שמואל הנגיד

רבי שמואל הנגיד (בערבית: أبو إسحاق إسماعيل بن النغريلة, תעתיק: אבו אסחאק אסמאעיל בן א–נע'רילה; 993 – אביב 1056), היה איש אשכולות, רב, חכם כולל, פוסק, משורר, מדקדק, מנהיג, מצביא ומדינאי שפעל בתחילת ימי הראשונים כראש רבני ספרד, וכמשנה למלך הטאיפה של גרנדה. נחשב לאחד מגדולי הרבנים בדורו, למשורר העברי הגדול הראשון בתקופת תור הזהב של יהודי ספרד, ולמדינאי יהודי משפיע.

 תולדות חייו 
 ילדותו ונעוריו בקורדובה 
ממוזער|178x178 פיקסלים|מפת הטאיפות בשנת 1037
נולד ליוסף הלוי אבן נגרילה (בן העיר מלידה ), במרידה) שבח'ליפות קורדובה בשנת 993. בנערותו למד תורה מפי אביו ומפי רבי חנוך בן משה, ראש ישיבת קורדובה ומנהיג יהדות ספרד. את חכמת הלשון העברית למד מפי המדקדק רבי יהודה חיוג'. שמואל שלט מצעירותו בעברית, ערבית וספרות ערבית, לטינית, ושפות נוספות. הוא הצטיין בתלמוד תורה ובלימודי חכמות, ביפי כתב ידו בערבית, בצחות לשונו, והיה מיומן בחיבור שירים בכמה לשונות. שמואל הצעיר היה מתרועע בחברת מלומדים ומשוררים, שכן עירו הייתה בירת החכמה ומרכז המדע שבח'ליפות.

בין השנים 1013–1014 השתתף בפולמוס דתי עם אבן חזם, על אף עוינותו הגלויה של אבן חזם לנגיד הוא כותב ששמואל היה היהודי המלומד והזריז ביותר בוויכוח שהכיר מעולם".

לפי פרשנותו של מרדכי מרגליות, בזמן לימודיו בישיבת רבי חנוך בן משה, ועל רקע מחלוקת בין רבי חנוך לרב האי גאון כתב חיבור קצר בערבית ובו השגות על רב האי גאון, להם השיב מקרובו רב דוסא בן סעדיה גאון. בשיר שבח שכתב שלמה אבן גבירול נאמר על כך "ורב האי כלא היה לפניו וקטן מענות אותו במילות", ובכך ביטא את ערכו התורני של שמואל הנגיד בעיני חכמי דורו בספרד. הדבר גרר ביקורת על רבי שמואל הנגיד שהגיב לה מצידו בשיר משלו. עם הזמן למד הנגיד להעריך את רב האי ובהקדמתו לחיבור "הלכאתא גבירתא" הוא משבח אותו במיוחד, לאחר פטירתו הספידו. לפי שרגא אברמסון החיבור הקצר בערבית התחבר בסוף חיי הנגיד והגאון המדובר אינו רב דוסא בן סעדיה אלא גאון אחר בשם דוסא. לדבריו שירו של רשב"ג אינו מתייחס למאורע כלשהו.

 מאלגה 
בשנת 1013, בהיותו בן עשרים, נחרבה קורדובה, והוא עבר למאלגה והמשיך את עסקי המסחר של משפחתו, בפותחו חנות לממכר בשמים ותבלינים.

על פי "ספר הקבלה" לרבי אברהם אבן דאוד, רבי שמואל עלה לגדולה ב-1020 בכוח כתיבתו. חנותו הייתה סמוכה לביתו של אבו אל-עבאס אבן אל-עריף, הווזיר הגדול של גרנדה. סוכנת ביתו של הווזיר נהגה לשלוח לחצרו של שמואל מכתבים, והוא ניסחם בסגנון מלוטש עבורה. הדבר עורר את סקרנותו של הווזיר, שמינה את שמואל ליועצו.

על ערש דווי התוודה אבן אל-עדיף לפי המלך חבוס אל-מוצפר, שהעצות הטובות שנתן לו היו מפי שמואל היהודי, וכך מינה אותו המלך להיות סופרו ויועצו.

לדבריו רבי שמואל מונה לתפקיד ב-1020 מכיוון שלא ברור האם חבוס שלט כבר או שהיה זה השנה הראשונה למלכותו, חיים שירמן פקפק בתאריך ושיער שאופיו של הסיפור אגדי.

ב-1020 נהרגו חמיו ואחיינו בתאונת דרכים.

 בחצר המלכות בגרנדה 
בשנת 1020 רבי שמואל מונה לתפקיד האחראי לגביית מיסים מיהודי הממלכה. למשך תקופה הודח ממשרתו, רבי יצחק אבן כלפון כתב לו על כך אגרת ושני שירי נחמה, הנגיד ענה לו בתשובה מאופקת. לאחר תקופה קצרה הוא שב למשרתו והחל לטפס בסולם הדרגות.

בשנת 1027 נשא אשה והקים משפחה. בתחילת שנות השלושים התמנה לתפקיד שר האוצר בחצר מלכות המלך חבוס. |ממוזער|180 פיקסלים|דירהם של המלך באדיס בן חבוס

כאשר חבוס מת בשנת 1038, שמואל הנגיד פעל למינוי בנו השני של המלך חבוס, באדיס בן חבוס, הפחות פופולרי, כמחליפו, על פני אחיו הבכור בולוקין. בתמורה לתמיכתו, באדיס הפך את שמואל ל"ווזיר הגדול" ולגנרל העליון שלו. בולוקין בתחילה ויתר לאחיו אך חזר בו במהרה, שמואל סיכל את ניסיון המרד במהירות מה שהעלה את קרנו בעיני באדיס.

