מיכאל מאיר (ארכאולוג)

מקס מיכאל (משה) מאיר (ספטמבר 1922 – 20 בדצמבר 1999) היה ארכאולוג ישראלי.

ראשית חייו
מיכאל מאיר נולד בקרלסרוהה, בדרום גרמניה. אימו באה ממשפחת וורמסֵר (Wormser), משפחה של ראשי קהילות ודיינים, שכמה מהם ידועים בתולדות יהודי מערב גרמניה.

בשנת 1937, בהיותו בן 15 עבר ללמוד גידול גפנים וייצור יין בבית הספר החקלאי ב (Beaune) שבצרפת כהכנה לעלייתו לארץ. מלחמת העולם השנייה פרצה בדיוק לאחר שסיים את לימודיו. שנות המלחמה עברו עליו בבריחה מתמדת, במחנה המעצר גירס שבפירנאים (עד 1942) ובעבודה בכפרים קטנים בדרום ומזרח צרפת. הוא הצליח לשרוד בעזרת מסמכים מזויפים שסיפקה לו תנועת הצופים היהודים בצרפת שהייתה בקשר רצוף עם תנועת ההתנגדות הצרפתית. בשנת 1944 סייעו לו לוחמי מאקי להימלט דרך הרי הפרינאים ואנדורה לליידה במדינה הספרדית, שהייתה נייטרלית, לנמל קדיס ומשם הפליג באונייה "גוויניאה" לארץ ישראל, כשברשותו סרטיפיקט מטעם ממשלת המנדט, והיה מבין המקימים של קיבוץ גלעד, או בשמו המקורי אבן יצחק על שם התורם יצחק אוכברג.

 תרומתו לארכאולוגיה בישראל 
בשל התמחותו בגידול גפנים הקים מיכאל את הכרם בקיבוץ גלעד וניהל אותו עד חיסולו עקב אי כדאיות כלכלית. לאחר מכן עבד במטעי השזיפים, המשמשים, האגסים והתפוחים בקיבוץ. את זמנו החופשי ושנות הפנסיה שלו הקדיש לארכאולוגיה:
"תוך כדי העבודה בכרם, בשזיפים, ראיתי שיש הרבה חרסים וכלי צור והתחלתי לאסוף. באתי תמיד הביתה עם כיסים נפוחים, מלאים באבנים. מצאתי גם שתי מטבעות וראיתי שלא כתוב עליהן בערבית, סימן שהן עתיקות. כשהיה לי ארגז מלא חרסים ואבני צור התחלתי להתעניין ולפגוש חברים מקיבוצים אחרים, לרכוש ספרים, ובמשך השנים התמחיתי בכל מה שנמצא באזור, וזה הרבה, הרבה מאוד!"

במשך למעלה מחמישים שנה חשף לבדו שרידים של החברה הקדומה באזור גלעד. הוא סייר, גילה, סקר וחפר יותר ממאה אתרים, כשכלי עבודתו העיקריים היו מברג קטן ומברשת. בהיותו אוטודידקט צבר ידע רב, כאשר עיקר התמקדותו הייתה באזור גלעד ובתקופה הכלקוליתית.

בין היתר הוא גילה את האתר הפרה-היסטורי בנחל ספלול צפון במדרון גבעה שמצפון לקיבוץ גלעד.

מאיר צבר אוסף מרשים של ממצאים מהאזור, ופתח אוסף ארכיאולוגי בו הוצגו ממצאיו. ה"מוזיאון" הראשון שלו היה ברפת הקיבוץ, בחדר קטן שנועד לאחסון החלב. כד החרס הראשון שהדביק מחלקים רבים נשבר לחתיכות על ידי החולדות, ולכן החליט שעליו למצוא מקום אחר. מיכאל נהג לומר ש'אין אצלו בנים חורגים' ולכן התעניין ואף הציג באוסף ממצאים מכל התקופות, מכלי אבן פרהיסטוריים ועד לשרידים מימי הביניים.

למרות היותו "נאמן עתיקות" שנים רבות, ולמרות תרומתו לארכאולוגיה האזורית, לא זכה להכרה שתאפשר לו לנהל חפירה מוכרת, ובשנות השמונים הופסקה עבודתו הארכאולוגית ופרסומיו נקטעו. הספר שתכנן לכתוב, "הפרהיסטוריה והארכאולוגיה של אזור גלעד", שבו ביקש לסכם את עבודת חייו, לא נכתב מעולם, ונותרה רק טיוטת הקדמה לספר זה.

מיכאל מאיר נפטר ב-20 בדצמבר 1999 בהיותו בן 77, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו גלעד.

בשנת 2001 חודש האוסף על ידי אמנון להב, חבר קיבוץ גלעד. בשם"האדם בגבעות גלעד", מספר את סיפור חייו ומציג את ממצאיו והוא פתוח למבקרים בתאום מראש.

פרסומים מדעיים
 "גלי-קבורה מתקופת-הברונזה התיכונה בסביבת קבוץ גלעד", ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה לא [א-ד] (1967), עמ' 108–117. טקסט מלא במאגר DLIR. 
 "אתר 8/17 על יד קיבוץ גלעד. נ.צ. 2191-1573", מתקופת האבן י (1970), עמ' 17–21.
 קבורות ללא כלי חרס מראשית תקופת הברונזה התיכונה II א, גלעד (חמו"ל) 1972, 8 ע'.
 קברים קדומים בסביבת קיבוץ גלעד, מוזאון גלעד, גלעד 1974, 56 ע'.
 אתרים מתקופת הברונזה התיכונה I בסביבות קבוץ גלעד, מוזאון גלעד, גלעד 1975, 16 ע'.
 "אתרים כלקוליתיים בסביבת קיבוץ גלעד. סקירה ראשונה", מתקופת האבן יד (1976), עמ' 69–82.

לקריאה נוספת
 אמנון להב, האדם בגבעות גלעד: אוסף מיכאל מאיר, מוזיאון האדם בגבעות גלעד, גלעד 2003.
 יותם מוקד ואמנון להב, סובב גלעד, קיבוץ גלעד, 2007.
 אמנון להב, לגול את האבן: פרקי גלעד, קיבוץ גלעד, 2009.
 אתר האוסף הארכיאולוגי: האדם בגבעות גלעד: adambegvaotgaled.com

 קישורים חיצוניים 

הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:גלעד (קיבוץ): אישים

קטגוריה:חפירות
קטגוריה:קבורה בישראל
קטגוריה:תקופת האבן
קטגוריה:תקופת הברונזה
קטגוריה:עתיקות ארץ ישראל
קטגוריה:כלי אבן פרהיסטוריים