פיצוץ מלון המלך דוד

פיצוץ מלון המלך דוד היה פיגוע תופת שבוצע על ידי אנשי האצ"ל, במסגרת תנועת המרי העברי, נגד השלטון הבריטי בארץ ישראל ב-22 ביולי 1946 (כ"ג בתמוז ה'תש"ו), לאחר "השבת השחורה". האצ"ל פוצץ את האגף הדרומי של מלון המלך דוד, שבו שכנה המפקדה הצבאית של שלטון המנדט הבריטי ובו שהו אנשי מנהל של השלטון המנדטורי. בפיצוץ נהרגו כ-91 אנשים, רובם ערבים ובריטים, וכן 17 יהודים. כ-45 אנשים נפצעו.

הרקע לפעולה
ב-1938 העביר מנהל השלטון המנדטורי את מושבו לאגף הדרומי של מלון המלך דוד. במלון, שהיווה את מזכירות הממשלה והמפקדה הראשית של הצבא, ישבו בכירים צבאיים ואזרחיים רבים של שלטון המנדט, ובעיני רבים הוא היווה סמל לשלטון זה. אירועי "השבת השחורה", ב-29 ביוני 1946, גרמו לרצון בפעולת תגמול. המלון נבחר על ידי מפקדת "ההגנה" בראשותו של משה סנה כמטרה עבור האצ"ל, גם בשל הרצון להשמיד את כמויות המסמכים הגדולות, שנתפסו על ידי הבריטים בסוכנות היהודית ב-29 ביוני באירועי השבת השחורה ואוכסנו במלון באגף הדרומי. מסמכים אלו הפלילו את ההגנה וקשרו אותה לתנועת המרי העברי. פעולה זו התרחשה במקביל לפעולת הפלמ"ח במחנה הבריטי בת גלים ולפעולת הלח"י בבניין האחים דוד.

הפעולה תוכננה במשותף על ידי מומחי ה"הגנה" ואצ"ל, ואצ"ל קיבל עליו את ביצועה. לאחר שאישרה "ועדת איקס" של תנועת המרי העברי פגיעה ב"מוסד מרכזי של השלטון", ב-1 ביולי 1946 כתב משה סנה אל מנחם בגין:

"הצ'יק" פירושו "מלונצ'יק" – מלון המלך דוד. "הבית של עבדך משיחך" פירושו בניין "האחים דוד" (בניין משרדים סמוך למלון ששימש גם הוא את שלטונות המנדט), שנועד כמטרה ללח"י (הכינוי שאב השראה מהפסוק האחרון בתפילת נשמת כל חי: "על כל דברי שירות ותשבחות דוד בן ישי, עבדך משיחך").

דוד בן-גוריון, יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית, ידע על התוכנית, וב-6 ביולי כתב לסנה: "הצעתך לפעילות חורגת ממסגרת חמשת הסעיפים ואין לקבלה. תפעל רק במסגרת חמשת הסעיפים". הוא התכוון להנחיות ששיגר לסנה באוקטובר 1945, ובהן אזהרה להימנע ככל האפשר מפגיעה בחיי אדם.
נשיא ההסתדרות הציונית חיים ויצמן שלח את מאיר וייסגל כשליחו לסנה, להפציר בו להפסיק את המאבק המזוין בבריטים. הוא איים שאם לא ייענה הוא יתפטר מתפקידו ויפרסם את סיבת ההתפטרות. סנה הודיע לווייסגל כי אינו יכול להכריע בעניין לבדו, והוא יביא את ההחלטה בפני "ועדת x" (ועדה פוליטית-ציבורית שתפקידה היה לאשר פעולות צבאיות של תנועת המרי העברי). בוועדה התעורר ויכוח לגבי סמכויותיו של ויצמן, אך הוחלט להיעתר לבקשתו. בעקבות זאת התפטר סנה מתפקיד ראש המפקדה הארצית של ההגנה.
סנה החליט לנסוע לפריז בעצמו, ולהשתתף בישיבת הנהלת הסוכנות היהודית, שבה נדון המשך המאבק במנדט הבריטי. לפני צאתו את הארץ, הוא העביר לבגין בקשה לדחיית הפעולה.
ב-20 ביולי כתב לו: "אם עודך מחשיב את פנייתי האישית הריני מבקשך בכל לשון של בקשה להשהות את הפעולות העומדות על הפרק לימים ספורים נוספים". אולם בגין החליט לפעול.
הפעולה נקבעה ל-22 ביולי. התוכנית של הלח"י לפוצץ את בניין "האחים דוד" בוטלה בשל קשיי התיאום.