כשר הצבא
החל מ-1038 יש תיעוד לתפקידו כשר צבא בצבא גראנדה של באדיס, עד 1056 קיים תיעוד על מלחמה בכל שנה (למעט 1040 ו-1051). תיעודי הקרבות נלמדים משירי הניצחון שכתב, מוטיב בולט בהם הוא הכינוי עמלק לשונאיו והכינוי "פלשתים" לשבטים הברברים.

תקופה קצרה לאחר עליית באדיס לשלטון (א' באלול ד'תשצ"ח) זֻהַיְר שליט אלמריה הגיע לגרנדה לביקור, בהסתת הוזיר שלו בן עבאס הוא הביא איתו חיילים רבים, ערבים סלאביים, ונוצרים ספרדיים. בתגובה לעלבון, צבא גרנדה בראשות שמואל חיסל את זהיר וצבאו בדרך חזור לאלמריה בכפר "אלפואנטי", ולאחר מכן כבשו את אלמריה. הנגיד כתב על כך פיוט בין 149 בתים בו מתייחס לבן עבאס כ"עמלק". באגרות ליהודי העולם הוא ביקש לקבוע את היום הזה ל"פורים".

ב-1039 השתתף שמואל הנגיד בקרב בין מספר טאיפות. צבא סביליה תקף את קרמונה, מלך קרמונה ביקש את עזרת גרנדה ומלגה. כשהגיעו הבינו שלא יצליחו לנצח את צבא סביליה, צבא מלגה נסוג ראשון ולאחריו הצבא הגרנדי, צבא סיבליה החל לרדוף אחר הגרנדים, הגרנדים הזעיקו את צבא מלגה ובכוח משותף ניצחו את צבא סביליה, שמואל הקדיש לקרב שיר בן 149 בתים.

ב-1041 בן דודו של המלך באדיס "ידיר" מרד במלכות באדיס והשתלט על מספר פלכים שמואל וצבאו הדפו אותו, עד שהתבצר במבצר על פסגת הר, לאחר קרב כל צבאו הושמד. ידיר ברח לקורדובה אך הוסגר במהירות לגרנדה שם הושם בכלא.

בקיץ 1042 נערך קרב קשה תחת הנהגת שמואל הנגיד בספרד המזרחית. אבן אבי-עומאר מושל ולנסיה השתלט על העיר לורקה שבאלמריה ויחד עם מושל דניה הדיחו את נציג גרנדה, בערב הקרב שמואל חשש לחייו וכתב שיר-צוואה לבנו יהוסף: "כְּתַבְתִּיהוּ וְהַמָּוֶת מְצַחֵק / לְנֶגְדֵּנוּ בְּפֶה רָחָב וְאָרָךְ. וְלֹא אֵדַע בְּקוּם הַצָּר לְמָחָר/ הֲלָנוּ אִם לְצָרֵנוּ יְעֹרָךְ. חששותיו התבדו ולמחרת צבא ולנסיה ברח עוד לפני שהתחיל הקרב. רבים מהחיילים נהרגו מדחיפות במעברים צרים. שמואל תיעד את הניצחון בשיר ששלח לבנו באמצעות יונת דואר.

ב-1044 ידיר הצליח להגיע לקרמונה ושכנע את המושל לבגוד בידידו באדיס, צבא גרנדה בראשות שמואל חיסל את מושל קרמונה וכבש את העיר. הוא כתב מספר שירים ושלחם ליהוסף בנו. לאחר מספר ימים נודע לו שבנו חלה באבעבועות בתגובה הוא כתב לבנו מכתב המכיל עצות והבעת דאגה למצבו. בהמשך נודע לו שבתו נפטרה מאותה מחלה, מכיוון שלא היה יכול להגיע להלוויה הוא כתב קינה על בתו ושלחה לבנו.

ב-1047 יצא למלחמה בהרי רונדה  המלחמה התחילה נגד השבט הברברי יפרן, כשהאחרון כשל הוא קרא לעזרת צבא סביליה ומלגה, מקום הקרב היה הררי וקשה ללחימה והאויב לחם מתוך מבצר קשה לכבישה. בכל זאת הצבא הגרנדי הצליח להכניעם. המלחמה נמשכה עד לקיץ 1048 (סיוון ד'תת"ח).

בכ"ט אייר תת"ט נשלח שמואל לכבוש מבצר באזור מורסיה. עקב בגידה מצד חיילי מלגה נשבה שמואל וכמעט הוצא להורג, לא ברורה דרך ההצלה, אך הוא הצליח להימלט. כאות תודה לה' הוא החליט לכתוב ספר הלכתי בשם "הלכאתא גבראתא".

באביב 1050 יצא להילחם במורון, בשובו מהקרב נתקל בשוביו מאנשי מלגה, וב-4 ביוני ניצחם בקרב.

באוגוסט 1052 הוזעק צבא גרנדה למבצר אוסונה שבקרמונה אשר נכבש כולו למעט צריח אחד על ידי בני סיביליה, כשהכובשים ראו את בני גרנדה ביצרו עצמם במבצר. אך בתום קרב קצר נכנעו. בתום הקרב הגיע לשמואל ידיעה שבנו יהוסף חולה במחלת עור אנושה, בשל כך הזדרז לשוב לגרנדה. יהוסף הבריא מהמחלה. ושמואל כתב שיר הלל לה' על כך.

מעט לפני יוני 1053 (סיוון תתי"ג) הניס צבא שמואל הנגיד מורדים ששכנו בהרי מלגה, מיד לאחר מכן בנו אליסף חלה באבעבועות והבריא.

