אריה להולה

אריה להולה (30 בינואר 1918 - 12 בינואר 1968) היה מחלוצי הקולנוע הישראלי, במאי ותסריטאי שפעל בישראל בין השנים 1949 ל־1956.

תולדות חייו
נולד ב-1918 בשם ליאופולד פרידמן למשפחה יהודית במזרח סלובקיה במשפחה בת שישה ילדים, בעיירה טרסטנה (Trstená) באזור אוראבה (Orava).
אביו, יהודה, היה החזן הראשי בבית הכנסת שם ושימש גם כקצב ושוחט. כשהיה בן שש, עזב האב את המשפחה והותיר את האם, לני, ואת הילדים במצב כלכלי קשה.
החל מ-1928 למד בגימנסיה בעיר הבירה ברטיסלאבה, הצטרף  לתנועת "השומר הצעיר", והתמסר לפעילות ציונית. מגיל צעיר שלח ידו בסיפורת ושירה, מחזאות ובימוי, תסריטאות ותרגום. היה גם מוזיקאי מוכשר וכן צייר מבטיח.
לאחר תום לימודיו בגימנסיה ב-1938 הוציא לאור וערך את ביטאון התנועה הציונית בסלובקיה, הדרך, עד לכיבוש הנאצי.
בשנים 1937-1940 למד בלשנות סלובקית ופילוסופיה באוניברסיטת קומניוס בברטיסלאבה. במקביל, לקח שיעורי ציור פרטיים אצל יאן מורדוך (Ján Mudroch). באותה עת אימץ לעצמו את השם העברי "אריה". 

בשנת 1940, ממש מתחת לאפה של המשטרה הפרו-נאצית הסלובקית, תרגם והוציא לאור אנתולוגיה לשירה עברית מודרנית, שבה הביא את טובי המשוררים העבריים של התקופה. האנתולוגיה הנדירה, בשם חמסין, נשכחה לחלוטין למשך כמה עשורים, ושבה ונתגלתה לאחרונה, כאשר גבר העניין בלהולה ובפועלו.

המשטר הפרו-נאצי כלא אותו, עם רבבות אחרים, במחנה העבודה נובקי. במחנה נמשכו חיי התרבות הפנימיים של הכלואים ולהולה-פרידמן נטל בהם חלק חשוב. להולה עבר משבר קשה כאשר אמו ואחיו נשלחו ממחנה העבודה נובאקי להשמדה באושוויץ. 
הוא נמלט, הסתתר בהרים, אימץ לעצמו את שם המשפחה המקומי "להולה" והצטרף לתנועת ההתנגדות הסלובקית, הפרטיזנים שהיו נתונים להשפעה קומוניסטית מכרעת. 
במסגרתה השתתף במרד הסלובקי נגד הגרמנים, שם גם נפצע קשה ברגלו. לאחר מכן שימש ככתב ועורך.
לאחר השחרור זנח להולה את התנועה הציונית. בשנים 1945-46 שימש כעורך בפועל של בטאון הצבא Bojovník. בהמשך היה קומיסר פוליטי קומוניסטי, עורך ביטאונים קומוניסטיים, מחזאי מצליח,  מתרגם ובמאי. בשנים אלה, 1946 והלאה, גם החל את דרכו כבמאי סרטים, והתפרסם בארצות הקומוניסטיות של מזרח אירופה. בשנת 1948 גברה האנטישמיות בסלובקיה. בעקבות ביקורת נוקבת על מחזהו "ההתנקשות", ביקש מן השלטונות להגר לישראל.

 פעילותו בישראל 
בראשית שנת 1949 הגיע להולה עם משפחתו לישראל. שנתיים ראשונות עשה בתל עמל ובמסגרות קיבוציות אחרות, שם גם הקים תיאטרון אזורי פוליטי של קיבוצי עמק בית שאן. במסגרת זו היה מעורב בהעלאת ההצגה "פעמוני הקרמלין", שמאמץ עצום הושקע בהפקתה, והוצגה רק פעמיים או שלוש, בשל ביקורת שלילית בתוך הקיבוץ הארצי. כמו כן, כתב וביים הצגת ילדים בשם "הבלדה לתפוח הזהב".