ביצוע הפעולה 
ביום שני, 22 ביולי 1946, העבירו חוליית לוחמי אצ"ל בראשותו של ישראל לוי ("גדעון") את מטעני החבלה באמצעות משאית לפתח המלון. בפתח המלון חיכו חברי החוליה הראשונה, בפיקודו של יוסף אבני, מחופשים לערבים, ויחד פרקו את מטעני החבלה מהמשאית. לאחר שהשתלטו על שומרי שער השירות במלון, חדרו למטבח "קפה ריג'נס" בקומה התחתונה של האגף הדרומי של המלון. לוחמי האצ"ל ריכזו את העובדים במטבח, והציבו שבעה כדי חלב גדולים, שכל אחד מהם הכיל 50 ק"ג חומר נפץ, בצמוד לעמודי התמיכה של הבניין. לאחר מכן נסוגו. בעת היציאה מהמלון פגשו בשני קצינים בריטים ועוררו את חשדם. לוחמי האצ"ל הרגו את אחד הקצינים ופצעו את השני. חיילי הלגיון הערבי שראו אותם יוצאים פתחו עליהם באש, ובקרב היריות שהתפתח נפגעו שניים מלוחמי האצ"ל. אחד הלוחמים, , מת מאוחר יותר מפצעיו.

אצ"ל פעל למסירת הודעה טלפונית על הפיצוץ. לפי טענה אחת היינריך ריינהולד, סוכן בריטי שפעל בשורות האצ"ל והיה שותף לביצוע הפעולה, לא הספיק להעביר בזמן אזהרה למפעיליו אודות ההתקפה הצפויה על המלון, והללו העדיפו שלא לפעול כל עוד לא הגיעה התרעה מפורשת. בשעה 12:10 הודיע הארגון על הטמנת הפצצות למרכזיית המלון, למערכת העיתון "פלסטיין פוסט" ואף לקונסוליה הצרפתית הסמוכה, שעובדיה פתחו את חלונות הבניין על מנת שלא יתנפצו מהדף הפיצוץ הצפוי. הנהלת המלון החליטה לפנות את המלון מאורחיו חוץ מאלה ששהו באגף הדרומי, שבו קבעו הבריטים את מושבם. הממשלה הבריטית טענה שההודעה התקבלה "לא על ידי מי שהדרג שלו איפשר לגרום לפינוי המלון".

על פי אחת העדויות, המזכיר הראשי של ממשלת המנדט, ג'ון שו, הגיב על ההודעה: "אני נמצא כאן לא כדי לקבל פקודות מאת היהודים; אני נותן להם פקודות". שו, מצידו, טען כי "שום אזהרה לא נמסרה לי או למישהו אחר בבניין. ואפילו קיבלתי אזהרה כזאת, אפילו נניח שקיבלתי, לא הייתי יכול לפנות את האנשים בזמן שעמד לרשותי". בשעת הפיצוץ התקיימה בלשכתו ישיבה של כל מנהלי המחלקות. בשעה 12:37 הרס פיצוץ אדיר את כל האגף הדרומי של מלון המלך דוד, על כל קומותיו.

מספרם המדויק של הנפגעים בפעולה זו אינו ידוע. ההודעה הרשמית של שלטונות המנדט שהתפרסמה שבוע לאחר הפיצוץ היא שבפיצוץ נהרגו 82 איש, וכי בנוסף יש "70 נעדרים ופצועים". זו גם הגרסה המופיעה בספר הרשמי של האצ"ל, "מערכות הארגון הצבאי לאומי". ספר ההגנה מביא נתון שאינו רחוק מכך: "כ-80 הרוגים וכ-40 פצועים". ההיסטוריון הבריטי כריסטופר סייקס מעלה את המניין ל-91 הרוגים וכ-45 פצועים (בספרו "מבלפור ועד בווין"). מרדכי נאור מציין בספר "הציונות – מאה שנים ראשונות", כי באירוע היו "קרוב למאה הרוגים ופצועים רבים". המספר הגבוה ביותר מצוי בספרו של שלמה לב עמי, מראשי האצ"ל, המציין כי בפיצוץ נהרגו 121 איש ו-47 נפצעו. בפיצוץ נהרגו 17 יהודים, וכן איש אצ"ל שמת מפצעיו מאוחר יותר.