בהמשך השנה יצא שמואל הנגיד למלחמה באלמריה, השליט המקומי היה מיודד עם גרנדה, אך מושל העיר לורקה אבן כ'ביב מרד בו, לעזרתו הגיע גם עבד אלעזיז אבן־אבי עאמר מושל ולנסיה בצבאם היו שכירי חרב וחיילים ערבים, סלביים, ברברים, וספרדים נוצרים. יחד הם צרו על העיר. צבא גרנדה הסתתר במארב ולאחר חמישה ימים הפתיעו את הצבאות, רובם נמלטו למעט צבא ולנסיה והחיילים הספרדים, שהוכרעו בקרב מהיר.

ב-1055 לחם את קרבו האחרון בסביבות סביליה אשר המשיך על מלגה.

העובדה שיהודי שימש גנרל עליון בצבא גרנדה ופיקד במשך שבע-עשרה שנה על הצבא המוסלמי, היה הישג חריג, שעורר את קנאת צריו, ושימש, על פי תיאורו של הנגיד, עילה לפריצת מרד, עם מותו של חבוס וסירובו של באדיס לפטר את הנגיד.

בקהילה היהודית
ב-1027 מונה לנגיד יהודי ספרד. והוא הראשון שכונה בתואר זה. הוא קידם את רווחת העם היהודי באמצעות מעשים שונים. הוא קידם את הלמידה היהודית על ידי רכישת עותקים רבים של התלמוד ואסף קבצים של תשובות הגאונים אשר רובם נשלחו לו לספרד על ידי רבי ניסים גאון. שרידים מאוסף ספריו התגלגלו לר"י מיגאש ולרבי יצחק אלבאליה.

לאחר שרבו הרב חנוך הלך לעולמו, נתמנה לראש רבני ספרד, והיה משיב תשובות לרבים שפנו אליו בשאלות של דת ודין. ביתו היה בית ועד לחכמים, מקום של שירה וחכמה, וחכמים מכל רחבי ספרד, ואף מחוץ לספרד, היו מגיעים לבקרו, ביניהם רב ניסים גאון, רבי שלמה אבן גבירול, ואחרים. עמד בקשר עם רבים מגדולי דורו, ביניהם: רבנו חננאל, אביו רבי חושיאל, רבי דניאל בן עזריה, רבי חזקיה בן דוד ורבים אחרים בפזורה היהודית בעולם.

הנגיד שאף להפוך את ספרד למרכז הרוחני של הגולה כתחליף לבבל. בהספדו לרב האי גאון הוא כותב: "כבר נשוו בני בבל ואפריקי ואספמיה", בשיר לרבי שמואל בן יוסף הבגדאדי הוא מזמין את הציבור לשלוח לו שאלות: "פְּנוּ אֵלַי בְּכָל עָקֹד וְקָשׁוּר, וְרָז אָסוּר וְאַתִּיר מַאֲסָרָיו. וְאַל תִּבְזוּ לְאִישׁ אַרְצוֹ פְּאַת יָם, וְתָבוֺזוּ לְכָל שׁוֹקֵד שְעָרָיו". הוא מבקש מהעם להתעלם מכך שהוא גר בספרד ולפנות לאדם לא למדינה, בהמשך השיר הוא מצר על כך וכותב שאנשים התרגלו שהכתובת לשאלות היא בבל ומתקשים לשנות מהרגלם. חזונו התגשם לאחר פטירתו ב"דור היצחקים" (הרי"ף, ר"י אבן גיאת, ר"י אלבליה, ר"י ברצלוני ורבי יצחק הסכני).

שמואל הנגיד עמד בראש ישיבה גדולה, ישיבתו מוזכרת בכתבי רבי יהודה אבן בלעם, רבי יוסף בן חסדאי מכנה את הנגיד "ראש הישיבה הנעימה". הוא גם קידם את תלמוד התורה בתמיכה בכל מי שרצה שתהא תורתו אומנותו, והיה מהנה מנכסיו בני תורה בכל בספרד, ובארצות צפון אפריקה, ועד ישיבת בבל ועד ירושלים. והיו לו סופרים שהיו כותבים ספרי משנה ותלמוד, והיה נותן אותם במתנה לתלמידים שלא יכלו לקנות משלהם. בין הנתמכים ובני חסותו היו רבי יצחק אבן גיאת ורבי יצחק אלבאליה. תמך בבתי כנסיות בירושלים ועמד בקשר עם ישיבתה, בשיריו נשקפת אהבתו לציון וירושלים.

רבי שלמה אבן גבירול נתמך על ידו וב-1039 כתב לכבודו את השיר "שמואל מת בנו לברט". בשלב מסוים רשב"ג ביקר את הנגיד על ששיריו קרירים, אך לאחר מכן כתב שיר התנצלות בשם "קום הזמן" בהמשך כתב עליו את השירים "תהלת אל" ו-"תחלת חכמה."

 שנותיו האחרונות ופטירתו 
ב-1044 חלה שמואל הנגיד במחלה קשה שרופאי המקום לא הצליחו לרפא, אך הוא הבריא כעבור שלושה חודשים. ככל הנראה מדובר בסוכרת. שמואל כתב שיר על מחלתו והבראתו.

בניסן תת"ה (1045) לקח את בנו יהוסף איתו לשדה הקרב. יהוסף התגעגע לעירו ולאימו ומתוך כך כתב את פיוטו הראשון. שנה לאחר מכן ניצל שמואל הנגיד מניסיון התנקשות של מושל רונדה אַבּוּ נוּר הִלַאל אִבְּן־קְרָה אִבְּן־דוּנַאס. גם על שני מאורעות אלו הוא כתב שירים.

ב-1054 חלה במחלה קשה. משירו על הסיפור לא ניתן להבין מה הייתה, אלא רק שהייתה קשורה לעור ולעצמות. במשך זמן מה לקה בדליריום, ולאחר שהבריא כתב גם על כך שיר.

