קורח

קֹרַח בן יצהר הוא דמות מקראית שחלק על דרך הנהגתם של משה ואהרון, ונענש. סיפור המחלוקת שהוביל מתואר בספר במדבר, פרקים -, בפרשה הנקראת על שמו.

 מקורות הדמות 
דמותו של קורח מופיעה לראשונה במפקד הלוויים בספר שמות, שם מוזכר ששם אביו הוא יצהר, בנו השני של קהת בן לוי בן יעקב. בהמשך מצוינים שני אחיו של קורח: נֶפֶג וְזִכְרִי, ומוזכרים שמות בניו של קורח: אַסִּיר, אֶלְקָנָה ואֲבִיאָסָף.

במקומות אחרים מפורטת שושלתו של קורח באופן לא ברור ושונה במעט מהמתואר בתורה, אולם מוזכרים בה כעשרים אנשים מצאצאיו של קורח, ביניהם שמואל הנביא בהמשך אותו פרק מוזכר גם נכדו של שמואל, הֵימָן, שהיה משורר במשכן בתקופת דוד. רשימת שושלת היוחסין שלו עד לקורח מפורטת יותר, וכוללת שמות נוספים שלא מופיעים ברשימה בתחילת הפרק. צאצאיו של קורח מופיעים גם במספר מקומות נוספים בספר דברי הימים, בדרך כלל כמשרתים במשכן או במקדש. בני קורח גם מוזכרים בראשם של אחד-עשר מזמורי תהילים, ובתלמוד הבבלי מייחסים את כתיבת המזמורים הללו לשלושת בני קורח.

 דמותו של קורח במסורת היהודית 
על פי חז"ל קורח היה עשיר ביותר. המדרש מספר שלקורח היו שלוש מאות חמורים שנשאו את המפתחות לאוצרותיופסחים קיט א. משם מגיע הביטוי: "עשיר כקורח".

המדרש מייחס לקורח חלקת לשון. הפירוש נשען על המאמץ של קורח להביא כמה שיותר קהל ועל הסתירה בטענותיו של קורח: מצד אחד כל העדה כולם קדושים, ומכאן נובע שאין צורך במנהיג כלל, ומצד שני - קורח רוצה שהאל יודיע בפירוש מי מאנשי העדה הוא הנבחר, כך שהוא בכל זאת מאמין בזכותו של יחיד להנהיג.

בנאומו של משה בספר דברים וכן בתהילים ק"ו,, נזכר המעשה על שמם של דתן ואבירם, ואילו קרח לא מוזכר כלל, משמע מכאן התייחסות חיובית לקורח.

בנוסף לכך, בדברי הימים מוזכר קרח כאחד מאבותיו של שמואל, סבו של משורר התהלים הימן, שניתן אולי לזהותו כשמואל הנביא. נראה מכך כי צאצאיו לא ראו צורך להסתיר את הייחוס אליו ולא התביישו בו.

בתלמוד הבבלי מופיעה מחלוקת לגבי גורלה של עדת קרח:
רבי עקיבא טוען כי אין להם חלק לעולם הבא, ואילו רבי אליעזר טוען: .
פסוק זה לקוח מתפילת חנה אמו של שמואל הנביא, שכאמור היה מצאצאי קרח.

 מדרש שם 
חז"ל מפרשים את שמו של קורח: שבגללו נעשתה 'קורחה' בישראל, כלומר - בגללו נהרגו אנשים רבים (מאתים וחמישים נשיאי עדה).

בתנועת החסידות, התפרסמו דבריהם של כמה אדמו"רים שדברו בשבחו של קורח:
 מסופר על רבי יעקב יצחק הורוביץ, ה'חוזה מלובלין', שכל אימת שהיה מדבר על קרח, היה מכנה אותו "דער הייליגער זיידע, קרח" - 'הסבא הקדוש קרח'.
 רבי מרדכי יוסף ליינר שאמר כי מזמור מ"ז בתהילים שנאמר בכל ראש השנה לפני תקיעת שופר, בא כתיקון לקורח ולבניו שחיברו את המזמור.
 רבי צדוק הכהן מלובלין מסביר שקורח ומאתיים חמישים איש היו במדרגה גבוהה ״שידעו כי לעתיד לא ילמדו איש את רעהו ויהיה מדרגה זו שכל העדה כולם קדושים וחשבו שכבר הגיעו לכך, ומרוב השתוקקותם לזה עד שנתרצו באמת שאם באמת אינם במדרגה זו אז טוב מותם מחיים ומסכימים למות באמת״.
 כמו כן האר"י ציין שהשם קרח עולה מסופי התיבות בתהיליםתהילים צב יג "צדיק כתמר יפרח".
הרב קוק כתב שישנו יסוד משותף בין קרח לבין הנצרות, והוא התפיסה לפיה הכול קדוש כבר כעת ואין צורך בתיקון העולם.

 מוסר השכל 
בהלכה תוקננה מצוות "ולא יהיה כקרח וכעדתו" על מנת להפחית מחלוקת.

לקריאה נוספת
 אביה הכהן, פני אדם: על תורת האדם והעם בספר במדבר, ידיעות אחרונות, תל אביב, 2014, עמודים 221–238.
שמואל ליונשטאם, "קרח, בני קרח, הקרחים", אנציקלופדיה מקראית, ירושלים, מוסד ביאליק, 1954.

 קישורים חיצוניים 




 הערות שוליים 

קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר: אישים
קטגוריה:לוויים בתנ"ך
קטגוריה:אישים בספר במדבר
קטגוריה:פרשת קרח