הקומדיה האלוהית

הקומדיה האלוהית (באיטלקית: La Divina Commedia) היא פואמה סיפורית דידקטית אלגורית מאת המשורר האיטלקי דנטה אליגיירי, העוסקת במסע חזיוני של המשורר מהגיהנום אל גן-עדן. היצירה חוברה בתחילת המאה ה-14, ונחשבת ליצירת מופת של הספרות העולמית, וליצירה החשובה ביותר בשפה האיטלקית.

מבנה היצירה
הקומדיה האלוהית מורכבת משלושה חלקים (קנטיקות). כל אחד מהחלקים מורכב מ-33 בתי שיר (קנטו), ובתוספת בית שיר כהקדמה, מאה בתי שיר בסך הכל. כל שורה מורכבת מ-11 הברות (הנדקסילביות והקנטו כולו בנוי בטרצה רימה, טרצות שיר במבנה אבא, בגב, גדג... שתש.
לדוגמה, הקומדיה נפתחת כך:
Nel mezzo del cammin di nostra vita
mi ritrovai per una selva oscura
ché la diritta via era smarrita.
Ahi quanto a dir qual era è cosa dura
esta selva selvaggia e aspra e forte
che nel pensier rinova la paura!

 תרגומים לעברית 
תרגום שאול פורמיג'יני (1869):
וַיְהִי הַיּוֹם, בִּהְיוֹתִי בַחֲצִי יְמֵי שְׁנוֹתֵינוּ,
נִקרֹא נִקְרֵאתִי בְּתוֹך יַעַר חֹשֶךְ,
כִּי מִדֶּרֶךְ הַיְשָרָה נָטִיתִי.
מַה תִּכְבַּד דַבֵּר
בַּיָּעַר הַמִּדְבָּרִי הַזֶּה קָשֶׁה וָעָז,
אֲשֶׁר מִדֵּי זָכְרִי אוֹתוֹ יִתְחַדֵּשׁ פַּחְדִי בִּי.

תרגום זאב ז'בוטינסקי:
בַּיּוֹם הַהוּא, אֶמְצַע שְׁבִיל יָמֵינוּ,
בְּחֹרֶשׁ עַז נִתְעֵיתִי, כִּי מָאוֹר
וּנְתִיב־אֱמֶת בָּאֹפֶל הִטָּמֵנוּ.
הוֹי מָה אַכְזָר הַסֹבֶךְ הַשָׁחֹר –
אֶת אֵימָתוֹ לֹא יְתָאֵר פִּי־גֶבֶר;
גַּם זִכְרוֹנוֹ הוּא רַעַד וּמָגוֹר,

תרגום עמנואל אולסבנגר (1956):
וַיְהִי בְּמַחֲצִית נְתִיב חַיֵּינוּ
וָאֶמָּצֵא אוֹבֵד בְּיַעַר חֹשֶׁךְ,
כִּי מִן הַאֹרַח הַיָּשָׁר הֻטֵּיתִי.
הוֹי מַה־קָּשֶׁה לוֹמַר, אֵיכָה הָיָה הוּא
זֶה־יָּעָר עַז, פִּרְאִי וְעַב הַסֹּבֶךְ:
מִדֵּי זָכְרִי בּוֹ, יִתְחַדֵּשׁ הַפַּחַד.

בתרגומו של פורמיג'יני הקנטיקות הן "התופת", "כור המצרף" ו"גן עדן". בתרגומו של עמנואל אולסבנגר הקנטיקות הן "התופת", "טור הטוהר", ו"העדן".
סיפור העלילה פורשׂ בגוף ראשון את מסעו של המשורר דרך שלוש ממלכות המתים במהלך השבוע הקדוש (מיום השני הקדוש עד חג הפסחא) של אביב 1300, כשהוא מלווה בגיהנום ובכור המצרף במשורר הרומי ורגיליוס ומדריכתו בגן עדן היא ביאטריצ'ה, האישה האידיאלית המושלמת ואהובת נעוריו של דנטה. הסיפור אומנם פורסם בשנת 1320, לקראת מותו של דנטה, אך מתרחש בזמן שבו דנטה בן 35. הגיל שדנטה החשיב כשיא החיים באומרו שעד גיל 35 האדם מתפתח, ומאז דועך (מתאים לכך שישו מת בגיל 35 אף הוא). הדמויות בעלילה הם אנשים שמתו עד אותה שנה, חלקם דמויות ביצירות ספרותיות.

גיהנום
ממוזער|שמאל|250px|דרכו של דנטה אובדת ביער. תחריטי הנחושת לפואמה נעשו על ידי גוסטב דורה
שמאל|ממוזער|250px|המקוללים בשערי הגיהנום
ממוזער|שמאל|250px|מינוס שופט את הנשמות
ממוזער|שמאל|250px|רודפי הבצע הנדונים לגלגל שקי כסף ענקיים - ציור של גוסטב דורה
ממוזער|שמאל|250px|דנטה וורגיליוס חוצים את הסטיקס
ממוזער|שמאל|250px|הקנטאורים משגיחים על האלימים
ממוזער|שמאל|250px|וכי מדוע תפגע בי?
ממוזער|שמאל|250px|מפלצת המרמה
ממוזער|שמאל|250px|דנטה צופה ביועצים אשר בגדו במבקשי עצתם עולים בלהבות
ממוזער|שמאל|250px|הבוגדים קפואים בתחתית הגיהנום
ממוזער|שמאל|250px|השטן
ממוזער|250px|עיט נושא את דנטה אל מעבר לשערי כור המצרף
שמאל|ממוזער|250px|החוטאים בגאווה מטוהרים מחטאם לפני כניסתם לגן עדן
שמאל|ממוזער|250px|נשמות חמדנים
שמאל|ממוזער|250px|ביאטריצ'ה מטבילה את דנטה במי נהר לית'
הפואמה מתחילה כשהמשורר מאבד דרכו לפתע ביער אפלולי, אותו הוא מתאר כ"מפחיד אף יותר מהמוות". דנטה מצליח לצאת מהיער ומגיע למרגלות גבעה המוארת באור השמש. הוא מחליט לטפס עליה, אך הוא מותקף על ידי נמרת חברבורות, אריה וזאבה, אותם מציג דנטה בתור אלגוריות לחטאים אשר בנצרות דינם מוות. לישועתו מגיע המשורר ורגיליוס בן רומא, שדנטה מעריצו. זה מציע לו לבוא איתו בדרך חלופית, בה יראה לו את שלושת עולמות המתים - התופת (הגיהנום), כור המצרף וגן העדן (קנטו 1).

דנטה מהסס אם הוא ראוי ללכת בדרך זו, וורגיליוס מגנה אותו על פחדו ומספר לו כי ביאטריצ'ה, אהובת הנעורים של דנטה אשר מתה בצעירותה וכעת שוהה בגן עדן, שלחה אותו להדריכו. בשומעו את הדבר, מתנער דנטה ופוסע עם מדריכו אל תוך המשעול העמוק והפראי (קנטו 2).

דנטה וורגיליוס נכנסים בשערי הגיהנום, שבראשם שלט בו כתוב "דרכי עובר נתיב אל משכנות הסבל, דרכי עובר נתיב אל עינויי הנצח, דרכי עובר נתיב ארורי הכלא. זנחו כל תקווה, אתם הנכנסים בשערי" (Lasciate ogne speranza, voi ch'intrate) ומוצאים עולם שאווירו שחור, מלא ברוחות נטולות גוף המבכות את גורלן המר. על גדות נהר הגיהנום הראשון, נהר האכרון, מוצאים המשוררים נשמות חוטאים ש"ישבו על הגדר" בחייהם. חוטאים אשר היו אדישים ואנוכיים כלפי מה שקרה בחייהם, ואיתם מלאכים שלא לחמו לצד האל או לצד השטן במלחמתם. חטאם של חוטאים אלו היה גדול מספיק כדי למנוע מהם את הכניסה לגן עדן, אך קטן מכדי שהתופת תקבל אותם. עונשם של חוטאים אלו היה לרבוץ לנצח למרגלות הנהר ולהיעקץ על ידי צרעות ויתושים לנצח. דנטה מבחין באפיפיור סלסטינוס החמישי, שפרש מן התפקיד זמן קצר לאחר שנבחר.

כארון, השד המעביר את החוטאים על פני הנהר בסירתו לתוך התופת, מונע מדנטה לעלות לסירתו אך ורגיליוס מסביר לו שהוא נשלח להדריך את דנטה בתופת על ידי האל. דנטה נופל ומתעלף לשמע רעש חזק ולאור ברק חזק, ובשנתו הוא נלקח בסירתו של כארון אל תוך תשעת מעגלי הגיהנום, כשכל מעגל חדש מייצג רשע חמור מקודמו, עד שהם מגיעים לממלכתו של השטן במרכז כדור הארץ. בכל מעגל נענשים החוטאים בדרך המידה-כנגד-מידה, בה אופן הענישה קשור בדרך מטפורית או מילולית לחטא אשר חטאו. (קנטו 3)

מעגל ראשון: לימבו
דנטה וורגיליוס מגיעים ללימבו, מקום משכנם של נשמות שאמנם לא חטאו, אך לא קיבלו על עצמן את הנצרות שכן חיו בתקופה שלפני ישו, או שהיו שייכים לדת אחרת. דנטה הפך את הלימבו למשכן של כבוד. עונשם של השוכנים בלימבו הוא לחוות את הכמיהה לגן עדן, בלי תקווה להגיע אליו. דנטה שואל אם היה מישהו שיצא מאזור זה, ונענה כי דוד המלך, אברהם אבינו והיהודים הצדיקים, הועלו לגן העדן על ידי ישו לאחר צליבתו. בלימבו אין קול של בכי, אלא רק אנחות ייאוש וצער. במעגל ישנו מבצר בעל שבע חומות, אחת מאחורי השנייה, ובליבם האנשים הגדולים ביותר בהיסטוריה שירדו ללימבו, למשל: ורגיליוס עצמו, אלקטרה, אלכסנדר הגדול, צלאח-א-דין, אבן סינא, הומרוס, הורציוס, לוקנוס, אובידיוס ואחרים.