שנת פטירתו היא ככל הנראה 1056:

התאריך האחרון בדיוואן שלו הוא חורף תתי"ו – 1055-6. בן תקופתו אבן-צאעד כותב שמת בשנת 448 להג'רה – 1056-7 לספירה. רבי משה אבן-עזרא כותב שנפטר בגיל 63 – 1056. כך שהתאריך הפשוט הוא 1056.

בספר הקבלה תאריך מותו הוא ד' תתט"ו. לפי חיים שירמן יש לתקנו לתתט"ז. מספר סופרים ערביים (אבן־חיאן, אבן־אלכ'טיב) קובעים את זמן מותו של הנגיד ל-1066, אך צבי גרץ הוכיח שהם התבלבלו עם תאריך פטירת בנו יהוסף.

 משפחתו 
בשירו "שמואל קדמה" הוא כותב לנפשו "הִפְקִידָךְ בְּיַד אָבוֹת מְטִיבִים".

היה לו אח בכור בשם יצחק שנפטר בחייו. על מות אחיו כתב לפחות 19 שירי קינה, המפורסם מביניהם הוא "הים ביני ובינך".

לשמואל הנגיד היה שלשה בנים: רבי יהוסף הנגיד (י"א בתשרי, ד'תשצ"ו-ט' בטבת ד'תתכ"ז), אליסף (כ"ג חשוון ד'תת"י -?) ויהודה, ובת שנפטרה בחייו בילדותה.

בשנת 1049, רבי שמואל השיא את בנו יהוסף לבתו היחידה של רב ניסים גאון, ראש ישיבת קירואן. יוסף ירש את אביו כווזיר של גרנדה לפני שמלאו לו 21. ליוסף היו שני בנים: אברהם ועזריה.

לימים חלה הרעה ביחסיו עם המלך ועם האוכלוסייה. רבי יהוסף נרצח בהתקוממות אספסוף ב-30 בדצמבר 1066 (ט' בטבת ד'תתכ"ז). הוא אמנם ניסה להשחיר את פניו לבל יכירוהו, אולם המוסלמים מצאו אותו, הוציאו אותו ממחבואו והרגוהו. הם סחבו את גופתו דרך חוצות העיר וצלבוהו על שער העיר. למחרת בבוקר החל טבח הדמים ביהודי גרנדה, הידוע בשם "פרעות גרנדה" בהן נרצחו אלפי יהודים. אשתו ובנו השני, עזריה, הצליחו להימלט אך עזריה נפטר מספר שנים לאחר מכן. הקהילה היהודית הוקמה מחדש מאוחר יותר אך נהרסה שוב בשנת 1090 על ידי האלמורווידים.

לעיתים קרובות הועלתה השערה לפיה רבי שמואל היה אביה (או אחד מאבות המשפחה) של קסמונה בת אסמאעיל, המשוררת היהודית היחידה בשפה הערבית מימי הביניים, אבל היסודות לכך מוטלים בספק.

מעט ידוע על חייה של קסמונה. שני מקורות מספרים כי אביה היה יהודי, וכי הוא לימד אותה את אמנות הפואטיקה והפיסוק. אחמד אל-מקארי  מכנה את האב "אסמאעיל אל-יהודי", אולם ג'לאל א-דין א-סויוטי מכנה אותו "אסמאעיל בן בגדאלה אל-יהודי", ואומר שקסמונה חיה במאה ה-12.

הערכה והנצחה
חוכמתו, יכולותיו הצבאיות ומנהיגותו של הנגיד שובחו במקורות יהודים ומוסלמים מתקופתו.

המשורר אל מנפתל כתב אגרת שבחים אודות הנגיד, בין השאר הוא כותב: כאשר ידבר ידבר בקיצור ויקלע אל המטרה, כשייתווכח ישתיק את מתנגדיו, כאשר יתן יתן ממיטב רכושו וכאשר יבטיח יקיים... ההיסטוריון הערבי אבן חיאן כותב ש"היהודי הארור הזה היה, כשהוא לעצמו, מן המושלמים שבבני האדם... הוא הצטיין בידיעותיו, במידת סבלנותו, בשכלו, בחריפותו, באופיו הנוח, ובו בזמן ביציבותו, בפיקחותו, בעורמתו, בשליטתו ברוחו ובאדיבותו הטבעית.

עוצמתו הצבאית של הנגיד הביאה למקור בן התקופה הכותב על באדיס: "אדוניהם (של שליטי הסביבה) בימי הזהר, מקלטם בעת צרה, אשר לעצתו היו מסורים ושלעומת משענתו החזקה היו רכים".

ממוזער|משל מתוך "בן משלי" מאת רבי שמואל הנגיד
רבי יצחק אבן כלפון נתמך על ידי הנגיד וכתב לכבודו מספר שירים, הוא כותב בין השאר: והננו כטיט יוצר בידך / ושד מלא בכף צמא חלבו. רבי יוסף אבן חסדאי כתב קצידה בשבח שמואל. רבי יצחק אבן גיאת ספד לו לאחר פטירתו. רבנו חננאל במכתב עליו מתארו בתארים מפליגים, "שר הגמרא, אוצר הסברא, ארון המשפט" ועוד. גם רבי שלמה אבן גבירול ורבי יהודה הלוי כתבו מספר שירים לשבחו.

