טוקטה ופוגה ברה מינור

טוקטה ופוגה ברה מינור, רי"ב 565, היא מיצירותיו הנודעות ביותר של המלחין הגרמני יוהאן סבסטיאן באך, וקרוב לוודאי היצירה המוכרת ביותר שנכתבה אי פעם לעוגב. היצירה נכתבה בתקופת הבארוק, כנראה בין השנים 1703–1707, כשבאך שהה בארנשטאדט, והיא מיצירותיו המוקדמות ביותר. הביצוע המוכר ביותר שלה הוא העיבוד לתזמורת של המנצח לאופולד סטוקובסקי. 

 רקע 
ממוזער|עמוד השער של העותק שכתב יוהאנס רינגק.
שמאל|ממוזער|250px|מנגינת טוקטה ופוגה ברה מינור

 כתב ידו של רינגק 
תווי היצירה, שהמקור שלהם הוא הקרוב ביותר לתקופתו של באך, הוא עותק ללא תאריך מאת יוהאנס רינגק. על פי תיאור שניתן על ידי ספריית המדינה בברלין, שבה שמור העותק ובהתבסס לכתבים מאותה עת, ניתן לקבוע בוודאות שרינגק יצר את העותק שלו בין 1740 ל-1760. ככל הידוע, רינגק הפיק את העותק הראשון של יצירה כלשהי של באך בשנת 1730, כשהיה בן 12 לפי המוזיקולוג הגרמני דיטריך קיליאן, רינגק הוא זה שכתב את העותק של הטוקטה ופוגה אך נתן טווח שונה של זמנים, המקובל גם בימינו, בין 1730 ל-1740. בפרשנותו הביקורתית למהדורה המתוקנת של ברייטקופף והרטל מהמאה ה-21 של היצירה, מצמצם ז'אן קלוד זהנדר, נגן עוגב ומוזיקולג שווייצרי, את טווח הזמנים של העותק להערכה, שמקור כתב היד מתוארך לסביבות אמצע המחצית הראשונה של שנות ה-30 של המאה ה-18, בהתבסס על ניתוח של העותק של רינגק. באותה תקופה, רינגק היה תלמיד של תלמידו לשעבר של באך, יוהאן פיטר קלנר, וככל הנראה העתיק נאמנה את יצירות באך שהמורה שלו העמיד לפניו. ישנן כמה שגיאות בניקוד התווים, כגון כמות רבעים ושמיניות שאינם מותאמים ליחס המשקל. פגמים כאלה מראים על פזיזות שנחשבה אופיינית לקלנר, שהותיר אחריו למעלה מ-60 עותקי יצירות של באך.

עמוד השער של העותק בכתב ידו של רינגק נושא את כותרת היצירה באיטלקית, "Toccata con Fuga", שמו של יוהאן סבסטיאן באך כמלחין היצירה ופרטים חשובים שמצוינים בשער היצירה, כגון המשקל והסולם (רה מינור). עם זאת, אף כי רה מינור מצוין בדף השער, בכתב היד של רינגק אין שום זכר לסמל ה-♭ בתחילת החמשה, שהרי בכל יצירה מוזיקלית מסומן הסולם ליד המפתח בתחילת החמשה, ומכאן יוצא, שהעותק אינו ברה מינור. מובן שזו טעות, שהרי כל המהדורות בתווים של הטוקטה ופוגה ברה מינור משתמשות בחתימת המפתח רה מינור, בניגוד לכתב היד של רינגק. בנוסף לזה, קיימים עוד כמה הבדלים בין שיטת כתיבת התווים של רינגק לבין המקובל בעולם המוזיקה.

השם "טוקטה" הוא ככל הנראה תוספת מאוחרת יותר של השם. מסקנה זו נובעת מכך שבתקופת הבארוק, יצירות שנכתבו לעוגב באותו סגנון כמו זו של באך, נקראו לרוב פשוט פרלוד, או פרלוד ופוגה. העותק של רינגק משופע במפעם בסגנון איטלקי, פרמטות (מאפיין אופייני להעתקיו של רינגק) וסטקטו, כולם מאפיינים חריגים מאוד למוזיקה הגרמנית שלפני 1740.