בני הלימבו מספרים לדנטה שגן העדן נוצר רק לאחר שהגיעה הבשורה לפי ישו. הדבר הראשון שעשה ישו לאחר מותו, היה להעלות את הראויים לגן העדן. ורגיליוס מציג בפני דנטה את חבריו הטובים בלימבו - הומרוס, הורציוס, אובידיוס ולוקנוס, המקבלים את דנטה אליהם ומזמינים אותו לצעוד איתם כשווה (קנטו 4).

מעגל שני: תאווה
ממוזער|200px|פאולו מלטסטה ופרנצ'סקה די רימיני מאת ויליאם דייס בגלריה הלאומית של סקוטלנד.
בפתח המעגל השני נמצא מינוס מלך כרתים, המתואר כענק בעל זנב נחשי, עבה וארוך. מינוס שופט את הנשמות זו אחר זו למעגלי הגיהנום בכך שהוא כורך סביב עצמו את זנבו כמספר המעגלים אשר הנשמה צריכה להישלח למטה בגיהנום. במעגל השני נתונים אלו שחטאו בתאוות בשרים ואהבה אסורה, ועונשם הנצחי הוא להיסחף במשבי הרוח השחורה והעזה של התופת ללא יכולת להתנגד, בדיוק כפי שלא התנגדו לדחף וליצר שגרם להם לחטוא. דנטה רואה שם את הלנה מספרטה, טריסטן ואיזולדה ועוד.

פאולו מלטסטה ופרנצ'סקה די רימיני מספרים לדנטה את סיפור מותם - פרנצ'סקה שודכה לאחיו של פאולו, אך בגדה בו עם פאולו. כשארוסה גילה זאת, הוא דקר את שניהם ביחד. דנטה, מלא רחמים וצער מסיפורם המדכא, מתעלף שנית (קנטו 5).

מעגל שלישי: גרגרנות
במעגל השלישי ניצבים אלו שחטאו בגרגרנות. עונשם הוא לשכב בביצה מטונפת של בוץ וצואה, נשטפים וקופאים בגשם וברד מזוהמים. שומר המעגל השלישי הוא קרברוס, הכלב התלת-ראשי אשר שומר במיתולוגיה היוונית על שערי השאול. ורגיליוס עוקף אותו בכך שהוא דוחף לאחד משלושת פיותיו בוץ מלוא החופן, אשר מסיח את דעתו. במעגל השלישי פוגש דנטה את צ'אקו, בן עירו, המתנבא על מלחמת המפלגות העתידה לקרות בפירנצה (בין הגואלפים השחורים לגואלפים הלבנים, שבמסגרתה יגורש דנטה מפירנצה).

בשלב זה, ורגיליוס מסביר לדנטה את עתיד נשמות המתים אחרי יום הדין - הנשמות יתאחדו עם גופן אך יישלחו חזרה לגן עדן ולגיהנום בהתאמה, הפעם לא בתור נשמות אלא בתור בני אדם עם גוף פיזי (כך שלמתענים בתופת העינויים יהיו מרים יותר, ולשוהים בגן עדן יהיה טוב שלם ומלא אף יותר מלפני כן). דנטה שואל את צ'אקו על גורלם של בני פירנצה נוספים, וזה מספר לו שבהמשך מסעו יפגוש אותם מתענים בתופת. (קנטו 6)

מעגל רביעי: חמדנות
על החמדנים במעגל הרביעי מופקד פלוטוס, אל העושר והכסף. פלוטוס מדבר בשפה לא מובנת, וורגיליוס גוער בו ומשתיק אותו. במעגל הרביעי נמצאים הקמצנים והפזרנים, מגלגלים משאות כבדים אלו כנגד אלו, מתנגשים וצועקים: "למה בזבזת?" "ולמה חסכת?". במעגל זה שוכנים אפיפיורים וקרדינלים רבים, אשר כולם הופכים זהים בגיהנום משום שבעולם האמיתי ביקשו להתפרסם ולהתבדל משאר בני האדם בעזרת ממונם הרב. ורגיליוס מספר לדנטה על פורטונה, אלת המזל המיתולוגית, אשר ע"פ דנטה היא שליחה של אלוהים ומשחקת בגורלם של בני האדם לטובה ולרעה. (התחלה-אמצע קנטו 7)

מעגל חמישי: זעם, עצלות וגאוותנות
דנטה וורגיליוס ממשיכים לרדת ומגיעים לביצה, היא הנהר סטיקס, שבה מדשדשים ונלחמים זה בזה אלו שזעמם גבר עליהם, ומתחת למים, אלו הגורמים להם לבעבע, הסובלים מצחנת הבטלנות - חטא העצלנות (סוף קנטו 7). דנטה ומלווהו מגיעים לרגלי מגדל גבוה שבראשו נמצאות זוג להבות קטנות מהבהבות, שמאותתות ללהבה שלישית הנמצאת הרחק באופק. בסירה קטנה מגיע פלגיאס, משיט החוטאים בעצלות (פלגיאס הוא מלך לפיטאה, אביה של כרוניס, ששרף את מקדש אפולו בדלפי כנקמה על העוול שנעשה לכרוניס על ידי אפולו). השניים חוצים את הסטיקס (קנטו 8) ועוברים על פני החוטאים בגאווה מופרזת, ביניהם מלכים רבים, הנדונים לחיות בביצה מזוהמת כחזירים. דנטה נתקל בפיליפו ארג'נטי, אליו הוא רוחש בוז רב. הם מתקרבים לעיר הגיהנום דיס, שחומותיה ברזל מלובן ורותח ומגדליה (להם דנטה קורא "מסגדים") אדומים מאש הגיהנום שבתוכם.

השדים השומרים בשערי העיר מסרבים להכניס את דנטה ודורשים כי ישוב על עקביו בלי ורגיליוס. השניים ניצבים ליד השער, אובדי עצות, ממתינים לסיוע מגן העדן. במקום חולפות מדוזה ואחיותיה הגורגונות, וורגיליוס מכסה את עיניו של דנטה כדי שלא יהפוך לאבן אם יביט במדוזה. ורגיליוס מובך ומושפל לנוכח ההפסד מול השדים, דבר הגורם לדנטה לפחד אף יותר בחושבו שהשדים יפגעו בו ללא ורגיליוס. לבסוף, מגיע מגן העדן מלאך ופותח את השערים עבורם. (קנטו 9)

מעגל שישי: כופרים
השניים נכנסים בשערי דיס ופוסעים לאורך הקיר, כאשר הם נתקלים באנשים המבכים את גורלם בתוך קברים פתוחים, אשר בתוכם בוערת אש תמיד. אלו הם הכופרים והאפיקוראים. עיקר קנטו 10 מוקדש אחר כך לשיחה בין דנטה לפרינטה דלי אוברטי, מנהיג הגיבלינים (יריביה הפוליטיים של סיעתו), הנענש כראוי לו בעולם הבא על שום גישתו האפיקוראית לחיים. קוולקנטה קוולקנטי מתפרץ מקברו באמצע השיחה ושואל את דנטה לגורל בנו, חבר טוב של דנטה.

פרינטה מנבא לדנטה גלות מפירנצה ומסביר שלמתים ישנה יכולת לראות את העתיד אך לא את ההווה, יכולת שתיעלם אחרי יום הדין שכן אז הזמן יפסיק להתקיים.

מעגל שביעי: האלימים
הם נפנים (קנטו 11) אל העיר פנימה ומגיעים לשלוש טבעות שבהן מצויים ה"אלימים". דנטה וורגיליוס חולפים על פני מצבתו של האפיפיור אנסטסיוס השני, אשר אותו מאשים דנטה בכפירה. ורגיליוס מסביר לדנטה את מבנה הגיהנום, את חומרת חטא ההלוואה בריבית ואת מעמדה הרם של האמנות בעיני האל (האמנות, לפי דנטה, נועדה לחקות את הטבע, על כן היא בתו של הטבע. הטבע נברא על ידי אלוהים, על כן הטבע הוא בנו של אלוהים. מכך נובע כי האמנות היא נכדתו של האל). הם פוגשים במינוטאור, השומר על המעגל השביעי.