רבי שמואל הנגיד היה המשורר העברי הגדול הראשון בתור הזהב של יהדות ספרד, ובעקבותיו הלכו שלושת המשוררים הגדולים רבי שלמה אבן גבירול, רבי משה אבן עזרא, ורבי יהודה הלוי. על שירתו כתב רבי אברהם בן דאוד "בימי ר' חסדאי הנשיא התחילו לצפצף ובימי ר' שמואל הנגיד נתנו קול. בדורות האחרונים שירתו אף השפיעה על שירתם של משוררים עבריים מודרניים, כגון אריה לודוויג שטראוס, נתן יונתן, יהודה עמיחי, דן פגיס, ואחרים.

על שמו נקרא היישוב כפר הנגיד. ורחובות בתל אביב, פתח תקווה, ירושלים, הרצליה, ירוחם, פרדס חנה-כרכור, רמת השרון, חולון, רעננה ואשדוד.

על קורות חייו נכתבו ספרי קומיקס, ספרי ילדים וביוגרפיות עממיות למבוגרים:
 אוסקר להמן, Samuel ha Nagid, פרנקפורט על המיין: דער איזראעליט, 1909
 מ. שמואלי (מתרגם), רבי שמואל הנגיד: גאון ומשורר, שר ומצביא, : נצח, תשי"ז
 ר. פרידמן (מעבדת), שר ונגיד לעמו: רבי שמואל הנגיד, ירושלים: נתיבות, תשנ"ה
 ד"ר אריה מור, שמואל הנגיד המדינאי והמשורר, משה אבן עזרא האיש והמשורר, הוצאת מסדה, 1958.
אריה מאר (כותב) ואסטוון פאולס (מאייר), רבינו שמואל הנגיד: סיפורו של תור הזהב, ספר קומיקס, 2 חלקים במספר שפות, הוצאה עצמית, (2005)

כתביו

 הלכאתא גבראתא 
בקיץ תת"ט התחיל לכתוב ספר הלכה שנקרא "הלכאתא גבראתא", עליו אמר המאירי: "הוא חיבר ספר בכל התלמוד, והוא ראוי לסמוך עליו ברוב דבריו", לדבריו החיבור הקיף את כל התלמוד (סביר להניח: המעשי). הספר לא השתמר בשלמותו, אם כי פסקי הלכה מובאים בשמו בספר הפסיקה הקאנוני "ארבעה טורים", וכן במקורות נוספים כגון בכתבי הרי"ף, הרמב"ן, המאירי, רבי יצחק אבן גיאת, ספר העתים, ספר האשכול ועוד. ספרות ההלכה הספרדית הושפעה מכתביו. ובעיקר ניכרת השפעתו על ספר העתים.

מרדכי מרגליות ליקט מכתבי יד וממובאות בספרי הראשונים את שרידי הספר ופרסמם. בספר פרסם גם מספר כתבים הלכתיים שלדבריו אינם משוייכים לחיבור. אברמסון חלק על דבריו וטען שהם חלק מהחיבור.

מבנה הספר הוא בעיקרו ליקוט מתשובות הגאונים בתוספת דיון נרחב בדבריהם. והשוואה לפסקי רבותיו. הספר נכתב בעברית ובארמית. רבי שמואל הנגיד הסביר את מגמת הספר בשיר שחיבר כהקדמה לספרו, שם הוא מתאר את מסורת התורה שבעל-פה ממשה רבנו לנביאים ומנביאים ולחכמים, את מחלוקת בית שמאי ובית הלל וחיבור המשנה, את הספקות שנולדו וחיבור התלמוד, ותשובות שפשטו לאחר התלמוד הנוגדות את דברי התלמוד מה שהביא לעליית קרן המינים (לאחר מכן השיר ממשיך בשורות "ולכן הנני חוקר" וכו', עיין להלן).

הנגיד מביא את דעות הגאונים ושיטתם בלשונם, והוא נושא ונותן בהם, מקבל את דבריהם או דוחה אותם, ולבסוף הוא מכריע, משתדל לפרש את סוגיית התלמוד ולהגיע לפסק הלכה.

החיבור הוא הספר ההלכתי הראשון שנתחבר בספרד.

שירה
לאחר שעברו עליו יותר מחצי שנותיו רבי שמואל הנגיד חיבר שלושה ספרים בעקבות ספרי דוד ושלמה:
 "בן תהלים" - ספר תפילות, עליו כתב רבי משה אבן עזרא: "ספרו 'בן תהלים' אינו כולל אלא תפילות ובקשות עם ניגונים ומשקלים מיוחדים שלא השתמש בהם משורר אחר לא לפניו ולא לאחריו. הוא התמכר לעבודה זו באופן נפלא, ועמל הרבה לקשט את דבריו. הוא הכניס לתוך הספר הזה הרבה ממשלי ערב ופרס וחכמת הפילוסופיה ופרחים של האומות שחלפו ופתגמים של חסידינו הקדמונים. את כל הדברים הללו הלביש מליצות יפות וניבים ברורים. והמשוררים של דורו שניסו לחקות את דבריו וללכת בעקבותיו, לא הגיעו עדיו". כמה עשרות שירים מהדיוואן על מלחמות ומאורעות אחרים אשר כמעט בכולם יש שבח והודאה ליוצר, כולם או חלקם הם ככל הנראה מהספר "בן תהילים", אולם הספר כולו, ובכללו שירי קודש, אבד.
 "בן משלי" - נערך על ידי בנו אליסף, 1199 שירים, משלים ופתגמים כהשלמה לספר משלי. אסופה מדברי חז"ל, מלומדים ערבים, פרסים ויוונים. ליקוט המשלים משקף את מצב רוחו של הנגיד בעת הכתיבה ולאו דווקא את הגותו, זוהי סיבת הסתירות בחיבור. כמו כן דברי מוסר רבים בספר מהווים אידיאות ומוסכמות חברתיות מקובלות בתקופתו. זיהוי אמירה כמאפיין להגותו ודרך חשיבתו תהיה אם האמירה חוזרת על עצמה ומובעת בצורה חזקה. רבי יהודה אבן תיבון בצוואתו מצווה לבניו לשנן את ספר זה.
 "בן קהלת" - שירים בסגנון מגילת קהלת, ככל הנראה נסדר על ידי הנגיד. בספר פסימיות עמוקה ואימה מהמוות.