בין ההרוגים היה יהודה (יוליוס) ג'ייקובס, הפקיד היהודי הבכיר ביותר בממשלת המנדט וכן רודריק כריסטופר מסגרייב שהיה עוזר המזכיר הראשי של ממשלת המנדט. כתבת צבאית בריטית ידועה, קלייר הולינגוורת', הייתה בין הניצולים.

המודיעין הבריטי
מפקד משטרת המנדט, ג'ון מורי ריימר-ג'ונס, התריע לפני הנציב העליון ומזכיר ממשלת המנדט על הסכנה במלון המלך דוד ודרש להגביר את האבטחה, אולם נענה בשלילה. בפעולת פיצוץ המלון השתתף גם היינריך ריינהולד, שהיה סוכן שתול של הבריטים באצ"ל. משערים שהוא הספיק להודיע לבריטים על הכוונה לבצע את הפעולה באופן כללי ואמר שהוא יתקשר שוב עם מידע מדויק, אולם הדבר לא התאפשר לו. הועלתה ההשערה שמלון המלך דוד לא פונה בגלל הציפייה להודעה מריינהולד שבהיעדרה הניחו הבריטים שהפעולה בוטלה.

ההשלכות
ממוזער|300px|שמאל|חיילים בריטיים אוכפים עוצר בתל אביב לאחר הפיצוץ במלון המלך דוד, ביולי 1946. צלם: חיים פיין, אוסף עמנואל הרוסי, מאוספי הספרייה הלאומית.
היישוב העברי הזדעזע מן הפיצוץ שזכה לגינויים בעולם, גרם לקרעים בין המחתרות שתכננו אותו ביחד ובין היישוב לשלטונות המנדט. אנשי הצבא נקטו אמצעי ביטחון חריפים, נעו בשיירות מאובטחות ומיעטו לבוא במגע עם אנשי היישוב. בתגובה לפיצוץ המלון פתחו הבריטים במבצע כריש. 20,000 חיילים פשטו על תל אביב, הטילו עליה עוצר וערכו בה חיפושים.

הגנרל אוולין יו בארקר, מפקד הכוחות הבריטיים בארץ ישראל, פרסם צו מלכותי בעל גוון אנטישמי שהטיל את האחריות על כלל הציבור היהודי, אסר על חיילים בריטים להיפגש עם יהודים שלא לצורך הכרחי, וקרא להעניש "את היהודים בדרך שבני גזעם שונאים יותר מכול – לפגוע בכיסם ולהראות להם את הבוז שאנו רוחשים להם". כעבור זמן מה ננזף על כך בארקר בידי אטלי, אך לא הועבר מתפקידו.

הנציב העליון אלן גורדון קנינגהם שידר ב-30 ביולי 1946 בקול ירושלים הודעה שהסתיימה במילים:

מחיר הדמים הכבד הביא לגינוי הפעולה גם מצד הנהגת היישוב: העיתונות העברית והאנגלית גינו אותה, "ההגנה" הודיעה על ניתוק גמור מהאצ"ל והתנערה מהם על אף שהייתה שותפה בתכנון הפעולה, דוד בן-גוריון גינה גם הוא את הפעולה באומרו כי "האצ"ל הוא אויב העם היהודי". נציגים של הסוכנות היהודית ושל הוועד הלאומי הוקיעו את הפעולה והגדירו אותה, יחד עם פעולות נוספות של האצ"ל, כפעולת טרור. עיתון "הארץ" פרסם למחרת הפעולה, את שירה של רחל המשוררת "יום בשורה" במקום מאמר מערכת, ורמז בכך להיותם של אנשי האצ"ל, גם אם הם מתיימרים להביא את בשורת הגאולה, מצורעים עקב מעשיהם.

הבריטים הגבירו את מלחמתם בעלייה הבלתי לגאלית, והחלו להעביר את מי שעלו במסגרתה למחנות מעצר בקפריסין.