בטבעת הראשונה של המעגל השביעי זורם נהר דם רותח, שבו מתבשלים אלו שפעלו באלימות כנגד אחרים, כשקנטאורים משגיחים עליהם. כל אחד טבול בדם הרותח בהתאם למידת חטאו. העריצים טובלים עד עיניהם. שם הם פוגשים בדמויות היסטוריות רבות שנודעו בשפיכות דמים, לרבות אלכסנדר הגדול, אטילה ההוני, פירוסלא ברור כאן האם מדובר בנאופטולמוס, בנו של אכילס הנודע גם בשם "פירוס", או בפירוס מלך אפירוס., סקסטוס פומפיוס, ושליטים צמאי דם מההיסטוריה של איטליה בתקופתו של דנטה. (קנטו 12)

בטבעת השנייה מוצאים השניים יער סבוך ואפל, אשר עליו שחורים וענפיו קוצניים. ביער זה מצויים המתאבדים והמשחיתים את רכושם. המתאבדים הופכים לעצים, ועליהם וענפיהם נשברים ונהרסים על ידי הרפיות וחיות אחרות. דנטה לומד במעגל זה שהמתאבדים אמנם יעלו לירושלים ביום הדין, אך יחזרו לתופת ללא גופם, כי אין להשיב את מה שהם ויתרו עליו. המשחיתים נרדפים ביער על ידי כלבים וזאבים, ושוברים את ענפי המתאבדים בריצתם. (קנטו 13)

לאחר מכן, מגיעים השניים אל הטבעת השלישית, במדבר חול רותח שעליו יורד גשם של אש. המחציפים פניהם לאלוהים, המלווים בריבית, החוטאים במעשי סדום (עליהם מבוסס העונש - התמונה המתוארת בקנטו הזה דומה לתיאור התנ"כי של השמדת סדום ועמורה) והאלימים כלפי האמנות.

דנטה פוגש פה את קפנאוס, אחד מהמלכים שמרדו בזאוס, עדיין מחציף פניו אל האל ומראה לו שעונשו לא לימד אותו אף לקח. הוא פוגש שם גם את מורו, ברונטו לטיני, והשניים מחליפים מחמאות ושבחים. (קנטונים 14–16)

מעגל שמיני: הרמאים
דנטה וורגיליוס מגיעים למעלה הר ופוגשים במפלצת איומה, שעירה, עקרבית וממוזלגת זנב אך בעלת פני גבר יפות, היא מפלצת המרמה והבוגדנות גריאון. השניים ממריאים על כנף המפלצת אל מקום שבתם של הרמאים (קנטו 17).

המעגל השמיני הוא מבנה בצורת משפך ועליו עשר תעלות טבעתיות. המעגל נקרא "תעלות הרשע" (Malebolge). בכל תעלה נענשים הרמאים לפי סוג הרמאות בה הם אשמים. דנטה וורגיליוס חוצים את התעלות בעזרת גשרים תלויים המחברים בין הגדות של כל תעלה.

ראשית עוברים דנטה וורגיליוס דרך תעלה I, החיצונית ביותר, שבה נענשים המפתים והסרסורים. הם מוצעדים בתעלה, מפתים מול סרסורים, תחת הצלפות אין-סופיות של שדים מקורננים (תחילת קנטו 18). בתעלה זו דנטה מזהה את יאסון המיתולוגי, אשר גנב את גיזת הזהב והרבה לפתות נשים ולשבור את ליבן.

משם הם מגיעים לתעלה II, אשר בה החנפנים והזונות טבולים לנצח בהפרשות בני-אדם (סוף קנטו 18). דנטה פוגש פה את אלסיו אינטרמינלי מלוקה, ואת תאיס הפרוצה.

בתעלה III רואה דנטה את הסימונים (על שם דמותו של שמעון הקוסם מהברית החדשה, שאף הוא מוזכר כאן), אלו המוכרים עמדות כוח בכנסייה תמורת טובות הנאה. אלו מוכנסים לבורות כשראשם בתחתית הבור ורגליהם בוערות בפתחו. דנטה מדבר עם האפיפיור ניקולאוס השלישי, אשר מספר לו שבוניפקיוס השמיני, יורשו בתפקיד, יגיע גם למעגל זה, יוכנס אל אותו בור שבו שוכן האפיפיור ניקולאוס וידחוף אותו עמוק יותר פנימה, יעמיס עליו את משקלו ואת גופו הרותח. (קנטו 19).

תעלה IV היא תעלתם של נביאי השקר ומגידי העתידות. ראשם סובב לאחור, כך שהם רואים רק את מה שמאחוריהם, על כן שבחייהם ניסו לראות קדימה ועכשיו נבצרה מהם יכולת זו. החוטאים הללו שותקים ובוכים, כי בחייהם דיברו יותר מן המותר להם. ראשם המסובב, בו דנטה רואה פגם בצלם האלוהים בו ברא האל את האדם, מדגיש את ההבדל בינם לבין אלוהים, אותו ניסו לטשטש במהלך חייהם. בתעלה זו נענשים, בין היתר, אמפיאראוס (אחד הלוחמים ב"שבעה נגד תבאי" שחזה את מותו שלו), טירסיאס העיוור ובתו, ומייקל סקוט בן המאה ה-13. (קנטו 20).

בתעלה V נענשים המנצלים עמדות כוח לביצוע מעשי שחיתות והמועלים. אלו טבועים בנהר זפת רותחת, ונשמרים על ידי שדונים חמושים בחניתות - אלו המלבראנכה (בתרגום חופשי - טלפיים מרושעים), אשר מלווים את דנטה וורגיליוס במסעם בתעלה זו. מלקודה, מנהיג השדים, מסביר לוורגיליוס שהמעבר לתעלה הבאה התמוטט ברעידת האדמה הגדולה שהייתה אחרי צליבתו של ישו, אשר הורגשה גם בתופת, ומספר לו שישנו מעבר שלם לא רחוק משם (קנטו 21). בעוברם את תעלה V דנטה מתבונן בשדים מענים את החוטאים בקלשוניהם, וכאשר אחד החוטאים עובד על השדים ומתחמק מהם, שניים מהשדים נלחמים ונטבלים יחדיו בזפת הרותחת (קנטו 22). דנטה מבין שמכיוון שהיה עד להשפלתם של השדים, אלו עשויים לצאת נגדו ולתקוף אותו, לכן הוא וורגיליוס בורחים אל התעלה השישית.

משם מגיעים דנטה וורגיליוס לתעלה VI אשר אליה מובאים במותם הצבועים ושם הם נאלצים להלך לבושים גלימות עופרת אשר מצופות בזהב מבחוץ, ומשקלן הרב מכביד על החוטאים לנצח. דנטה פוגש שם את יוסף קיפא, הכהן הגדול אשר חשב שצריך להקריב את ישו למען שאר העם, ולכן הוא צלוב לאדמה, הצבועים עטויי גלימות העופרת הולכים עליו והוא נושא את משקל כל הצביעות שבעולם. הצבועים מספרים לוורגיליוס שכל המעברים מעל התעלה השישית קרסו ברעידת האדמה, מה שגורם להלה להבין שמלקודה שיקר לו. ורגיליוס כועס שנפל קורבן לשקר השפל.

תעלה VII היא תעלתם של הגנבים. בתעלה שורצים מיני זוחלים ונחשים, הגורמים לגופם של הננשכים לעלות באש ולהישרף אך לחזור לצורה המקורית של הגוף מתוך האפר. דנטה פוגש בתעלה זו את ואני פוצ'י, גנב שפל בן עירו, המנבא לדנטה נבואה על המלחמה העתידה לקרות בפירנצה רק כדי להסב לו צער. פוצ'י גם עושה כלפי האל תנועה מגונה, ומקבל עליה עונש כאשר נחש עולה על גופו וחונקו. בהמשך מסעו של דנטה בתעלה השביעית דנטה רואה שנשיכות הנחשים גם גורמות לפעמים לשילוב מוטנטי בין גוף האדם לגוף הנחש ובין מוחותיהם, או חילוף גופים בין הנחש לאדם. זוג תהליכים אלו מסבים לחוטאים ולנחשים כאחד סבל רב, ודנטה עד לגנבים בני פירנצה נוספים עוברים את התהליכים הללו מול עיניו. (קנטונים 24, 25).

בתעלה VIII רואה דנטה לשונות אש מהלכות. הוא מגלה כי אלו הם יועצי המרמה אשר ייעצו עצות רעות בשביל רווח אישי, שגופם כולו מועלה בלשון אש רוטטת כעונש על כך שלשונם ביצעה את חטא ייעוץ המרמה. דנטה רואה שלכל חוטא בתעלה זו ישנה להבה משלו, חוץ מהאחים יוליסס (שמו הלטיני של אודיסאוס) ודיומדס, הנשרפים שניהם בלהבה אחת המחולקת לשתי לשונות. יוליסס מספר לדנטה את סיפור מותו: הוא וחבריו אשר לחמו זה לצד זה במלחמת טרויה, שטו בספינתם עד מצר גיברלטר ומעבר לו ואז פנו דרומה (כך שבגאוגרפיה המדויקת הם שטו לכיוון הקוטב הדרומי כשיבשת אפריקה משמאלם, אך דנטה נותן בסיפור זה מקום לגאוגרפיה בת זמנו ומספר שברגע זה הם חצו את הגבול בין חצי כדור הארץ המיושב ובין חצי כדור הארץ הלא מיושב, התחתון, שכולו אוקיינוס מלבד הר כור המצרף במרכזו). לאחר ימים רבים של שיט הגיעו יוליסס וחבריו לסף הר כור המצרף, אך אלוהים טרף את ספינתם בים, שכן אין מקום לחיים במקום זה. דנטה פוגש גם את גווידו ממונטפלטרו, פושע גיבליני אשר לעת זקנה החליט לחזור בתשובה והצטרף למנזר הפרנציסקני, אשר האפיפיור בוניפציוס השמיני ביקש את עצתו על מנת לנצח במלחמה שהתנהלה באותה העת ובתמורה הציע לו חנינה מלאה על כל חטאיו שבוצעו בעבר ויבוצעו בעתיד. עצתו של גווידו צולחת והאפיפיור מנצח במלחמה. במותו של גווידו, הלה רואה את פרנציסקוס הקדוש מגיע אליו ומציע לו לבוא איתו יד ביד לגן עדן, אך שד ממעמקי התופת מסביר לפרנציסקוס שמקומו של גווידו הוא בתופת מאחר שחטאיו של אדם לא יכולים להיות מכופרים מראש (כפי שבוניפציוס השמיני הציע לו), וגווידו נגרר לתופת (קנטונים 26,27).