בסוף 1950 הוזמן על ידי יוסף (פפו) מילוא להצטרף לתיאטרון הקאמרי הצעיר ועבר לתל אביב. בשנת 1951 הצטרף לקואופרטיב הסרטים ״קולון״. הקואופרטיב הקים מטה לצורך הפקת סרט עבור יום העצמאות השלישי (1951) ולהולה עמד בראשו. הוא פיקח על 31 צוותים שצילמו חומר לסרט ברחבי הארץ. בסופו של המבצע הופק סרט קצר באורך של 20 דקות, אולם באיכות יוצאת דופן לאותה עת. הסרט נשלח לפסטיבל קאן של 1952.
בקיץ אותה שנה העלה בקאמרי את מחזהו ארבע כנפות הארץ בבימויו. העיתונות הסוציאליסטית כתבה ביקורות משבחות על המחזה.

להולה התמסר מכאן ואילך לעשיית קולנוע לאחר שבתחילת דרכו עבד כבמאי של סרטי סוכנות וסרטים מוזמנים קצרים. בין סרטיו הקצרים הידועים השחר בוקע על חיי מושב עולים וקשייו (צולם במושב אשתאול). הזדמנות גדולה ניתנה לו כשעשה במשותף עם אחרים את סרטו הראשון עיר האוהלים באורך 36 דקות. הייתה זו הופעתה הראשונה של אורנה פורת בסרט. עיר האוהלים עוסק בשתי משפחות עולים, האחת מעיראק והשנייה מגרמניה, החולקות אוהל במעברה וטיפל בנושאי קליטת העלייה ההמונית וקשיי העולים בארץ.

 אבן על כל מיל 
סרטו הראשון באורך מלא היה אבן על כל מיל, ציון דרך חשוב בתולדות הקולנוע הישראלי הצעיר.
את התסריט כתב להולה יחד עם חיים חפר. התקציב להפקה (200,000 לירות) הגיע ממשקיע פרטי ומן הקיבוץ המאוחד, שהקים לשם כך את חברת ההפקות "שדות".
על השחקנים הראשיים נמנו יוסי ידין, חנה מרון, אורנה פורת, בומבה צור והשחקנית הצרפתייה סופי לה-קלר (Sophie Leclair).
בתחילת 1954 החלו הצילומים (הצלם היה יעקב יונילוביץ').
בסוף מאי 1954 הוכרז על סיום הצילומים. העריכה הייתה אמורה להתבצע בפריז ולהסתיים בתוך חודשיים. להולה יצא לפריז ושב באוקטובר, אולם הסרט עוד לא היה גמור. העותק הגמור היחיד הגיע לישראל בתחילת ינואר 1955.
הסרט הוקרן רק פעם אחת במסגרת פסטיבל הסרטים השני של חיפה ביוני 1955 בקולנוע "מאי". הסרט לא זכה לביקורות חיוביות ונטען שאין זו גרסתו הסופית.
עקב העיכוב בהשלמת הסרט והביקורות השליליות הסתבך להולה כלכלית ונמלט מהארץ בנובמבר 1956 מחמת הנושים שרדפו אותו. בארץ הותיר את אשתו ובנו. הסרט לא הוקרן יותר מאז. נעשו ניסיונות לשכתב את התסריט ולהשלים צילומים בהתאם. הנושים אף ניסו למכור חלקים מן הסרט בחו"ל.

 פעילותו באירופה  
תחילה הגיע לפריז ומשם המשיך ליוגוסלביה, אוסטריה וגרמניה המערבית. שם שיחק לו שוב המזל והוא התפרסם כבמאי מסחרי, שעשה מערבונים וסרטים לא חשובים אחרים. בסוף חייו, בשנת 1967, טוהר שמו והוא הוזמן לשוב לסלובקיה מולדתו, ולסייע בשיקום הקולנוע הסלובקי. בעידודו של אלכסנדר דובצ'ק עשה גם את סרטו האחרון שם, ונפטר מהתקף לב בינואר 1968, ממש על הסט, באמצע עשייתו של הסרט.
להולה נקבר בבית העלמין "עמק הזמיר" בעיבורי ברטיסלאבה, ומצבתו ניצבת בסמוך למצבתו של דובצ'ק, המנהיג שמרד ושבר את כוחה של הרודנות הסובייטית בצ'כוסלובקיה.