כשנה לאחר הפיצוץ פרסם האצ"ל כרוז שבו נאמר כי האחריות על הפעולה משותפת לכל ארגוני המחתרת במסגרת תנועת המרי העברי.

לאחר הפיצוץ הופקע המלון כולו מידי בעליו, ונותר בידי הבריטים עד סיום המנדט ב-1948. לאחר מכן עבר אל האו"ם ואל הצלב האדום. עם סיום קרבות מלחמת העצמאות הוחזר לבעליו המקוריים. לאחר הקמת המדינה משמש המלון כמלון יוקרה וכאכסניה לאורחיה הרשמיים של מדינת ישראל.

כמו ביחס לפעולות אחרות של האצ"ל, קיימות דעות שונות בקרב היסטוריונים על מידת השפעתה של הפעולה על עזיבת הבריטים את ארץ ישראל. לדעת יוסף עבו עברון, איש אצ"ל שכתב ספר על פאגלין, לפעולה הייתה השפעה גדולה על החלטת הבריטים לפנות את הארץ. כהוכחה הוא הביא את דברי הקולונל ויליאם ניקול גריי, המפקד האחרון של משטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל, שאמר שהפעולה הייתה "בין הגורמים להחלטה לנטוש את ארץ ישראל".

 חללי פיצוץ מלון המלך דוד 

יהודים: , , , , , , , , יהודה (יוליוס) יעקבס, , , , , , , , .

בנוסף לחללי הפיצוץ נהרג גם לוחם אצ"ל .

נוצרים ומוסלמים: מר סי מוגנם, מר ב. סבא, מר א. באדר, מר א. באדר (הבן), מר ל. באדר, מר ס. א. קארופי, מר א. נ. ואנגריני, גברת ג. תומה, גברת א. מרקאריאן, גברת ג. ברמקי, מר מ. טובסי, מר א. מ. קאויס, מר ק. א. יוסף, מר מוחמד ראשיד, מר עאדל סיאם, מר חליל סייפי, גברת א. עודה, מר ג. פרגניאן, מר ט. א. יוסף, מר ד. חאדר, מר מוחמד אוסמן, גברת ס. אנטיפה, מר י.מ. סמעאן, גברת ה. עזאם, גברת מ. בווארשי, מר ה. מורקוס, מר ב. אבו זחלוב, מר א. חוסיין, מר י. מ. איסיס, מר א. אבו אל הווא, גברת א. פיילובה, מר ג. ס. גרס, מר א. ת. מנטורה, מר פ. אבלה, מר א. י. פאראג', גברת נ. ווהבה, מר מוהד זוויייד, מר ר. מורקוס,מר ר. פלאט, מר ג.ד. קנדי, מר ג. ת. פארלי, מר ר. ס. מסגרייב, מר א. ו. קיז, מר ב.ג. גיבס, מר ג. וולש, מר פ. ל. סמית-דוריין, מר ג'. מ. סטקלי, מר א. ג'. בראון. (רשימה חלקית).

לקריאה נוספת
 אברהם שי, כדי החלב שרעמו, הוצאת הדר, 1977.
 אורה מורג, חפרפרת במחתרת, ידיעות אחרונות, 2013.

קישורים חיצוניים



 "האמת על מלון המלך דוד", כרוז של האצ"ל במלאת שנה לפיצוץ, באתר דעת

 מפת הפעולה, באתר האצ"ל


יהודה לפידות, פיצוץ מלון המלך דוד, באתר דעת



 אורי קציר, "מעשה ינאי", בבלוג אפלטון
 יוסף עברון, גידי והמערכה לפינוי הבריטים מארץ ישראל, הוצאת משרד הביטחון, 2001, עמ' 89–180
  פיצוץ מלון דוד המלך, 22 ביולי 1946, ארכיון הסרטונים של AP
 Nico Hines, "How Russian Mole Kim Philby Helped Zionists Beat Britain", The Daily Beast, 6 May 2017

 הערות שוליים 

קטגוריה:1946 בארץ ישראל
קטגוריה:אצ"ל: פעולות
קטגוריה:היישוב
קטגוריה:ירושלים בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:פיגועי טרור בארץ ישראל
קטגוריה:ירושלים: פיגועי מטען חבלה
קטגוריה:תנועת המרי העברי
קטגוריה:פעולות נגד שלטונות המנדט הבריטי