התעלה הבאה, IX במספר, היא תעלתם של האשמים ביצירת פילוג וקרעים בחברה. הם נושאים חתכים איומים הנגרמים להם על ידי שד ענק בעל חרב. חומרת הפצע היא כחומרת החטא. על החוטאים להקיף את התעלה, במהלך ההקפה פצעיהם מחלימים לגמרי, וכשהם חוזרים אל השד, זה חותך אותם שנית. דנטה פוגש פה את מוחמד ועלי, האשמים אחד ביצירת האסלאם ויצירת אויב דתי חדש לנצרות, והשני בפילוג האסלאם עצמו לסונה ולשיעה. בנוסף הוא פוגש את פייר דא מדיצ'ינה, קוריו ומוסקא, פלגנים נוספים, ואת ברטראן דה בורן אשר יצר סכסך בין הנרי השני מלך אנגליה ובנו, ועל כן ראשו נכרת ונישא בידיו. (קנטונים 28, 29).

משם מגיעים דנטה וורג'יליו לתעלה האחרונה, תעלה X. אליה מובאים השקרנים, הזייפנים, המתחזים והאלכימאים. עונשם הוא לחלות שוב ושוב במחלות נוראות כגון צרעת, שחפת, מיימת ופריחות מסוגים שונים. דנטה פוגש את מאסטרו אמאדו, זייפן מטבעות ידוע לשמצה, הנידון לחלות במימת. הוא פוגש גם את סינון ואשת פוטיפר, וכאשר מאסטרו אמאדו מציג אותם, סינון נפגע מהאור הרע בו הוא הוצג לדנטה ומיד מתקיף את אמאדו. השניים ממשיכים לריב וורג'יליו נוזף בדנטה על עודף סקרנותו ורצונו להתערב בתגרה. (קנטונים 29,30)

בהגיעם למרכז המעגל השמיני מגיעים דנטה וורג'יליו לאזור שבו מוחזקים הטיטנים וענקים מיתולוגיים רבים. הם פוגשים בנמרוד, הענק שלפי האגדה יזם את בנייתו של מגדל בבל וכיוצא מכך אחראי לבלבול השפות בבבל. עונשו הוא לדבר בשפה המובנת רק לו, ולא להבין שפה אחרת. סביב גופו של נמרוד כרוכה קרן ענקית בה הוא נושף בעת זעם. המשוררים מונמכים על יד הענק אנתאוס דרך "פתח המשפך" של המעגל השמיני למעגל התשיעי (קנטו 31).

מעגל תשיעי: הבוגדים
המעגל התשיעי הוא אגם קפוא, הקרוי "נהר הבכי", קוקיטוס, ובו מופרדים הבוגדים משאר הרמאים מפני שהרמאות שלהם בוצעה במכוון נגד קשר של דם, אהבה או כבוד. המעגל התשיעי מחולק לארבעה אזורים, הראשון בשטח ההיקפי של האגם והאחרון במרכזו.
האזור הראשון קרוי "קינה" (Caina) על שם קין רוצח אחיו הבל, ובו מוחזקים הבוגדים בקרוביהם כשהם קפואים עד גובה המותניים, וביניהם מורדרד, רוצח אביו המלך ארתור. שם דנטה בטעות דורך על החוטא בוקה דלי אבאטי, שמיד מתחיל לקלל אותו. דנטה מאיים עליו בניסיון לגלות את זהותו (שמאוחר יותר נחשפת על ידי חוטא נוסף) אך זה שותק. (סוף קנטו 32).
האזור השני נקרא "אנטנורה" (Antenora), על שם אנטנור, הקונסול שבגד בעירו טרויה במהלך מלחמת טרויה, ובו נמצאים הבוגדים בעירם או בארצם כשהם קפואים עד גובה הכתפיים. (תחילת קנטו 33) שם דנטה פוגש את הרוזן אוגולינו האוכל מעורפו של הארכיהגמון רוג'יירי, שהוביל למאסרו (ולהרעבתו למוות) של הרוזן לאחר שמסר לאויבי העיר פיזה כמה ממבצריה (סוף קנטו 33).
האזור השלישי הוא "טולומאה" (Tolomea), כנראה על שם תלמי בן-חבוב, רוצח שמעון החשמונאי. שם דנטה פוגש את האח אלבריגו, המספר לו שבטולומאה נמצאים בוגדים באורחיהם. דנטה מתפלא למצוא שם את אלבריגו, שכן זה עדיין חי בעולם האמיתי, והלה מסביר לו שנשמתם של חוטאים הנידונים לטולומאה עוזבת את גופם לפני מות הגוף, ומוחלפת בנשמת שד מהתופת שממשיך להתהלך בעולם החיים בגופו של המת. (קנטו 33)
האזור הרביעי "יהודקה" (Giudecca), הוא המקום אליו נשלחים החוטאים הגדולים ביותר, הבוגדים באדוניהם. הם מוחזקים לנצח נצחים כשכל גופם, מעוות ללא היכר, שקוע במים הקפואים. בניגוד ליתר האזורים בגיהנום, האזור הזה שקט לחלוטין, כיוון שהמתענים שם משוללי כל יכולת תנועה, ולכן דנטה וורגיליוס לא טורחים לנסות לדבר עם המתענים באזור ועוברים הישר אל מרכזו.
במרכז האזור, שקוע עד מותניו בקרח לכוד השטן, שבגד באדונו אלוהים. דנטה מתאר את השטן כבעל שלושה ראשים צבעוניים (כניגוד לשילוש הקדוש), שצבעיהם מייצגים את אבות האנושות: אדום (המייצג את האירופאים, בני יפת), צהוב (המייצג את האסייתים, בני שם), ושחור (המייצג את האפריקנים, בני חם) והוא אוכל לנצח את גופם של הבוגדים הנוראים ביותר ברוטוס וקסיוס שבגדו ביוליוס קיסר, וכן את ראשו של יהודה איש קריות שבגד באדונו ישו, שעל שמו נקרא האזור. הרוח מנפנוף שלושת זוגות הכנפי השטן היא הגורם לקפאונו של נהר הבכי. השטן בוכה משש עיניו. (קנטו 34).
וירג'יליו ודנטה מטפסים על גופו השעיר של השטן אל תוך אגם הקרח. בעברם את קו המתניים שלו, כוח הכבידה מתהפך (שכן הם חצו ברגע זה את מרכז הכובד של כל היקום) ודנטה חושב שהם חוזרים אל התופת, כי עכשיו הם מטפסים מעלה ולא מטה. השניים יוצאים אל תוך חלל חשוך ושקט בתוך האדמה, ועולים במנהרה צרה ומחוספסת עד לכור המצרף, בצד השני של העולם, שם דנטה חוזר להתבונן בכוכבי השמיים (כל קנטיקה בקומדיה האלוהית מסתיימת במילים Le stelle, "הכוכבים").

 כור המצרף - הפורגטוריום
ממעמקי הגיהנום, לאחר המפגש עם השטן בעצמו, יוצאים דנטה וורגיליוס אל עבר השני במשכני המתים, הוא כור המצרף. כור המצרף הוא הר גבוה בקצה העולם אשר על פסגתו הכניסה לגן עדן. הכור הוא מקום הגעתן של הנשמות אשר מקומן אינו בגיהנום. כור המצרף נועד לגרום סבל לנשמות המגיעות אליו, אך הענישה בכור המצרף שונה מזו בגיהנום בכך שאינה נצחית. סיבת הענישה היא טיהור הנשמה מחטאיה לפני הכנסתה לגן עדן. דנטה ווירג'יליו עדיין ליד היציאה מהתופת, מתבוננים בשמי הלילה וקבוצות הכוכבים, ובמיוחד בכוכב נוגה. עם זריחת השמש מגיע קאטו מאוטיקה, שומר הפורגטוריום, שהיה מצביא פגאני ידוע שהתאבד על מנת שלא להיכנע לאויבו, יוליוס קיסר. וירג'יליו מבקש מקאטו לתת להם לעבור, ובתמורה - וירג'יליו יספר על מעשה החסד שעשה איתם לאשתו של קאטו השוכנת בלימבו עם וירג'יליו, והלה מסכים (קנטו 1). המשוררים עדים גם להגעתה של ספינה ובה עשרות נשמות, שרות בלטינית את מזמור "בצאת ישראל ממצרים", כאשר שחרורם של בני ישראל ממצרים מסמל את השתחררותה של הנשמה הנוצרית מחטאיה. הנשמות הללו באות להיטהר בכור המצרף אחרי מותן ולפני כניסתן לגן העדן, ואת ספינתן משיט מלאך. דנטה פוגש שם את חברו הקרוב קסלה, ומביע הקלה על כך שמצא אותו בכור המצרף ולא בתופת. קסלה שר את אחד משיריו של דנטה ושאר הנשמות מצטרפות בשירה עד שקאטו גוער בהן ואומר להן להמשיך במסען אל גן העדן (קנטו 2).