 פופולריות גוברת 
מלבד העובדה שהיא נשמרה בזכות העותק הישן ביותר שלה שנכתב על ידי יוהאנס רינגק, הפרסום הראשון והמשמעותי באמת של היצירה קרה בשנת 1833, במסגרת מאמציו של פליקס מנדלסון לשימור מורשת באך, שגם ביצע את היצירה בקונצרט עטור שבחים בשנת 1840. הפופולריות גברה במחצית השנייה של המאה ה-19 בזכות עיבוד לפסנתר מאת קארל טאוסיג, אך רק במאה ה-20 גברה הפופולריות של טוקטה ופוגה ברה מינור על יצירות לעוגב אחרות מאת באך. דוגמה לכך הוא העיבוד לתזמורת שנעשה על ידי לאופולד סטוקובסקי ושימש קטע הפתיחה לסרטו של וולט דיסני "פנטסיה". היצירה מופיעה גם בסרט "20,000 מיל מתחת למים" כשקפטן נמו מנגן אותה, ובסרטים נוספים, בהם "שדרות סאנסט" ו"לה דולצ'ה ויטה". קטע הפתיחה של היצירה משמש כנעימת הפתיחה של סדרת הטלוויזיה המצוירת לילדים "היה היה - האדם". בסופו של דבר, טוקטה ופוגה ברה מינור הפכה ליצירה הידועה ביותר ברפרטואר לעוגב מהמאה השמונה-עשרה.

 מחקרים 
החוקרים חלוקים בדעתם באשר לזמן ההלחנה של היצירה, וברבות השנים הוצעו הערכות רבות ושונות לכך. בחלק מן הדעות, מציעים את מרץ 1704 כתאריך סיום העבודה על היצירה וזו הדעה הרווחת כיום. מכל מקום, הטוקטה ופוגה ברה מינור שופעת מאפיינים והשפעות הנחשבים אופייניים לאסכולת העוגב הגרמנית  של מוזיקת הבארוק. 

מגוון רחב, ולעיתים קרובות סותר זה את זה, של ניתוחים פורסם על היצירה: למשל, בספרות על מוזיקת עוגב, היא מתוארת לעיתים קרובות כסוג של מוזיקה תוכניתית המתארת סערה, בעוד שבשימוש בסרט פנטזיה של דיסני, היצירה מדמה מוזיקה אבסולוטית. 

ברבע האחרון של המאה ה-20, מוזיקולוגים כמו פיטר וויליאמס  ודיטריך קלאוס קראו תיגר גם על ייחוסה לבאך. לעומת זאת, חוקרי באך כגון כריסטוף וולף, טוענים שזו אכן יצירה מקורית של באך. מוזיקולוגים אחרים מתעלמים מהספקות לגבי זהות המלחין, או טוענים כי היא טרם הוכרעה.

 מבנה 
זמן הביצוע של היצירה הוא בדרך כלל בסביבות תשע דקות, אך קיימים זמני ביצוע קצרים יותר (למשל 8:15) וזמני ביצוע של מעל 10:30. החלק הראשון של היצירה, הטוקטה, לוקח קצת פחות משליש מזמן הביצוע הכולל.

 טוקטה 

הטוקטה מתחילה בפתיחה המוכרת ולאחר פיתוח של הנושא הטונים והאוקטבות הגבוהים הם הדומיננטיים. לאחר מכן עובר הנושא פיתוח נוסף לכיוון התווים שבאוקטבות הנמוכות יותר, שם מופיעה ספטימה מוקטנת, שמרווחה הוא של ארבעה וחצי טון, לדוגמה בין תו סול לתו פה במול. המרווח המשלים (או ה"הופכי") של ספטימה הוא הסקונדה, שגם היא מרווח דיסוננט. בסוף הנושא המנגינה הופכת לסולם רה מז'ור. לאחר מכן מופיעים שלושה קטעים קצרים, כל אחד בעל מוטיב קצר. הטוקטה מסתיימת בספטימה מוקטנת אשר נהפכת בחזרה לטוניקה של תחילת הטוקטה, רה מינור, באמצעות מודולציה.

החלק השני המרכזי של הטוקטה הוא מספר מודולציות הקשורות זו לזו באופן רופף. המוזיקה עוברת לסולם המינורי לה מינור, וחלק זה נהפך לבסוף לחלק השלישי והאחרון של הטוקטה, שכמעט כולו קטע שהוכפל במנגינה, החוזרת על עצמה במספר וריאציות וסולמות שונים. לאחר מודולציה קצרה, הטוקטה מסתיימת בסולם ממנו הכל התחיל ועליו קרויה היצירה, רה מינור.

