אופירה

אופירה הייתה עיר והתנחלות ישראלית, אשר נקבעה כבירת מרחב שלמה (מרש"ל) בדרום חצי האי סיני.

אופירה נבנתה על מצוק "ראס אום סיד" המשקיף דרומה על מפרץ שארם אל-מויה (בעברית מפרץ שלמה), על חולות שארם א-שייח'. 6 ק"מ צפונה מבתי העיר, הוקם כפר הנופש של העיר שנשא את השם "נעמה", ממול למפרץ "מרסא אל עיט", בעברית "מפרץ נעמה".

השם אופירה נלקח מהמקרא, שכן זה היה המקום ממנו יובאו לארץ ישראל זהב ואוצרות טבע אחרים, כאמור במלכים א: .

 היסטוריה 
ממוזער|זנב מטוס בכניסה לעיר אופירה
במהלך מלחמת סיני ב-1956 נכבש המקום על ידי ישראל, והוקמה בו היאחזות נח"ל תרשיש (נקראה גם אופיר), במטרה ליצור התיישבות שתייצב גבולות חדשים ותמנע את הנסיגה. בהיאחזות הקימו בין היתר צריפי דייגים ובית כנסת, אך היא החזיקה מעמד זמן מאוד קצר, וכעבור ארבעה חודשים, השלים צה"ל את הנסיגה מסיני ומההיאחזות.

במלחמת ששת הימים ביוני 1967 נכבש המקום בשנית על ידי צה"ל. כחלק מפיתוח האזור הוקם בתחילה פיקוד מרחב שלמה שהתפרס על כל דרום סיני. המטרה העיקרית אחרי המלחמה הייתה לפתח את האזור, שהיה מרוחק מרחק גאוגרפי ניכר מיישובים ישראלים וממוקדי רשויות השלטון. התפיסה המרכזית הייתה כי יש לפתח את אופירה כמוקד התיישבות ישראלי, שממנה תסתעף הפעילות המרכזית לשאר האזורים. החשיבות לנוכחות אזרחית במקום נבעה מהצורך לפתח תחבורה ימית בדרום הארץ, חקלאות וחקלאות ימית, וכמו כן מהימצאותה בין החוף המערבי של סיני שעל מפרץ סואץ ושדות הנפט שבו, לבין החוף המזרחי שעל מפרץ אילת והתיירות.

בסוף 1968 העריך צוות בדיקה של החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית שניתן להקים בשארם א-שייח' עיירה שתאכלס 10,000 נפשות, כשבשוליה נמל תעופה שיאפשר משלוח חקלאות ותחבורה נוחה לתיירים ותושבים. העיר תוכננה להיות עיר ראשונה בחשיבותה במרחב שלמה (מרש"ל), ושנייה לאילת במערך האזורי הכולל. לימים היא נקבעה להיות בירת מרש"ל.

שדה תעופה הוקם כ-20 קילומטר צפונית-מזרחית לעיר העתידית (על חולות ראס נצרני). שדה התעופה שדה אופיר נחנך ב-14 במאי 1968, ושימש גם את חיל האוויר, וגם לטיסות לאומיות ששירתו אזרחים. השדה תוכנן לשמש גם לתנועה אווירית בינלאומית.

בין השנים 1969–1975 יושבה אופירה. כוונת משרד השיכון הייתה לאכלס באופירה בשלב הראשון כ-500 משפחות (כ-2,000 נפש). היישוב הוקם כחלק מהתפיסה שמפרץ אילת ומצרי טיראן יישארו תחת שליטה ישראלית בכל הסדר עתידי בין ישראל למצרים. העיר נבנתה על מצוק ראס אום סיד שמשקיף דרומה על מפרץ שלמה. בעיר לא הייתה קליטה לתחנות טלוויזיה כלל, וקליטת תחנות רדיו מאוד מצומצמת. בשנים הראשונות לא היה כביש ישיר שחיבר את העיר למרכז הארץ, והדרך לאופירה עברה בחוף המערבי של סיני, דבר שהאריך את הדרך בכ-250 ק"מ לפחות. רק ב-1971 נסלל כביש אילת-אופירה, שרוב דרכו במקביל לקו החוף של מפרץ אילת. בתחילת 1975 הוצף היישוב בשיטפון שהגיע דרך נחל דהב.