הדיואן, שבטעות נקרא בעבר "בן תהילים", הוא אוסף שירים שיהוסף הנגיד קיבל מאביו בזמנים שונים והעתיק אותם. רובם שירי חול, והנושאים שלהם הם: מלחמה, ידידות ותהילה, פרידה, קינות ותנחומים, טבע, אהבה או חשק, יין, שנינה או לעג, ותלונות על הזמן. לדברי חיים שירמן, הנגיד לפעמים הכניס לתוך שלושת ספריו שירים מן הדיואן המתאימים לפי רוחם לתוכן שלושת אוספים האלה.
ממוזער|278x278 פיקסלים

תכונות שירתו
בחברו את ספרי השירה "בן תהילים", "בן משלי" ו"בן קהלת", ובחברו מילון מקראי, רבי שמואל הנגיד קבע את המקרא בצחות לשונו כמקור העיקרי לשירה העברית. השפעתו זו ניכרת במיוחד בפיוטי רבי יצחק אבן גיאת ובשירת רבי משה אבן עזרא (ספר התרשיש).

רבי משה אבן עזרא כתב על שירי הנגיד: "וכאשר עבר צוק העיתים והאנשים שאפו לרווחה, הופיעה קבוצה אחרת של משוררים שדבריהם עדינים וכוונותיהם ומטרותיהם היו ערבות. הראש והראשון שבהם הוא ר' שמואל, שמוצאו ממארדה, מקום חינוכו בקורטובה, ושררתו בגרנדה. שיריו הם כמעיין הנובע, מיוסדים במילים נעימות, מרובים גוונים, חזקים בתוכנם, יפים בבנייתם, מקורים ברעיונותיהם, ובהירים במליצותיהם. הוא יצר הרבה רעיונות חדשים. הוא היה היותר מעולה, המליץ היותר נשגב, והיותר זהיר שבמשוררים הללו." ורבי יהודה אלחריזי כתב: "וְהָיוּ שִׁירָיו נְגִידִים וְרָאשִׁים. וְעִנְיָנָיו חֲזָקִים וַחֲדָשִׁים. אַךְ רֹב שִׁירָיו עֲמֻקִּים וְקָשִׁים. וּצְרִיכִים לְפֵרוּשִׁים".ספר תחכמוני, שער שלישי

הנגיד בשירתו היה מעצב פניה של שירת החול בשירת תור הזהב, והראשון שכתב שירה לשם שירה ולא לשם פרנסה.

הנגיד יצר מאות מטבעות לשון לצורך שיריו, ובשיריו יש מעל 75 צורות משקלים. בעושר המשקלים הוא עולה על כל גדולי שירת ספרד גם יחד.

בהיותו איש הלכה בשיריו מצויים מוטיבים מהתלמוד, מטבעות לשון הלכתיות, ומוטיבים דומים באופן חריג לשירת תור הזהב.
ממוזער|220x220 פיקסלים
בשיריו שיבץ משלים ופתגמים ופרחים מספרות החכמה הערבית והפרסית ׁ(כגון משלים מספר "כלילה ודימנה" בהעתקת אבן קתייבה).

שמואל הנגיד חיבר שירי חשק בהשפעת שיר השירים והשירה הערבית. הוא כתב שיש לפרש את שירי החשק שלו כאליגוריה: יְדִידַי, תִּשְׁמְעוּ שִׁירִי - וְנַפְשִׁי / כְּמוֹ תֵדְעוּ לְיִרְאַת אַל סְמוּכָה. וְלוֹ פֵשֶׁר כְּפַשֶׁר שִׁיר שְׁלֹמֹה / בְּ'דוֹדִי צַח' וְ'עַיִן כַּבְּרֵכָה'. כך גם יהוסף בנו כותב: "קצת (משיריו) היה כלל כוונתו ואמונתו בהם לכנות בם כנסת ישראל ... ומי שחשדו בהפך כוונתו – עוונו ישא". כלומר, אין לפרש את השירים כפשוטם, אלא כמדרשם. לא לאהבת בשרים התכוון המשורר, אלא לאהבת המקום. חיים שירמן טען שבדבריהם יש מס שפתיים לבעלי דעות מחמירות. כך כתב גם יהודה רצהבי, נחמיה אלוני כתב שיש לקבל את הדברים כפשוטם. יוסף טובי הסכים איתו. מתי הוס קיבל את הדברים לגבי חלק מהשירים.

בשיריו מצויים שירי אהבה בעלי אלמנטים לכאורה הומוארוטיים. שד"ל, חיים ברודי ואחרים טענו שזהו מוטיב ספרותי של פניה לנערה בלשון זכר. פרשנות זו אפשרית לחלק מהשירים אך מתעלמת משירים בהם מוזכר זקנו של מושא השיר או דמיונו לגבר מהמקרא. יש להדגיש שבשירי החשק הנערה היא מושא לאהבה חושנית בשונה מהנער המושא לאהבה "רוחנית" (ללא תאווה). חיים שירמן במחקר על נושא זה הסיק שכתיבת השירים האלו על ידי הנגיד הייתה כז'אנר פופולרי בספרד הערבית וללא תיאור של משיכה או אהבה אמיתית.