 פוגה 

נושא הפוגה אשר כולל ארבעה קולות, מורכב כולו מתווי חלקי שש עשרה (רבע=ארבע פעמים חלקי שש עשרה), עם ציון בתווים לנגינה עם דוושה, המבשר נושא מלודי קצר בהמשך, אשר מזכיר קול כינורות. יצירות דמויות כינורות כאלה מאפיינות לעיתים קרובות את מוזיקת הבארוק ובפרטט את זו של באך, הן כנושאים של פוגה והן ביצירות נוספות. למרות שמבחינה טכנית זו פוגה בת ארבעה קולות, רוב הזמן מתקיימים רק שלושה קולות, ובחלק מהזמן אף שניים, או אף קול אחד. למרות שהרמוניה פשוטה מופעלת בכל הפוגה, ישנו נושא לא צפוי בדו מינור, ויתרה מכך, שבה וחוזרת ההוראה לנגן לנגן באמצעות הדוושה (פדל), אשר נמצא כי הוא מאפיין ייחודי לפוגה בתקופת הבארוק. מיד לאחר כניסת הנושא הסופי, העוברת פוגה באמצעות מודולציה לסולם "סי במול מז'ור".

 קודה 

לקראת סיום היצירה מופיעה קודה, שהיא קטע המביא פרק ביצירה או יצירה שלמה לכלל סיום באמצעות הרחבה. בתווי ההעתק של רינגק היא מכונה Recitativo. למרות שאורכה של הקודה רק 17 תיבות, היא מתפתחת בזכות חמישה שינויי קצב. התיבות האחרונות מנוגנות בקצב Molto adagio (מולטו אדג'יו) ולבסוף היצירה מסתיימת בקדנצה פְּלָגאלית, מהלך הרמוני מדרגה IV לדרגה I.

 עיבודים 

 עיבודים לפסנתר 
למרות שמקובל לראות את הטוקטה בפוגה כיצירה לאורגן, כפי שהיא מופיעה בעותק ששרד, ולמרות שממשיכים לנגן אותה גם בתחילת המאה ה-21 על עוגב, נעשו לה גם עיבודים להרכבים שונים של כלי נגינה. כבר בסוף המאה ה-19 נעשו עיבודים לפסנתר, הן לשתי ידיים והן לארבע, למשל העיבוד לפסנתר של פרוצ'יו בוזוני, ושל מקס רגר.

 עיבודים לתזמורת 
בשנת 1927, כתב המנצח לאופולד סטוקובסקי עיבוד ל-רי"ב 565  עם תזמורת פילדלפיה. עד מהרה הלכו בדרכו גם מוזיקאים אחרים. הנרי ווד יצר את העיבוד שלו לפני סוף העשור, ואחריו יוג'ין אורמנדי. תזמורים נוספים ליצירה נכתבו על ידי רנה ליבוביץ (1958), סטניסלב סקרובצ'בסקי (1968)[113] ואנדרו דייוויס (2023–2024).

קיימים גם עיבודים אלטרנטיביים לכלי מיתר בהרכבים שונים. 

 ראו גם 
 הספרון לעוגב
 פסקליה ופוגה בדו מינור

 לקריאה נוספת 
 Billeter, Bernhard, "Bach's Toccata and Fugue in D minor for organ BWV 565 – a work for harpsichord?" Zürich: Peter Lang, 2004, ISBN 978-3039103751
 Claus, Rolf-Dietrich, ed. (2000). Toccata und Fuge d-Moll BWV 565: Faksimile der ältesten überlieferten Abschrift von Johannes Ringk (in German). Cologne: Dohr, ISBN 978-3925366789
 Williams, Peter (2003). BWV 565 Toccata and Fugue in D minor. The Organ Music of J. S. Bach (2nd ed.). Cambridge University Press. pp. 155–159, ISBN 978-0521814164

קישורים חיצוניים


 תווים של היצירה
 ביצוע של היצירה, בפורמט MP3

הערות שוליים

קטגוריה:ביצוע אותנטי
קטגוריה:יצירות מאת יוהאן סבסטיאן באך