בספטמבר 1976 נערכו בחירות ראשונות לוועד מתיישבים במקום, בו נבחר ועד בן חמישה תושבים. שלושה מתוכם היו אנשי צבא, והתפטרו בעקבות הוראת אגף כוח האדם.

על מפרץ נעמה, 6 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר, הוקם אזור תיירות ונופש שקרוי "נעמה". בצד הדרומי של נעמה, הוקמו שני בתי מלון, ובצד הצפוני בית ספר שדה "נעמה". לאורך המפרץ כולו נבנתה טיילת ונפתחו שני מועדוני צלילה. באמצע הדרך בין אזור נעמה לעיר אופירה נבנה אתר לתחנת כוח להפקת חשמל ומים על החוף. 2 ק"מ מצפון לעיר הוקם אזור תעשייה. מצד מערב של העיר, בצמוד, הוקם בסיס מפרץ שלמה של חיל הים על חוף מפרץ שלמה, שנעזב ב-1982.

בשנת 1981 נערכה במקום פגישת פסגה אשר כונתה "פסגת אופירה", בה השתתפו נשיא מצרים אנואר סאדאת וראש ממשלת ישראל מנחם בגין. השניים נפגשו בעת יישום תהליך השלום, שנתיים לאחר שחתמו על הסכם השלום בין המדינות.

במהלך חורף תשמ"ב (1982) הצטרפו לתושבי אופירה קבוצה ממתנגדי הנסיגה מסיני שנתמכו על ידי "התנועה לעצירת הנסיגה מסיני". רובם המכריע נמנה עם גוש אמונים והללו ארגנו את קהילתם כיישוב לכל דבר, כולל מזכירות, בית כנסת, ישיבה (בראשות הרב איתן שנדורפי), ישיבה תיכונית, בית ספר יסודי, מעון וגן ילדים.

ערב חופשת פסח 1982 נעזבה אופירה מיושביה בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים. בשונה מגורלם של בתי העיר ימית ורוב היישובים בסיני, לא נהרסו בתי אופירה. העיר נמכרה למצרים, ואת המקום יישבו תושבי סיני.

בשונה משאר היישובים הישראלים שהוקמו בסיני, אופירה הייתה בבעלות הממשלה, ותושבי המקום חיו בשכירות ממשרד השיכון. לאחר עזיבתם קבוצת גוש אמונים המשיכה במאבקה כנגד הנסיגה עד לפינוייה בידי צה"ל.

שדה אופיר הפך להיות נמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח'.

ראו גם
 נח"ל תרשיש

 לקריאה נוספת 
 רפי לרמן, תכנון העיר אופירה בתוך: עזרה זהר (עורך), המדבר עבר, הווה, עתיד, הוצאת רשפים, ת"א, תשל"ז.
 בצלאל לביא ואפרים גרינברג, פרק: המנהל והפיתוח האזורי במרחב שלמה, בתוך הספר סיני - לזכרו של משה דיין, עמ' 985-992, 1987.
 פרופ' ברוך קימרלינג: פרק 2.3.4.3. ניתוח מקרה "התנועה לעצירת הנסיגה בסיני" בתוך: ספר קורס "בן חברה למדינה-סוציולוגיה של הפוליטיקה" כרך א', הוצ' האוניברסיטה הפתוחה, ת"א, תשנ"א.
 מתיו טיג, סיני - חלום ושברו - מרירות המולידה טרור רוחשת בקרב שבטי הבדואים בחצי האי סיני, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 130, מארס 2009

קישורים חיצוניים


 הקמת אופירה בארכיון שיכון ובינוי

 אתר הנצחה ליישוב אופירה

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:סיני: התנחלויות
קטגוריה:שארם א-שייח'
קטגוריה:ישראל: ערים מתוכננות
קטגוריה:ישראל: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1969
קטגוריה:ישראל: ערים לשעבר