מהדורות
הדיוואן השלם של הנגיד שרד רק בכתב יד אחד, אף הוא לא שלם, כתב היד נעתק על ידי רבי תם אבן יחיא במאה ה-17. מספר חוקרים ליקטו מכתבי יד רבים את שיריו ופרסמו אותם במהדורות שונות, דוד סלימאן ששון היה בעליו של כתב יד שלם והוא הראשון שהוציא לאור מהדורה שלמה. על אף שכתב מעל 1800 שירים, יש רק 250 היקרויות עם כתביו בגניזה הקהירית מה שמלמד שבמהלך הדורות (לאחר תור הזהב של יהדות ספרד) שירתו לא הייתה פופולרית במיוחד.ממוזער|220x220 פיקסלים|מהדורת חיים ברודיבמהדורות הראשונות נשמר הסדר המקורי, במהדורות של הברמן, אברמסון וירדן שונה הסדר לפי סוגה.
 אברהם אליהו הרכבי, זיכרון לראשונים וגם לאחרונים זיכרון רב שמואל הנגיד בן יוסף הלוי. ס"ט פטרבורג, תרל"ט. באתר היברובוקס

 דוד ילין, מבחר שירי שמואל בן יוסף הלוי הנגיד, הוצאת אמנות, 1931. באתר הספרייה הלאומית

 אברהם מאיר הברמן, כל שירי רבי שמואל הנגיד, ספרים א-ג, תל אביב תש"ה-תש"ו.
 שרגא אברמסון, כל שירי רבי שמואל הנגיד, ספרים ד-ה, תל אביב תש"ח-תשי"ג.
 דב ירדן, דיואן שמואל הנגיד, ירושלים תשכ"ו.
 טובה רוזן (עורכת), שמואל הנגיד – שירים, סדרת שירת תור הזהב, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2008.
 יהונתן ורדי ומיכאל רנד, דיוואן שמואל הנגיד – קודקס מן הגניזה, הוצאת האקדמיה ללשון העברית, 2015
גם לאחר הדפסת המהדורות ממשיכים להתפרסם שירים מכתב יד.

 דקדוק 
כמדקדק, רבי שמואל הנגיד חיבר ספרי דקדוק רבים. הוא חיבר בערבית ספר בתורת הלשון העברית "כִּתַאבּ אלְאִסְתִגְנַאא" המכונה בעברית "ספר העושר" – מילון מפורט ללשון המקרא. החיבור שרד בקטע גניזה אחד, בהיקף של שבעה שורשים (אדון, אד"ר, אה"ב, אמ"ל, אמ"ן, אמ"ץ, אמ"ר) שבהם כארבעים ערכים בסך הכול. לפי הקטע ששרד ניתן ללמוד שהחיבור היה מילון משוכלל המסודר על פי שורשים, מעין קונקורדנציה לתנ"ך. לפי אהרן ממן הסיבה לאי שרידת החיבור היא הקיפו הגדול, פנייתו לקהל דובר ערבית, וחוסר האסתטיקה שלו. המילון שימש מפרשי מקרא בדורות הסמוכים לזמנו של שמואל הנגיד.

רבי אברהם אבן עזרא כתב שלרבי שמואל הנגיד יש עשרים ושניים חיבורים בענייני לשון. הכוונה לכ"ב השערים שבמילון "ספר העושר" כמניין אותיות האלפבית.

רבי שלמה פרחון מספר בראש חיבורו מחברת הערוך שלאחר פטירת רבי יהודה חיוג' כתב רבי יונה אבן ג'נאח חיבור ובו השגות על דברי חיוג', הנגיד קינא לרבי וכתב חיבור תשובה על ההשגות בשם "כתאב אלרפאק" מהחיבור נותרו שרידים ספורים. במסגרת פולמוס זה נוצר פולמוס בין הנגיד לבין משפחת אבן ג'נאח. הפולמוס התבטא גם בחליפת שירים עוקצנית בין הנגיד לרבי משה בין יצחק אבן אלתקאנה.

חיבורים המיוחסים לנגיד
בעבר יוחס לו החיבור "מבוא התלמוד" אשר נדפס בתלמוד הבבלי כנספח למסכת ברכות, כך כתבו שי"ר, משה שטיינשניידר ועוד. מרדכי מרגליות ואחרים הוכיחו שאינו לו. לדבריהם ייתכן שהוא לרבי שמואל בן חנניה נגיד מצרים. בין טענותיהם: סגנונו של הנגיד הוא ליקוט המידע הקיים ודיון בו בשונה מהחיבור, מבוא התלמוד בכתב יד מכיל חלק היסטורי המספר בין השאר גם על רבי שמואל הנגיד. כך כתב גם רבי יוסף סמברי.

לפי רבי יששכר בן מרדכי אבן סוסאן, הוא חיבר ספר הלכה בשם "מכתצר אלתלמוד" (תלמוד קטן, כלומר קיצור התלמוד), אולי ספר כמתכונת הלכות הרי"ף. לדעת מרדכי מרגליות, זהו ספר הכתוב ברובו בערבית שרבי שמואל הנגיד, כתלמידו של רבי חנוך, חיבר בצעירותו מבלי להסתמך על גאוני בבל להביע את עצמאותה הרוחנית של יהדות ספרד, ורוב הקטעים שהגיעו לידינו מספר זה נשתמרו בחיבורים מתקופתו, והייתה לספר השפעה גדולה בזמנו. לדעת דוד סלימאן ששון, אי-אפשר להגיע לשום מסקנה בנדון מהות הספר הזה. שרגא אברמסון דחה את קיומו של ספר הלכה נוסף מאת הנגיד, ושיער שרבי אבן סוסאן ראה את "הלכאתא גבראתא" על מסכת כתובות, הנקראת "תלמוד קטן", ועל כן כינהו כן.

