כתב יתדות

כתב יתדות (כתב קוניפורמי, מלטינית: "cuneiform": בצורת יתד); שיטת כתב קדומה שהייתה נפוצה באיזור מסופוטמיה, סוריה, ממלכת פרס, ואיזור אררט. סימני הכתב נוצרו מהטבעות בצורת יתד (מכאן שמו) עם מקל שנלחץ על לוחות חומר (טיט לח) ויצרו סימנים המורכבים משילובים שונים של סימני יתדות. הלוחות נשרפו והוקשו לקבלת לוחות חרס. התצורה הסופית הייתה כתב של הברות כשכל אות בו מציינת הברה שונה. כך למשל, הסימן גל יכול לציין מילה שנהגית כך, אבל כחלק ממילה שימש כהברה שנקראת כך בתוך המילה.

השפה האוגריתית נכתבה בכתב יתדות אחר, האלפבית האוגריתי, שהיה אבג'ד ללא הברות בן כ־29–31 אותיות.

 היסטוריה 
 מקור הכתב 
כתב היתדות הוא מצורות הכתב הקדומות ביותר בתולדות האנושות. הכתב פותח על ידי השומרים סמוך ל-3000 לפנה"ס מתוך כתב ציורים של עם קדום שהתגורר בדרום מסופוטמיה (שכנראה לא היה ממוצא שומרי ואף לא ממוצא שמי), ונעשה לכתב פיקטוגרפי. סימני התמונות הועברו אל מילים בעלות צליל או משמעות דומה לשמותיהן, למשל ציור של בית ששימש כדי לרשום מילה שמשמעותה בית-מגורים או שימש להשמעת ההברה הסגורה "בִּית" - הועבר לאוסף סימנים קוויים המתקבלים מהטבעת החרט על לוח הטין הרך. למשל הצורה E= התקבלה מהטבעת חמישה סימני מקף, תחילה שניים זה על זה ומימין להם שלושה זה על זה כשראשי השלושה מחוברים זה לזה בקו אנכי אמצעי. בתחילת השימוש בכתב מספר הסימנים היה כ-2,000, במשך הזמן מספר הסימנים הצטמצם ל-600–800 סימנים.

באכדית נשמרו לוגוגרמות שומריות, כל אחת קרויה שומרוגרמה.

השימוש בכתב על ידי עמים אחרים
שמאל|ממוזער|250px|פסלו של אד-רימי מלך אללח' במאה ה־15 לפנה"ס על הפסל נמצא טקסט של 104 שורות המפרט את קורות חייו
התעודה הראשונה בכתב היתדות נמצאה בארך בשכבה מסוף האלף הרביעי לפנה"ס. ב-2500 לפנה"ס לערך אימצו האכדים את הכתב השומרי. האכדים היו עם ממוצא שמי ששפתם הייתה שונה לחלוטין, אי לכך עיצורים שמיים רבים אי אפשר היה לייצג במדויק באמצעות הסימנים שבכתב השומרי. ברבע האחרון של האלף השלישי לפנה"ס אומץ כתב היתדות על ידי החורים והאֵלַמים. כתב היתדות היה בשימוש בבבל ואשור. טקסטים בכתב היתדות נמצאו במאה ה-18 לפנה"ס באללח' על חופו המזרחי של הים התיכון. מכתבי אל-עמארנה שנכתבו במצרים במאה ה-14 לפנה"ס נכתבו בכתב זה. השימוש בכתב הגיע במאה ה־9 לפנה"ס גם לאוררטו. הכתב נמצא בשימוש גם אצל החיתים. כתב היתדות השומרי-אכדי שימש יסוד גם לשתי שיטות של כתבי יתדות אלפביתיים: כתב היתדות של אוגרית שכלל כ-30 סימנים, וכתב היתדות הפרסי–אחמני הקדום שכלל 41 סימנים.

 התפתחות הסימנים 
הכתב שימש במשך כ-3,000 שנה, במשך זמן זה חלה בו התפתחות והוא עבר מספר שלבים. הכתב היה בשימוש עד המאה הראשונה לספירה ואז הוחלף לחלוטין באלפבית. הכתב מורכב מצירוף של סימנים הברתיים ועיצורים. רוב הסימנים הם רבי הגאיים, כלומר אפשר לקרוא אותם ביותר מדרך אחת, ומובנו של הסימן הוא לפי ההקשר. ובמקביל יש הגאים בעלי סימנים שונים. כתב היתדות עבר מספר שינויים במשך כל תקופת השימוש בו. הדוגמה שלהלן מדגימה את השינויים שהכתב עבר.
מרכז|400px|התפתחות הסימן סָג שמשמעותו היא ראש|ממוזער
שלב 1 – מראה את המילה בשלב של כתב הציורים בערך 3000 לפנה"ס.
שלב 2 – מתוארך סביב 2800 לפנה"ס. סימן הראש הסתובב על צידו, ופונה עתה כלפי מעלה.
שלב 3 – מתוארך סביב 2600 לפנה"ס. זהו הכתב הקדום ביותר הידוע לנו. הציור הפך קווי, ומופשט יותר וקיבל סומן כ"אות" (אידאוגרמה, ובלשון המחקרית "סימן").
שלב 4 – שלב 4 דומה לכתב בשלב 3 אלא שהוא כתוב באמצעות קנה ("יתד") על גבי חרס.
שלב 5 – מייצג את הסימן בסוף האלף השלישי (סביבות 2200) לפנה"ס, כ-400 שנה אחרי שלב 2. היתדות לא לגמרי מקבילים זה לזה.
שלב 6 – מייצג את הכתב האשורי הקדום בתחילת האלף השני (1999 והלאה) לפנה"ס. היתדות כולן התיישרו אנכית או אופקית. כתב זה אומץ על ידי החיתים.
שלב 7 – הסימן פשוט יותר. כתב היתדות האשורי מתחילת האלף הראשון (סביבות שנת 1000) לפנה"ס ועד להיעלמות הכתב.