 אנטי-פורגטוריום 
ישנן נשמות המגיעות לכור המצרף אך אינן זוכות להתחיל מיד בהיטהרות, ועליהן לחכות למרגלות ההר, באנטי-פורגטוריום, פרק זמן מסוים המבוסס באופן זה או אחר על זמן חייהן. נשמות אלו הן נשמותיהן של האנשים אשר חזרו בתשובה בשלב מסוים בחיים שלהן, ולא עקבו אחר חוקי האל מתחילת חייהם. הן מחולקות לכמה קבוצות, בהתאם לסיבה שבגללה עליהן לחכות בכניסה:
 הראשונה, קבוצת המנודים על ידי הכנסייה. אלו חייבים לחכות בפתח הפורגטוריום פי שלושים מהזמן בו חיו בעולם. שם דנטה פוגש את המלך מנפרד, גיבליני מוצהר, אשר נרצח על ידי לוחם שנשלח בפקודת האפיפיור לרצחו. מנפרד מספר לדנטה את סיפור מותו. במקום הזה וירג'יליו מספר לדנטה שככל שעולים גבוה יותר בהר, כך הטיפוס נהיה קל יותר (כי ככל שמתקדמים למעלה, נפטרים לאט-לאט ממשקל החטאים הכבדים). (קנטו 3)
 השנייה, אלה שעצלנותם מנעה מהם לחזור בתשובה עד לזמן קצר לפני מותם. נשמות אלו מחכות בכניסה לכור המצרף זמן השווה לזמן בו חיו. דנטה נפגש עם ידידו בלקואה העצלן, אשר עצלנותו משתקפת בכל פן אפשרי במראו ובהתנהגותו (למשל: הוא לא זז הרבה, הוא סובל מעודף משקל והוא מרבה לדבר במילים בעלות הברה אחת בלבד). (קנטו 4)
 השלישית, אלה שמתו מוות אלים ולא הספיקו לחזור בתשובה עד רגעם האחרון. אלו שרים את תפילת מיזררה (Miserere, "חנני") וביניהם דנטה פוגש את יאקופו דל קאסרו, המספר לדנטה איך הסתבך עם אצו השמיני מאסטה, ששלח חיילים להרוג אותו. המשוררים מתוודעים גם לסיפורו של בואונקונטה ממנטפלטרו, בנו של גווידו ממונטפלטרו הנענש בתופת (בעוון ייעוץ שקר, פגישתו עם דנטה מוצגת בקנטו 27 של התופת). בואונקונטה מספר שבעת מותו, שד מהתופת ומלאך משמיים נלחמו עליו, ולבסוף המלאך ניצח ולקח אותו לפורגטוריום (הפוך ממה שקרה לאביו, אשר גם במקרה שלו התעמתו שד ומלאך על נשמתו, אך האב נשלח לגיהנום). הם פוגשים גם את פיה החסודה, המספרת איך בעלה הרגה ומתוודה שהיא עדיין אוהבת אותו (קנטו 5). וירג'יליו מספר לדנטה שתפילות של נוצרים טהורים מחטאים יכולות להאיץ את זמן השהות של השוכנים בפורגטוריום. המשוררים נפגשים עם סורדלו, בן עירו של וירג'יליו השמח לפגוש את בן עירו. זה לוקח אותם למשכנה של הקבוצה הרביעית של שוכני האנטי-פורגטוריום, ומסביר להם שבכור המצרף אסור לטפס אחרי השקיעה ולפני הזריחה, כי השמש מסמלת את כוח הרצון שבלעדיו לא יוכלו שוכני הפורגטוריום להיטהר והעלייה תהיה חסרת משמעות אם תהיה בעת חוסר רצון. (קנטו 6)
 הקבוצה הרביעית, הקרובה ביותר לשערי כור המצרף, היא קבוצת האנשים אשר כתוצאה ממסירותם לעניינים חשובים אחרים זנחו את מסירותם לנצרות. באזור זה, השוכן בעמק פורח למרגלות ההר, רואה דנטה רבים משליטי אירופה המנוחים, שרים מזמורי ערב כגון "סלווה רגינה" ו"טה לוציס אנטה". ווירג'יליו, דנטה וסורדלו נשארים שם לעת ליל, כאשר מגיעים זוג מלאכים בעלי כנפיים ולבוש ירוקים ושומרים על העמק הפורח. באמצע שיחתו של דנטה עם אחד משוכני המקום, מגיע נחש (המסמל את הרוע והחטאים אליהם חשופים עדיין תושבי האנטי-פורגטוריום), אך זה בורח כמעט מיד למראה המלאכים השומרים. (קנטונים 7,8)
כאשר דנטה נרדם, הוא חולם על שהוא נישא על ידי עיט עד למרגלות שערי הפורגטוריום. כאשר זה מתעורר, הוא מגלה שהוא אכן ליד השער, ווירג'יליו מספר לו שבעת שנתו הוא נישא על ידי לוצ'יה הקדושה יפת העיניים אל השערים. שערי כור המצרף (בניגוד לשער התופת שהוא פתוח וענקי) צרים, קטנים, נעולים ושמורים על ידי מלאך עם חרב. למרגלות השער שלוש מדרגות: הראשונה עשויה משיש לבן מבריק, השנייה משיש שחור וסדוק והשלישית אדומה וחלקה, עליה מניח המלאך השוער את רגליו. המלאך חורת על מצחו של דנטה שבע פעמים את האות הלטינית P (כל אחת מסמלת את אחד החטאים מהם מיטהרים בכור המצרף, שכן P היא האות הראשונה במילה הלטינית Peccatum שמשמעותה "חטא") בחרבו, ופותח את שערי הפורגטוריום בעזרת מפתח זהב ומפתח כסף. השער נפתח בחריקות רמות ובשירת Te Deum. המלאך מזהיר את המשוררים לא להסתכל לאחור בעת היכנסם לכור המצרף, והשניים נכנסים בשערים. (קנטו 9)

 טרסה ראשונה: הגאוותנים 
בטרסה הראשונה של הר הפורגטוריום נענשים אלו שחטאו בגאווה. דנטה מרבה להאשים את עצמו בחטא הזה במהלך הקנטונים העוסקים בטרסה הזו. עונשם הזמני של הגאוותנים הוא לסחוב סלעים כבדים וגדולים (מידת הכובד והגודל נקבעת לפי מידת החטא) המכופפים את גופם, כך שהם לא הולכים בזקיפות ובגאווה. לאורכה של הטרסה ישנם פסלים רבים ומלאי חיים, המציגים אנשים מפורסמים גדולים שחטאו בחטא הגאווה (למשל עוזה בן אבינדב התנ"כי, ארכנה וטריאנוס קיסר). (קנטונים 11, 12).

 טרסה שנייה: הקנאים 
דנטה וורגיליוס מגיעים לטרסה השנייה, בה נענשים הקנאים. במבט ראשון, הטרסה נראית לדנטה ריקה מבני אדם, אך אז הוא מבין שאלו מוסווים על ידי בגדים מיוחדים וכבדים, אשר במסגרת עונשם גורמים להם "להתמזג" עם האדמה. עפעפיהם נסגרים ונתפרים זה על זה בעזרת חוט מתכת. בטרסה הזו מהדהדים ציטוטים מכתבי הקודש והמיתולוגיה הקשורים בקנאה ובהפכיה. דנטה משוחח עם גודיו דל דוקה ושומע נבואת זעם על פירנצה (קנטונים 13 עד 15).

 טרסה שלישית: הזועמים 
לטרסה זו מגיעים החוטאים בזעם ובשנאת חינם. דנטה רואה שלושה חזיונות הקשורים בשפלות נפש. הטרסה כולה אפופת עשן סמיך, והחוטאים מהלכים בעשן מבלי לראות את דרכם עד שחטאם מטוהר. דנטה משוחח עם מרקו לומברדו על רצון חופשי ועל התערבות הכנסייה בשלטון. וירג'יליו מסביר לדנטה כיצד עיוות של האהבה מקושר לחטאים השונים מהם מיטהרים בפורגטוריום (קנטונים 15 עד 17).

 טרסה רביעית: העצלנים 
טהור חטא העצלות נעשה בהרצתם של העצלים לאורכה ולרוחבה של הטרסה. הרצים צועקים משפטים בנושאי נרפות וחריצות. דנטה חולם חלום על אישה מגמגמת שמתבררת להיות אחת מהסירנות, ווירג'יליו חושף אותה במערומיה. (קנטונים 18, 19).

 טרסה חמישית: החמדנים 
החוטאים בחטא החמדנות מטוהרים בכך שהם שוכבים על בטנם כשפניהם באדמה. המיטהרים צועקים משפטים בגנות החמדנות ובשבח הצניעות. דנטה מדבר עם הוגו צ'פאטה. ההר חווה רעידת אדמה והמיטהרים שרים "תהילה במרומים לאלוהים". לאחר מכן הם פוגשים את סטאציו, משורר רומי נודע, אשר התנצר אולם אמונתו עדיין כללה אלמנטים של עבודת אלילים ועל כן נמצא כבר 1200 שנים בפורגטוריו. סטאציו מספר לדנטה ולוירג'יליו שהוא היטהר במשך 400 שנים בטרסה הרביעית ו-500 שנים בטרסה הנוכחית. הוא מוסיף ואומר שהפורגטוריו חף מכל השפעות ארציות של מזג אוויר ותופעות טבע, ושרעידות האדמה הקורות בהר נובעות ממעבר של נשמות לגן עדן. סטאציו מודיע לשניים שהרעידה הנוכחית התרחשה כתוצאה מסיום היטהרותו בטרסה זו. סטאציו מעריץ את וירג'יליו ויצירותיו, אולם לא מזהה אותו כשהלה עומד מולו. לבסוף וירג'יליו חושף לו את זהותו. (קנטונים 19 עד 21).