 הוקרה והנצחה 
להולה זכה לעיטור הוקרה מממשלת צ'כוסלובקיה ב-1991 על פועלו האמנותי.

בשנים האחרונות הוא זוכה לעדנה, גם בסלובקיה וגם בישראל, נכתבו עליו מאמרים וכתבות.
הבמאית דליה קרפל עשתה עליו סרט תיעודי בשם "להולה", שהוקרן בפסטיבל ירושלים 2001. המשורר אלישע פורת, שהכירו כנער, פרסם רומן אודותיו, וסרטיו בישראל שוחזרו וטופלו על ידי ארכיון הסרטים על שם ספילברג בירושלים.

 מספריו 
ארס העקרב, סיפורים קצרים, סלובקית, נדפס בסלובקיה בשנת 1999. לא תורגם לעברית.
חמסין, אנתולוגיה של שירה עברית מתורגמת לסלובקית, ברטיסלבה, 1940: Chamsin: preklady z novohebrejskej poezie

 ממחזותיו 
ארבע כנפות הארץ, תורגם מסלובקית. מחזה בארבע מערכות. הוצג בתיאטרון הקאמרי, בשנת 1951. הצגה מס' 33 של התיאטרון. השתתפו: בתיה לנצט, אברהם בן-יוסף, דן בן אמוץ, נתן כוגן, אריק לביא בהופעתו הראשונה על הבמה.

 מסרטיו 
 Epizodka, 11 דקות, סלובקיה, 1948.
4:35, ישראל, 1951, סרט קצר למניעת תאונות דרכים עבור משטרת התנועה. צילום: יעקב יונילוביץ', תסריט: אורי אבנרי
השחר בוקע, 1952 - 1953.
עיר האוהלים, ישראל, 1951. מפיק: ברוך דינר. צילום: יעקב יונילוביץ'. מוזיקה: הנס מאי, שירים: ידידיה אדמון. כוכבת ראשית: אורנה פורת.
 The Carpet (השטיח),  ישראל, 1953. דוקו-דרמה על חיי העולים הכורדים בישראל.
אבן על כל מיל, ישראל, 1954. בכיכובו של יוסי ידין.
אביב בישראל, ישראל, 1956
השיבה מסטלינגרד, 1958.
למי ניגנה הבללאיקה (Der Teufel spielte Balalaika),גרמניה. 122 דקות, 1961. דרמה העוסקת בחיי האסירים במחנה שבויים רוסי. את הפסקול כתב הישראלי צבי בורודו.
דו-קרב בשקיעה (Duel at Sundown ;Duell vor Sonnenuntergang), מערבון עם טרנס היל בתפקיד הראשי. תסריט להולה בשיתוף עם מארק חלאסקו. גרמניה ואיטליה, 1965. הוקלט מחדש למען מעריציו של טרנס היל באיטליה.
הנגר, סלובקיה, שנות השישים.
העיוור (Der Blinde), 50 דקות, 1967.
החיים המתוקים של קלימגדורה (Sladký čas Kalimagdory), 104 דקות, סלובקיה. מבוסס על מחזה שכתב יאן וייס, בשנת 1937. תסריט ובימוי ליאופולד להולה. מוזיקה: האגן גאלאטיס. צילום: ויקטור סבובודה. שחקנים: רודיגר בהר, מגדה ואסאריובה ואחרים. הקרנת בכורה: אוגוסט 1968.

לקריאה נוספת
 דליה קרפל, האיש בעל אלף הכישרונות, כתבת ענק על להולה, מוסף הארץ יוני 1997.
 אלישע פורת, אפיזודה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001. קורות חייו של אריה להולה.
  נתן ויעקב גרוס, הסרט העברי: פרקים בתולדות הראינוע והקולנוע בישראל, ירושלים 1991.

קישורים חיצוניים

  הדף של להולה במדריך התיאטרון
 אלישע פורת, האיש בעל אלף הכישרונות

הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים
קטגוריה:ישראלים ילידי סלובקיה
קטגוריה:פעילים ציונים בסלובקיה
קטגוריה:יהודים בשואה: סלובקיה
קטגוריה:ניצולי השואה: סלובקיה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968