בתקופות הקדומות ביותר הסימנים סודרו בתיבות והשורות נקראו מלמעלה למטה. לאחר מכן שונה כיוון הסימנים ב-90 מעלות והשורה נקראה משמאל לימין.

היעלמות הכתב
במחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס החל הכתב האלפביתי הכנעני (על גרסאותיו הפיניקיות, הארמיות ואף העבריות) לדחוק את השימוש בכתב היתדות. גם בבבל ובפרס בתקופה האחמנית ואחר כך בתקופה הממלכה הסלאוקית, עד שהשימוש בכתב היתדות נעלם כליל במאה הראשונה לספירה. המסמך האחרון בכתב יתדות שנמצא הוא טקסט אסטרונומיה מבבל המתוארך לשנת 75 לספירה. כתב היתדות נשתכח במשך השנים שלא היה בשימוש. התיירים האירופאים הראשונים שהגיעו למסופוטמיה במאה ה־18 נתקלו בסימנים, אך לא זיהו את הסימנים ככתב.

 הסימנים 
להלן טבלאות המכילות את הסילבוגרמות (אותיות המסמלות הברות, בניגוד ללוגוגרמות). בכותרות הטבלאות, V מציינת תנועה (באנגלית vowel), ו־C מציינת עיצור (באנגלית consonant). גופן היוניקוד המוצג במחשבים לא משקף את כל שלבי ההתפתחות של הסילבוגרמות, שבתקופות שונות נכתבו בצורות שונות.

+
  a  e  i  u


+
   -a  -e  -i  -u
  a-   e-   i-    

  u- 

+
   Ca  Ce  Ci  Cu ʾ-     b-     d-      g-     ḫ-     k-     l-     m-     n-     p-      q-     r-     s-     ṣ-     ś-     š-     t-     ṭ-     w-     y- (j-)     z-    

+
 aC  eC  iC  uC


 -ʾ


 -b


 -d


 -g


 -ḫ

 -k


 -l


 -m


 -n


 -p


 -q


 -r


 -s


 -ṣ

 -ś


 -š


 -t

 -ṭ

 -w
   -y (-j)


 -z

+
   aCV  eCV  iCV  uCV
   -ʾ-  


   -b- 





    -d-


   -g-    



   -ḫ-  


   -i-



   -k-   
      -l-    






   -m-  
         -n-          

   -q-    -r-    


 ?  



   -s-  

    -š-    





   -t-  


   -y- (-i̭- / -j-)  


   -z-  


+
   CaV/CaC  CeV/CeC  CiV/CiC  CuV/CuC
  b-   



















  d-





















    g-   






















  ḫ-  

















  k- 


















 (old)










  l-    














  m- 





















  n-      















  p-    














  q-    












  r-    











  s-

























  ṣ-      







    ś-   




  š-    

























  t-    























  ṭ-   











      w- 

  z-    













מספרים

כתב יתדות כולל גם שיטת ספירה וסימנים לציון מספרים. בשיטה זו נעשה שימוש לראשונה בסביבות המאה ה-19 לפני הספירה. היא התבססה על בסיס 60, והיא העתיקה ביותר הידועה שמשתמשת בערכי מיקום (בדומה לשיטה העשרונית המקובלת כיום), כלומר שיטה שבה ערכה של ספרה נקבע לא רק לפי צורתה, אלא גם לפי מיקומה במספר.

לשיטת הספירה יש הדים גם כיום: אנו מחלקים כל שעה ל-60 דקות, וכל דקה ל-60 שניות. כמו כן, כאשר אנו מודדים זוויות באמצעות מעלות, אנו מייחסים להקפה אחת של מעגל ערך של 360 מעלות.