 טרסה שישית: הגרגרנים 
דנטה, וירג'יליו וסטאציו מגיעים לטרסה הזו לאחר שסטאציו סיים להיטהר בטרסה הקודמת. סטאציו מספר שהוא לא חי כנוצרי באופן מלא כיוון שדומיטיאנוס, הקיסר הרומאי בזמן חייו, רדף את הנוצרים. על כן הוא היטהר בטרסה הרביעית. סטאציו מספר כי קריאת יצירותיו של וירג'יליו הן אלו שגרמו לו כן לחיות כנוצרי במידת מה. בנוסף סטאציו חושף שבטרסה החמישית מיטהרים גם הפזרנים, ושעקב חטא זה הוא היטהר בטרסה החמישית. שיחתם נקטעת כשהם מגיעים לעץ שנראה ששתול הפוך, ממנו יוצאת בת קול המדברת בשבח האכילה הצנועה ומספרת אודות תור הזהב של התקופה הראשיתית. כדי לטהר את הגרגרנים מחטאם הם מובאים לטרסה השישית. בטרסה הזאת צומחים עצי פרי רבים, אך פירותיהם העסיסיים רחוקים מהישג יד. הגרגרנים הופכים רזים כיוון שנאלצים לשוטט בטרסה בהתנזרות מוחלטת מכל מאכל ומשקה, תוך כמיהה לפירות העצים כל עוד הם בכור המצרף. דנטה פוגש את ידידו פורזה, שנפטר ארבע שנים קודם. דנטה מתפלא למצוא אותו במקום, שכן הלה היה חוטא עד מעט לפני מותו ועל כן היה אמור לשהות באנטי-פורגטוריו לפני הגעתו לטרסה זו. פורזה משיב שתפילותיה של רעייתו הן שהאיצו את הגעתו לפורגטוריו. פורזה מציג נשמות נוספות של חוטאים בגרגרנות. דנטה דן בסגנון הכתיבה שלו ושל המשוררים המוקדמים. השלושה פוגשים עץ נוסף, שהוא צאצא של עץ הדעת. העץ אוסר עליהם לאכול ממנו ומתאר מקרים היסטוריים של גרגרנות. (קנטונים 22 עד 24).

250px|ממוזער|שמאל|דנטה וורגיליוס, ציור מאת בוגרו המתאר סצנה מתוך היצירה
 טרסה שביעית: חטא התאווה 
הטרסה של החוטאים בתשוקה היא הקרובה ביותר לגן עדן. השלושה עולים לטרסה הזו. דנטה תוהה כיצד ייתכן שהנשמות בטרסה השישית רזות על אף שאינן בשר ודם, וורגיליוס מסביר לו את הסיבה. סטאציו מרחיב ומסביר לדנטה את דרך היווצרות הגוף בעולם הארצי ומתאר את גופן של הנשמות לאחר המוות. השלושה מגיעים לטרסה שבה מקיר ההר יוצאת להבה, ומצדו החיצוני של ההר מגיעה רוח ההודפת את הלהבה חזרה לכיוון הקיר, כך שהשלושה יכולים לעבור בסמוך לצד החיצוני. דרך הטיהור של חטא זה היא שרפת החוטאים בקיר הלהבה. בנוסף לכך השלושה רואים שהחוטאים מתנשקים אחד עם השני ב"נשיקות קודש", בניגוד לנשיקות ההפקרות בה חטאו בעולם הארצי. החוטאים מתארים אירועים מהמיתולוגיה ומהדת בהם התרחש חטא התאווה. השלושה פוגשים קבוצת אנשים שחטאו בחטא ההרמפרודיטוס. לאחר מכן הם נתקלים במלאך הדורש מהם לעבור באש על מנת להתקדם הלאה. דנטה מהסס ווירג'יליו מעודד אותו עד שהוא מסכים. המשוררים מגיעים למרגלות גן העדן הארצי, דנטה ישן על המדרגות בכניסה וחולם חלום על לאה. וירג'יליו לא יכול להדריך את דנטה מעבר לפורגטוריו, כיוון שהוא חסר ידיעה לגבי מה שמעבר לשכל האנושי. לכן וירג'יליו מפסיק להיות המדריך של דנטה, אומר את מילותיו האחרונות, ומכאן והלאה צועד איתם בשתיקה. (קנטונים 25 עד 27).

 גן העדן הארצי 
דנטה ממשיך בלהיטות עם ורגיליוס וסטאציו אל גן העדן הארצי. הם מגיעים ליער חשוך עם רוחות דרך מישור מלא בפרחים. הם מגיעים אל נהר הלתה ומעברו השני רואים אישה שקוטפת פרחים. דנטה תמה על תופעות הטבע ביער (הרוח והנהר) שכן לפי מה שסטאציו הסביר לו מעל הכניסה לפורגטוריו אין השפעה מטאורולוגית. האישה מסבירה לדנטה שהרוח במקום נוצרת מסיבובי גלגלי השמיים, ושמי הנהר מגיעים ממעיין אלוהי. היא מסבירה על סגולותיהם של נהרות הלתה, הנהר המנקה את החטאים והאאונואה, הנהר שמזכיר את המעשים הטובים ושמימיו טעימים יותר מכל. כדי שהשפעתם תופעל יש לשתות משניהם. (קנטו 28).

המשוררים והאישה מתקדמים לאורך הנהר משני עבריו, ולפתע רואים אור ומתחילים לשמוע מנגינה. דנטה בתחילה לא מבין במה מדובר אולם עם שמתקרבים הוא רואה שמדובר בשבע מנורות שכל אחת מהן מוארת בצבע אחר. המנגינה מתבררת להיות שיר שאותו שרים עשרים וארבעה זקנים לבושים בלבן ועטורים זר חבצלות. אחריהם נצפות ארבע חיות בעלות שש כנפיים כל אחת. באמצע התהלוכה יש מרכבה דו גלגלית הנמשכת על ידי גריפון שחציו העליון מוזהב וחציו התחתון נראה כבשר ודם. מצד ימין של המרכבה יש שלוש נשים שרוקדות במעגל שצבען אדום, ברקת ולבן, המסמלות את שלוש המידות התאולוגיות. מצד שמאל יש ארבע נשים עטויות בגדי ארגמן, כאשר הראשונה בהן בעלת שלוש עיניים. הן מייצגות את ארבע המידות הטובות. אחרי כל התהלוכה מופיעים עוד שבעה זקנים המתבררים להיות ממחברי הברית החדשה. אלו עטורים זר ורדים. נשמע רעם ברקע שגורם לתהלוכה לעצור (קנטו 29).

ביאטריצ'ה מופיעה, ובאותו רגע וירג'יליו נעלם בפתאומיות (קנטו 30). ביאטריצ'ה מוכיחה את דנטה על חטאיו, מה שגורם לו לבלבול ולבכי, והאישה מטבילה את דנטה במי נהר הלתה (קנטו 31). התהלוכה סבה על עקבותיה ודנטה נתקל בעץ הדעת. דנטה רואה חיזיון מוזר על המרכבה, המהווה אלגוריה לנצרות (קנטו 32). דנטה, סטאציו וביאטריצ'ה מגיעים למקום ממנו נוצרים שני הנהרות, ושם מתגלה ששמה של האישה הוא מתלדה, ושתפקידה הוא לטהר את המגיעים לגן העדן הארצי במי שני הנהרות. מתלדה מטהרת את דנטה וסטאציו במי האאונואה, ועתה שניהם מוכנים לעלות לגן העדן השמימי (קנטו 33).

גן העדן
מגן העדן הארצי דנטה וביאטריצ'ה מגיעים לגן העדן עצמו, אשר שוכן במתחמי הכוכבים. התפיסה ביצירה היא גיאוצנטרית, ותנועת הכוכבים בשמיים מתבססת על מודל הגלגלים שהיה נפוץ באותה תקופה - כל כוכב נע בספירה כלשהי העוטפת את כדור הארץ, וכל ספירה משפיעה על תנועה של ספירות הנמצאות בתוכה.

דנטה וביאטריצ'ה, אשר עדיין בגן העדן הארצי, מתבוננים לשמש. לפתע הם נוסקים לשמיים ודנטה רואה את השמש כאילו מוכפלת. ביאטריצ'ה מסבירה לדנטה שזוהי השפעתה של הנסיקה השמיימה (קנטו 1).

מתחם ראשון: הירח
דנטה וביאטריצ'ה ממשיכים לנסוק ומגיעים לירח. מתחם הירח המיועד לאנשים שלא עמדו בנדריהם, כלומר לא היו אמיצי לב. דנטה תמה על מקורם של הכתמים שנראים על הירח מכדור הארץ, ומסביר שדעתו מבוססת על הסברם של החכמים היוונים - שהכתמים נוצרים כתוצאה מדלילות ומסמיכות החומר שעל הירח. ביאטריצ'ה מוכיחה לו שההסבר שגוי, ומסבירה לדנטה על הגבורה האלוהית המשרה אור על הכוכבים ועל מבנה גן העדן וגלגלי השמיים (קנטו 2). דנטה פוגש את פיקארדה דונאטי (אחותו של חברו הטוב פורזה דונאטי, אותו פגש בפורגטוריו) שמתה זמן קצר לאחר שהוצאה בכוח ממנזרה. פיקארדה מסבירה שהרצון של כל אחד משוכני גן העדן מתאים בדיוק למה שמתקבל מאלוהים, ולכן על אף שהיא נמצאת במתחם הנמוך ביותר אין לה רצון מעבר לכך (קנטו 3). ביאטריצ'ה מסבירה לדנטה שעל אף שפיקארדה הפרה את נדרה בגלל אלימות ולא באשמתה, היא עדיין נמצאת בירח שכן לא היה לה מספיק רצון כדי לברוח מהחוטפים בכל עת אפשרית. בנוסף היא מסבירה שתיאוריות יווניות קדומות אודות מעבר הנשמה לכוכבים אחרי המוות יכולות להיות נכונות חלקית בלבד (קנטו 4). ביאטריצ'ה נואמת בפני דנטה על חופש הרצון ועל קדושת שבועות קדושות.