אבן חזם אל-אנדלוסי כתב ספר בשם "אלרד עלא אבן אלנגרילה" – נגד שמואל שלדבריו כתב חיבור נגד הקוראן, בהקדמה לספר הוא תוקף את מלכי אנדלוסיה שמינו יהודי לתפקיד בחצר המלוכה. ובמיוחד שאותו יהודי כתב חיבור נגד הקוראן. אבן חזם מונה שמונה טענות של שמואל נגד הקוראן והוא משיב להשגותיו.

אבן חזם לא מצטט מספרו של שמואל על הקוראן אלא ממחבר מוסלמי המצטט ממנו. לא סביר ששמואל אכן חיבר חיבור נגד הקוראן ובמיוחד במשרה כשלו, למרות כן היסטוריונים מוסלמים מעט אחרי התקופה מסכימים עם דברי אבן חזם כך גם אליהו אשתור ועוד. חוקרים אחרים טוענים שהכותב המקורי הוא יהוסף הנגיד ואותו תקף אבן חזם. שרה סטרומזה הציעה מתוך מקבילות שכותב החיבור הוא אבן א-רוואנדי. הדעה הרווחת במחקר שהמחבר אינו הנגיד. משה פרלמן הציע שתקיפת הנגיד הייתה על רקע פוליטי.

רבי יהודה משקוני מספר שהנגיד כתב קיצור לספר יוסיפון.

לקריאה נוספת
 ספרים 
ישראל לוין, שמואל הנגיד, חייו ושירתו, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"ג-1963 (הדפסה שנייה: 1973)
ישראל לוין, שִׁירָה אֲרָגוּהָ יְדֵי רַעֲיוֹן, לוד: מכון הברמן למחקרי ספרות, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ט-2009, עמ' 176-133
חיים שירמן, תולדות השירה העברית בספרד המוסלמית, הוצאת מאגנס, ירושלים תשנ"ו, עמ' 183–256
חיים שירמן, לתולדות השירה והדראמה העברית מוסד ביאליק 1979, עמ' 149 והלאה
אהרון בן-אור, תולדות השירה העברית בימי הבינים, כרך ראשון, ע' 58–84, מסדה, 1945.

 שרגא אברמסון, בן משלי (רבי שמואל הנגיד), מבוא (ע' ז' - ס"ו), הוצאת מחברות לספרות: תל אביב תש"ח (באתר היברובוקס)


 עדי צמח, טובה רוזן, יצירה מחוכמה: עיון בשירי שמואל הנגיד, ירושלים: כתר, 1983
 שולמית אליצור, שירת החול העברית בספרד המוסלמית, חלק א, תל אביב תשס"ד, עמ' 94–99

 מאמרים 
 דב ירדן, ממילונו המקראי של רבי שמואל הנגיד, לשוננו לעם, 63, ע' 135–149, 225-215, תשי"ט.
 דן פגיס, 'ושתה בלב טוב יינך': לבחינת היסוד הרעיוני בשירי יין של שמואל הנגיד, מחקרי ספרות: מוגשים לשמעון הלקין, ע' 131–151, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשל"ג
 אפרים חזן, "החזרה הגזרית — מלים מרובות צורה בשירת שמואל הנגיד", מחקרי ירושלים בספרות עברית י-יא, תשמ"ז-תשמ"ח 
 יוסף יהלום, "התחינות והתפילות המושרות של ר' שמואל הנגיד", מחקרי ירושלים בספרות עברית טו, תשנ"ה 
 דבורה ברגמן, "ריאליזם ומקבריות בשירת שמואל הנגיד", מחקרי ירושלים בספרות עברית טו, תשנ"ה 
 יוסף טובי, היסוד הדתי בשירי המלחמה של שמואל הנגיד ובשירי השבח הערביים באל-אנדלוס, מחקרים בספרות העברית בימי הביניים ובתקופת הרנסאנס, ע' 3–26, אוניברסיטת תל אביב תשס"ג
 טובה רוזן, החידה כמשל - על חידות דיאלוגיות של שמואל הנגיד, דפים למחקר בספרות, 12, ע' 7–32, 1999.
 ראובן טבול, שירת שמואל הנגיד בעיני עצמה, אקדמות, גיליון י"ט, תשס"ז (באתר בית מורשה)


קישורים חיצוניים

 יצירותיו 




 אודותיו 
 דוד ילין, שמואל הנגיד, באתר פרויקט בן יהודה
 דוד ילין, שמואל הנגיד ודימוייו המקוריים, באתר פרויקט בן יהודה




 יובל מלחי, הסיפור המדהים של שמואל הנגיד ובנו - חלק א', חלק ב', חלק ג', חלק ד', חלק ה', חלק ו', פודקאסטים באתר "קטעים בהיסטוריה"
 ר' שמואל הנגיד באתר אורנים
 נעם אשכולי, שמואל הנגיד מתוך הפודקאסט קדמא להיסטוריה יהודית



ביאורים

הערות שוליים

*
קטגוריה:דור הביניים בין הגאונים לראשונים
קטגוריה:רבנים: ראשונים
קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים ספרדים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים בימי הביניים
קטגוריה:מדקדקי העברית בימי הביניים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים יהודים ספרדים
קטגוריה:משוררים יהודים בימי הביניים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים יהודים ספרדים
קטגוריה:מילונאים כותבי עברית
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:מחברי ספרי כללי התלמוד
קטגוריה:ראשי ממשלה יהודים
קטגוריה:הטאיפה של גרנדה
קטגוריה:וזירים גדולים
קטגוריה:יהודי ספרד במאה ה-10
קטגוריה:יהודי ספרד במאה ה-11
קטגוריה:ילידי 993
קטגוריה:נפטרים ב-1055