פיננסי קשה, חתמה חברת האם החברה לישראל על הסדר חוב עם נושיה של צים, לפיו הנושים יוותרו על חוב של 1.4 מיליארד ש"ח בתמורה לכ-68% ממניותיה של צים.

ב-7 בינואר 2015 הועברו יתרת 32% המניות שבבעלות החברה לישראל לחברת קנון הולדינגס, שפוצלה באותה עת מהחברה לישראל.

הנפקה בבורסה
בינואר 2021 הונפקה צים בבורסה של ניו יורק וגייסה כ-200 מיליון דולר, לפי שווי שוק של 1.5 מיליארד דולר. החברה דיווחה על רווחי שיא של 4.65 מיליארד דולר בשנת 2021, הרווח השנתי הגדול ביותר מעולם לחברה ישראלית.

במחצית השנה הראשונה לשנת 2022 החברה דיווחה על רווחים של כחמישה מיליארד דולר, וחילקה דיבידנדים בסכומים של כשלושה מיליארד דולר. לאחר הדוחות הרבעוניים שפורסמו באוגוסט החברה הודיעה על הפחתת התחזיות לצמיחה ברווחים, המשקיעים הגיבו בפאניקה ומניית החברה נחתכה משיא של 91 דולר בחודש מרץ ל-26 דולר בחודש ספטמבר, כתוצאה מכך החברה נסחרה מתחת להון העצמי שלה ואף נמוך יותר משווי המזומנים אשר היו באותה עת בקופת החברה.

בשנת 2025 החלו מגעים למכירת החברה, ואלה הבשילו בפברואר 2026 להסכם שבו חברת הספנות הגרמנית האפאג-לויד תרכוש את הפעילות בקווים שאינם פוקדים את ישראל (70%) וקרן פימי תרכוש את האוניות שבבעלות צים ופוקדות את ישראל (30%). תמורת החברה ישלמו הקונים 4.2 מיליארד דולר.

אך, העסקה טרם הושלמה מאחר ויש לקבל אישור מהמדינה להשלמת עסקה זאת 

רבים בממשלה, כולל גורמים ביטחוניים שונים הביעו את התנגדותם הנחרצת לעסקה זאת.

צים בבולי ישראל
 ב־27 בינואר 1958, דאר ישראל הנפיק סדרה של 4 בולי דאר שהוקדשו לציון תקופות שונות בהתפתחות הספנות בארץ ישראל, באמצעות הצגת ספינות מתקופות אלה. ארבעת הספינות הן: ספינה עתיקה עם תורן אחד; אוניית מפרשים עם 3 תרנים שנקראה "נירית"; האונייה "שומרון", שנועדה לנוסעים, עם מנופים לטעינה ופריקת מטען. ואונייה של צים. הסדרה עוצבה על ידי האמנית מרים קרולי. להלן פרטים על הנפקת הבול אודות האונייה של צים : "על הבול מופיע ציור של אוניית הנוסעים א/ק "ציון"; ועל השובל דגל צים וכיתובית מספר ישעיהו: "...השמה מעמקי-ים דרך לעבר גאולים" (פרק נ"א, פסוק י'). דאר ישראל מכר 1,404,000 בולים מהבול הזה במשך 5 חודשים עד להפסקת מכירתו.
 ב־16 בדצמבר 1963, דאר ישראל הנפיק בול מזכרת של אוניית הנוסעים הטרנס-אטלנטית א/ק שלום, שהייתה אז אוניית הדגל של צי הסוחר הישראלי, השייכת לצים. על הבול מופיע ציור של האונייה על רקע מפה עתיקה. האמניות צילה מנוסי וחווה אורנן עיצבו את הבול. דאר ישראל מכר 593,000 בולים מהבול הזה במשך כ-5 חודשים עד להפסקת מכירתו.
 במלאת 50 שנה ל "צים" הונצח האירוע בבול מזכרת מיוחד ; ב-7 ביוני 1995, הנפיק דאר ישראל בול יובל זה שעליו ציור של אוניות נוסעים ומכולות וסמל "צים". האמנית רות אברהמי עיצבה את הבול. דאר ישראל מכר 1,041,000 בולים מבול זה במשך כ־22 חודשים עד להפסקת מכירתו.

מידע סטטיסטי
250px|ממוזער|שמאל|האונייה תיאודור הרצל שהושקה בשנת 1957
 קיבולת מכולות כוללת (אוניות בבעלות צים ואוניות חכורות): 320,834 מכולות TEU.
 מספר TEU שהובלו: יותר מ-2 מיליון (בשנת 2006).
 צי אוניות: כ-100 אוניות בתפעול, 25 בבעלות מלאה או חלקית, מתוכן 13 אוניות פנמקס מתקדמות בעלות קיבולת של 4,900 מכולות '20, שנוספו לצי בשנת 2004. בשנים הבאות מתוכננת קניה של עוד 20 אוניות חדשות, כולל חמש אוניות מכולה ענקיות בעלות קיבולת של 10,000 מכולות '20, וארבע אוניות מכולה בעלות קיבולת של 8,200 מכולות '20, בהשקעה של יותר מ-2 מיליארד דולר.
 מכולות: יותר מ-470,000 מכולות מסוגים שונים.
 סוכנים: לצים כ־120 סוכנים במדינות בעולם כולו.
 נמלי יעד: כ-180 נמלי יעד ברחבי תבל.
דירוג עולמי: על פי המדד של היקף שינוע המטענים, צים נמצאת במקום ה-10 בעולם. (נכון לאפריל 2022)

לקריאה נוספת
 דניאלה רן, בין ספינה לרציף: תולדות לשכת הספנות הישראלית 1982-1932, פרדס הוצאה לאור, 2008.
 צבי הרמן, הכובשים בים נתיבה - תולדות הספנות העברית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978.
 תורן – דפים לבית צים, 1953—1966. עותקים סרוקים באתר עיתונות יהודית היסטורית. תוכן החוברות באתר 'שפת הים'.

קישורים חיצוניים



 אריה דובלין, צים חברת השייט הישראלית, 'מערכות ים' 97, פברואר 1970, עמ' 28.
 משה קשתי, בספנות הישראלית - צים בתנופה חדשה, 'מערכות ים' 102–103, מרץ 1971, עמ' 54.

 ZIM Israel Navigation Co - על ההיסטוריה של החברה, באתר "ssmaritime.com" 
  הפלגה של קדמה ממרסיי לארץ (1948), ארכיון הסרטונים של AP
  הפלגת המאה של האונייה קדמה, יומני כרמל 1952
 צבי רייך ויהודה רותם, על יוצאי חיל הים לראות בצי הסוחר המשך הדרך, 'בין גלים' 160 דצמבר 1983, עמ' 34.
 אריה קיזל ונעמה תורן, בצים אומרים לי זה לא יקרה, 'בין גלים' 166 נובמבר 1985, עמ' 15.
 שחר לנדאו, מודל להצלחה, 'בין גלים' 172 אוקטובר 1987, עמ' 30.
 אבי אובל, יוצאים במכולות - צי הסוחר הישראלי חובק עולם, 'בין גלים' 177 אפריל 1989 עמ' 35.


הערות שוליים

*
קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קטגוריה:החברה לישראל
קטגוריה:חברות ספנות ישראליות
קטגוריה:חברות ספנות ביישוב
קטגוריה:תנועת העבודה
קטגוריה:חיפה: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות ממשלתיות שהופרטו
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1945