מתחם שני: מרקורי (כוכב חמה)
השניים נוסקים למרקורי, ועם הגעתם ביאטריצ'ה מעודדת את דנטה לדבר עם אחת הנשמות (קנטו 5). מתחם מרקיורי מיועד לאנשים שעשו מעשים טובים מתוך רצון לתהילה, אך ערערו על ערכי צדק. הנשמה מהקנטו הקודם מתגלה להיות יוסטיניאנוס ה-1, שמתאר את סיפור הולדת האימפריה הרומית וצמיחתה. יוסטיניאנוס מאשר את דבריה של פיקארדה מהמתחם הקודם אודות התאמת הרצון האלוהי למה שמתקבל ממנו (קנטו 6). ביאטריצ'ה נואמת לדנטה על מחילת ישו לחטאי האנושות, על צדק ונקמה, ועל התכלותם של החומרים הזמניים (קנטו 7).

מתחם שלישי: ונוס (נוגה)
מתחם ונוס מיועד לאנשים שעשו מעשים טובים מתוך אהבה, אך לא עמדו בפני פיתויים. דנטה פוגש את שארל מרטל מאנז'ו  שמתאר אנשים שעוסקים במקצועות לא מכובדים ואת שושלתו שלו (קנטו 8), ואת קוניצה דה רומאנו. טרובדור מדגיש את רחב הזונה, הנשמה המבריקה ביותר בקרב מתחם זה, אשר הייתה הראשונה לעלות מהלימבו לגן עדן. הוא מקלל את העיר פירנצה על ייצור ה"פרח המקולל" הזה (פלורין - "פרח" הוא דימויי למטבע שפלורין היה שמו), שאחראי על נפילת הכנסייה. המתחם הזה מקושר לשרפים, מלאכים בעלי שש כנפיים (קנטו 9). מכאן דנטה וביאטריצ'ה נוסקים לשמש.

מתחם רביעי: השמש
מתחם השמש מיועד לנשמות החכמים והפיקחים, שהיו זהירים. עם הגעתם עומדים מסביב לדנטה וביאטריצ'ה שתים עשרה נשמות, והקדוש תומאס אקווינס פונה לדנטה ומציג אותן וביניהן אלברטוס מגנוס, דיוניסיוס האראופגיטי, בואתיוס, ואיזודורוס מסביליה (קנטו 10). הוא מתאר לו את חיי הקדוש פרנציסקוס מאסיזי, מהלל קדושים נוספים, ומקונן על נפילת המסדר הדומיניקני (קנטו 11). מעגל נוסף של קדושים מסתדר סביבם, ודנטה פוגש את בונוונטורה הקדוש הפרנציסקני, שמתאר לו את סיפור חיי דומיניקוס הקדוש, ומקונן על נפילת המסדר הפרנציסקני. שני המסדרים לא היו תמיד ידידותיים, והעובדה שמשתתפי מסדר אחד היללו את מנהיגי המסדר השני, הראתה את האהבה הקיימת בגן העדן. ברצונו לבחור את מי להעריך מבין הפילוסופים והחכמים המשמעותיים של ימי הביניים ובין נבחריו פדרו הספרדי, נתן הנביא, איג מסן-ויקטור, פטרוס קומסטור, אנסלם מקנטרברי, יוחנן כריסוסטומוס, יואכים מפיורה ותומאס אקווינס (קנטו 12). אקווינס מציג בפניו את שלמה המלך, ומגנה את פזיזות ההחלטות של בני האדם (קנטו 13). שלמה המלך עונה על שאלותיו של דנטה על קימה לתחייה ועל האור של הנשמות. מכאן דנטה וביאטריצ'ה נוסקים למאדים.

מתחם חמישי: מארס (מאדים)
מתחם זה מיועד לאנשים שנלחמו למען הנצרות והראו אומץ לב רב. דנטה רואה בשמי המתחם צלב שמיימי (קנטו 14). דנטה מדבר עם נשמה של אחד מאבותיו, קצ'גוידה (Cacciaguida), ששיבח את תושבי פירנצה הקדומים, מספר את סיפור עליית ונפילת משפחות פירנצה ואת התדרדרותה של העיר (קנטו 15). קצ'גוידה עונה לשאלותיו של דנטה עליו ועל פירנצה (קנטו 16), ומנבא את גלות דנטה מפירנצה (קנטו 17). לאחר מכן הוא מציג בפני דנטה נשמות לוחמים חשובים (יהושע בן-נון, רולאנד, יהודה המכבי, קארל הגדול וגוטפריד מבויון). מכאן דנטה וביאטריצ'ה נוסקים לצדק.

מתחם שישי: יופיטר (צדק)
מתחם זה מיועד לאנשי צדק, תחום שדנטה הרגיש אליו שייכות רבה. הנשמות המאירות במתחם זה יוצרות את אותיות הא"ב הלטיניות ופסוקים מהכתובים על צדק, והאות M הופכת לנשר, סמל האימפריה הרומית (קנטו 18). הנשר מדבר עם דנטה אודות הצדק האלוהי - דנטה תמה כיצד נעשה הצדק עם בני אדם שלא נחשפו לנצרות ונשלחים לתופת בעקבות כך, והנשר משיב לו שאל לו להבין את הצדק השמיימי בתור בן אנוש. הנשר מדבר על ספר החיים השמיימי (קנטו 19). אישונו של הנשר הוא דוד המלך, והריס מורכב מחמש נשמות של צדיקים - טראיאנוס (אשר על פי המסופר זכה לעלות מהתופת לעולם החיים לתקופה נוספת אותה חי כנוצרי, ובמותו השני נכנס לעדן), המלך חזקיהו, קונסטנטינוס, גוליילמו השני וריפאוס. דנטה תמה על כך שטראיאנוס וריפאוס, שהיו עובדי אלילים, נמצאים בעדן, והנשר מסביר לו על שני הרצונות האלוהיים שאפשרו זאת (קנטו 20).

מתחם שביעי: סטורן (שבתאי)
במעגל זה נמצאים ההוגים הנוצריים הצנועים והמתונים, שפרשו לחיי התבוננות. דנטה וביאטריצ'ה מגיעים למתחם השקט והדומם, ורואים סולם גבוה מאוד עליו מטפסות הנשמות. נשמתו של פטרוס דמיאנוס ניגשת לדנטה, ודנטה שואל אותו מדוע דווקא הוא ניגש אליו ומדוע השירה והזמרה שנשמעה במתחמים הקודמים לא נשמעת כאן. לאחר תשובתו של פטרוס, הוא מספר לו אודותיו ועל חייו, ומגנה את חוסר הצניעות של הכמורה והכנסייה. דנטה נבהל מקול רועם שמשמיעות הנשמות במקום (קנטו 21). פטרוס וביאטריצ'ה מסבירים לדנטה שלו הייתה שירה במתחם הזה, השפעתה על דנטה הייתה גרועה הרבה יותר מהרעם. לאחר מכן מוצגות נשמות נוספות במתחם, כגון בנדיקטוס מנורסיה, מקריוס ורומואלדו. דנטה מבקש לראות את דמותו האנושית של בנדיקטוס, והלה מסביר לו כי הדבר יהיה אפשרי באמפירוס. הסולם מתברר להיות סולם יעקב, שמחבר את המתחם הנ"ל למתחמים שמעליו. דנטה נוסק באמצעות הסולם למתחם השמיני.

מתחם שמיני: כוכבי השֶבֶת
במעגל זה נמצאת מרים, אם ישו וקדושים נוצריים נוספים. דנטה מגיע לכוכבי מזל תאומים, מזל הולדתו, ורואה את כלל הספירות שעבר עד כה (קנטו 22). דנטה רואה במתחם זה אור גדול כשמש ועוד אלפי אורות של נשמות. במתחם הקדושים הנוצריים מדומים לגן פרחים - מרים מדומה לורד וכותבי הברית החדשה מדומים לחבצלות. מהשמיים יורדת אבוקת אור שמזוהה עם המלאך גבריאל. מכאן הנשמות עולות לאמפירוס (קנטו 23). פטרוס, המופיע כאור גדול, מסתובב סביבם וביאטריצ'ה מבקשת ממנו לבחון את דנטה. פטרוס שואל את דנטה אודות האמונה, ודנטה עונה תשובות המבוססות על כתבי הקודש (קנטו 24). יעקב בן זבדי מופיע, ובוחן את דנטה על התקווה, ולאחר מכן דנטה מסתנוור זמנית (קנטו 25). לבסוף מגיע יוחנן ובוחן אותו על האהבה. ראייתו של דנטה חוזרת אליו לאחר שעבר בהצלחה את כל המבחנים. דנטה פוגש את אדם הראשון ושואל אותו שאלות על עברו (קנטו 26). פטרוס יוצא נגד האפיפיורים המודרניים ומהלל את מחליפיו המוקדמים. לאחר היעלמותו, דנטה וביאטריצ'ה נוסקים למתחם התשיעי.

מתחם תשיעי: המניע הראשוני
זהו החלק האחרון ביקום הגשמי. ביאטריצ'ה מסבירה לדנטה על מודל תנועת השמיים, ודנטה מביט פעם נוספת למטה לעבר כדור הארץ (קנטו 27). את המניע הראשוני מניע אלוהים בעצמו. כאן יש תשעה עיגולי אש של מלאכים ובמרכזן נראה אלוהים כנקודה בהירה מאוד. ביאטריצ'ה מסבירה לדנטה שככל שהעיגולים מתקרבים יותר לנקודה כך הם יותר מהירים ויותר קרובים לאלוהות - בניגוד למודל של מתחמי גן העדן. שמות המעגלים, מהפנימי לחיצוני, הם: שרפים, כרובים, כיסאות, ממשלות, סגולות, סמכויות, נסיכויות, רבי מלאכים ומשחקים מלאכיים (קנטו 28). ביאטריצ'ה מספרת לדנטה על בריאת העולם, על המרד של לוציפר ונואמת דברי תוכחה כנגד המטיפים העכשוויים (קנטו 29). העיגולים המקיפים את אלוהים נעלמים, ודנטה וביאטריצ'ה נוסקים לאמפירוס.

 מעבר לגן העדן: אמפירוס 
מעבר ליקום הגשמי נמצא משכנו של האל, אמפירוס. דנטה רואה נהר שמשנה את צורתו לנהר מעגלי. ראייתו משתפרת ומותאמת כך שהוא יכול לראות את המקום כאמפי-תיאטרון שנהפך לוורד ושהמקומות לנשמות נוספות בו עוד לא רבים, כאשר אחד מהמקומות הללו שמור להיינריך השביעי (קנטו 30). דנטה מחלק את יושבי המקום ל2 קבוצות - מלאכים ונשמות ששוהות במקום. המלאכים יורדים אל הוורד השמיימי ועולים חזרה, ודנטה משווה את יושבי המקום לתושבי פירנצה כניגודים מוחלטים. ביאטריצ'ה מתיישבת במקומה בוורד השמיימי, וסן ברנרדו מופיע ליד דנטה כמדריכו האחרון במסע. סן ברנרדו מבקש ממנו להביט במריה כדי לחזק את ראייתו לקראת השיא של המראה השמיימי (קנטו 31). סן ברנרדו מסביר לדנטה את זהות היושבים בוורד - הקוטר החוצה את הורד מורכב מצידו האחד, מלמעלה למטה, ממריה, חוה, רחל, שרה, רבקה, יהודית, רות ועוד נשים עבריות נוספות. מצידו השני, מלמעלה למטה, מיוחנן המטביל, פרנציסקוס, בנדיקטוס הקדוש, אוגוסטינוס וקדושים נוצריים נוספים. צד אחד של הוורד מלא עד סופו באנשים שהאמינו בישו לפני בואו, והצד השני שעוד יש בו מקומות ריקים מוקדש לאלו שהאמינו בישו לאחר בואו. בתחתית הוורד משני צידיו נמצאות נשמות של ילדים שהוטבלו ולא הוטבלו. ליד מריה יושב אדם הראשון ולידו משה, ומצידה השני פטרוס ולידו יוחנן השליח. ליד יוחנן המטביל יושבים חנה, אם מריה ולוצ'יה הקדושה (קנטו 32). סן ברנרדו מתחיל בתפילה למריה כדי שדנטה יוכל לראות את האור האלוהי. מריה מסכימה ללא דיבור, ודנטה מצליח לחזות באלוהות כספר אשר מאגד בתוכו את כל היקום. דנטה מוקף באור המאפשר לו לראות את אלוהים כשלושה מעגלים המיצגים את השילוש הקדוש. מבעד למעגלים נגלית דמותו האנושית של ישו, ודנטה תמה כיצד משתלבת דמותו האנושית של ישו באלוהות. הבזק ברק נוסף מגלה לו את התשובה אך דנטה אינו מסוגל להבינה ולהעביר אותה במלואה (קנטו 33).

 הבחירה במונח הקומדיה 
היצירה של דנטה קרובה יותר בצורתה לאפוס מאשר לדרמה, כל שכן לקומדיה. דנטה מתאר את הגיהנום כמקום מדכא, ורצוף עינויים. השאלה מדוע קרא דנטה ליצירתו "קומדיה" העסיקה את המפרשים הראשונים, שנתנו לה תשובות שונות. בהן:
כי כקומדיה מתחילה במצב כאוב ונגמרת בסוף טוב.
היוונים הקדמונים כינו כל שירה באחד משני השמות "טרגדיה" או "קומדיה", ודנטה, במקום לתת ליצירתו שם חדש יומרני, העדיף לקרוא ליצירתו "קומדיה".
קומדיה כי נכתבה בלשון עממית ולא בלטינית.
דנטה סבר שכמשורר הוא רחוק מהמעלה של המשוררים הקדמונים, ולפיכך בענוותנותו קרא ליצירתו "קומדיה" שנחשבה לסוג שירה נמוך.

תרגומים לעברית
אליגיירי דאנטה, ספר מראות האלוהים, תרגום שאול פורמיג'יני, טריאסטי: לליוד אוהוסטריאקו, תרכ"ט, 1869.
 ז'בוטינסקי זאב, קנטות נבחרות מתוך התופת מאת דנטה אליגיירי, תרגום לעברית, 1920.
 הקומדיה האלוהית, תרגום עמנואל אולסבנגר, ירושלים : ספרי תרשיש, תשי"ד-תשט"ז, 1944-1956.
 הקומדיה האלוהית, תרגום: אריה סתיו, תל אביב : הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ח, 2007.
 דנטה אליגיירי, הקומדיה האלוהית: תופת, תרגם מאיטלקית: יואב רינון יחד עם לואיזה פרטי-קואומו, הוצאת כרמל: ירושלים 2013.
 דנטה אליגיירי, הקומדיה האלוהית, ראובן כהן (מתרגם), הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס: ירושלים, תשע"ד. התרגום מלווה במבואות וביאורים.
 הקומדיה האלוהית, פורגטוריום. שני ספרים: ספר פורגטוריום והפירוש. תרגם: יורם מלצר. ספר הפירוש: פרופסור לואיזה פרטי-קאומו. הוצאת פרדס, 2023.

ראו גם
 מידות טובות: דנטה
 מיקרוקוסמוס (פילוסופיה)
 ארמון ברולו

לקריאה נוספת
לאה גולדברג, "מדור ומעבר" - בחינות וטעמים בספרות כללית, על "הקומדיה האלוהית", ספרית הפועלים, תשל"ז / 1977
הרולד שימל – 'מסה על דנטה עברי' (חלק א'); מסה פואטית בעקבות תרגומו של הרופא היהודי שאול פורמיג'יני איש טריאסטי לספר 'מראות האלוהים'. בתוך: דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך א', 2011.
 יואב רינון ולואיזה פרטי קואומו, הקומדיה האלוהית: תופת (פירוש), הוצאת כרמל, 201
ליאון יעקובוביץ' עפרון, עולמו של דנטה (מודן, האוניברסיטה המשודרת, 2014).
 קטע מתוך מקום הכיפורים – הוא החלק השני בספר מראות האלוהים לדנטה – בתרגום הרופא שאול פורמיג'יני איש טריאסטה (מבוא: עמינדב דיקמן), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יא', 2019.

קישורים חיצוניים

 התופת, בתרגומו של עמנואל אולסבנגר, באתר פרויקט בן יהודה
 טור הטוהר, בתרגומו של עמנואל אולסבנגר, באתר פרויקט בן יהודה
 העדן, בתרגומו של עמנואל אולסבנגר, באתר פרויקט בן יהודה
 התופת, בתרגומו של זאב ז'בוטינסקי, באתר פרויקט בן-יהודה
 תרגומו של אריה סתיו: התופת – טור הטוהר – עדן
 מבחר קטעים מתוך תרגומו של אריה סתיו
 , בתרגום עמנואל אולסבנגר
 הקומדיה האלוהית - הטקסט השלם. מהדורה דו-לשונית: אנגלית/איטלקית 
 הקומדיה האלוהית: התופת, בתרגום לאנגלית עם ציוריו של גוסטב דורה 



 שירלי פינצי לב, על הקומדיה האלוהית – בעברית, בבלוג "על ספרות איטלקית - בעברית"
 יואב רינון, 
 יואב רינון, 

 הרצאה של פרופ' אורי ש. כהן מערוץ היוטיוב של מקום לשירה. מתוך סדרת "הקומדיה האלוהית". 12 בינואר 2023
 הרצאה של פרופ' יואב רינון מערוץ היוטיוב של מקום לשירה. מתוך סדרת "הקומדיה האלוהית". 12 בינואר 2023
 הקומדיה האלוהית, דף שער באתר הספרייה הלאומית
 ספר מראות אלהים, התרגום הראשון של הקומדיה האלוהית לעברית, מאת שאול פורמיג'יני, 1869, בקטלוג הספרייה הלאומית

הערות שוליים

קטגוריה:פואמות
קטגוריה:אפוסים
קטגוריה:ספרות של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:ספרי המאה ה-14
קטגוריה:השטן באמנות
קטגוריה:ספרות איטלקית
קטגוריה:גיהנום בתרבות הפופולרית
קטגוריה:אסכטולוגיה
קטגוריה:יצירות ראשונות ידועות של שפה