 פענוח כתב היתדות
חקר התרבויות העתיקות שהשתמשו בכתב יתדות נקרא אשורולוגיה. בתחילת המאה ה-17 ביקר האציל האיטלקי פייטרו דלה וַאלֶה במסופוטמיה והיה הראשון שזיהה את חורבות בבל. בשובו לאירופה הביא איתו מבבל מאור ומפרספוליס לוחות עם כתובות, אך לא ניסה לפענח אותן. הלוחות פורסמו לאחר מותו. ב-1711 פורסמו בספריו של ז'אן שארדן, שביקר בפרספוליס ב-1674, ציורים ברורים למדי של כתובות בכתב יתדות. בשנת 1778 יצר הדני קרסטן ניבור העתקים מכתובות שונות של פרספוליס. העתקים אלה היו הראשונים שהיו מקיפים ומדויקים מספיק כדי לשמש בסיס לפענוח. ב-1798 הצליח אולוף גרהרד טיכסן לפענח את סימן המרווח המפסיק בין המילים. בשנת 1802 בדק ג. פ. גרוטפנד  את העתקיו של ניבור והצליח לזהות נכון 12 מסימני כתב היתדות הפרסי העתיק. זו הייתה תחילתו של הפענוח. בשלב ראשון בודדו הסימנים שסימנו את שמות המלכים, שמות אבותיהם ותואריהם. השמות האלה הושוו לשמות שהיו ידועים ממקורות אחרים: מקורות עבריים, יווניים ופרסיים מאוחרים יותר.

הטקסט הראשון המלא שפוענח כהלכה היה כתובת של דריווש הראשון, הנקראת כתובת ביסותון שהייתה כתובה בשלוש שפות. הפענוח נעשה על ידי הנרי רולינסון שטיפס על סלע והעתיק את הכתובת. החפירות הראשונות בצפון מסופוטמיה שהחלו בשנת 1842 הביאו לגילויים רבים, חשיפת ארמונות, תבליטי אבן ועוד. בשנת 1854 נחשפה הספרייה הגדולה של אשורבניפל בנינוה שגילויה אפשר המשך פענוח של הכתב.

 רישום כתב היתדות המפוענח 
רישום ופענוח כתב היתדות נעשה בשני שלבים: ראשית, סימון הסמלים לפי טבלה האומרת את שמות האותיות בשומרית עתיקה, או את משמעותן כמילה באכדית, או את משמעותן כהברה. תוכן זה נקרא תעתיק מפוצל והוא נראה כך: E4.GAL il-um-MEŠ (היכל האלים). מהתעתיק המפוצל, דרך כללי דקדוק ידועים נוצר תעתיק מקושר (קומפוזיטי), הנשמע כהברות המשוערות מתוך הכתב. למשל, ekalum ilumi (היכלום אילומי).

 תרגום אוטומטי ושימוש ב-AI 
ב-2023 חוקרים הראו שניתן לתרגם שפות כתב יתדות כמו אכדית באופן אוטומטי ברמה גבוהה באמצעות שיטות של עיבוד שפה טבעית כמו רשת קונבולוציה, ובאמצעות AI.

בארכאולוגיה של ארץ ישראל
עד שנת 2012, 95 מקורות כתובים בכתב היתדות נתגלו ב-28 אתרים שונים בחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל. כמחצית מהטקסטים (42 במספר) זוהו על ידי המחברים כשייכים לתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל. שאר הטקסטים מתחלקים בין תקופת הברונזה התיכונה, לתקופת הברזל בארץ ישראל. אפיון נוסף של הממצא בארץ ישראל הוא המגוון הרב של הסוגות הספרותיות ושפות הכתיבה המצויים בו, בין השאר: מכתבים, טקסטים אדמיניסטרטיביים, טקסטים משפטיים, כתובות מונומנטליות רשמיות, לחשים מאגיים, ואפוסים – בשפות אכדית, שומרית, ושפות כנעניות.
בין השאר נמצאו:

מכתבי תענך

מכתבי תענך – שלושה עשר לוחות שהתגלו באתר הארכאלוגי תל תענך בדרום עמק יזרעאל. הלוחות כתובים בכתב יתדות בשפה האכדית על גבי חרס (בדומה למכתבי אל-עמארנה). 12 תעודות התגלו בחפירות של 1903–1904, ותעודה נוספת התגלתה על ידי אלברט גלוק בשנת 1968. התעודות הן מתקופה שקדמה לתקופת אל-עמארנה והן מתוארכות לתקופת הברונזה המאוחרת א, אבל מבחינת סגנונן שייכות לאותה תרבות.
תל חצור
ב-2010 נחשפה בחפירות תל חצור תעודת חרס בת כ-3,800 שנה, הכוללת חוקים בסגנון חוקי חמורבי הכתובה בכתב יתדות בשפה האכדית. זו הייתה הפעם הראשונה שבה נחשפה בארץ ישראל תעודה שנכתבה בסגנון הכתיבה של מלך בבל חמורבי, ושקודקס חוקיו היה הנרחב ביותר במזרח הקדום.
תל אפק
בתל אפק (אנטיפטריס) נמצאו שישה שברים של לוחות טין כתובים בכתב יתדות, כנראה חלק מארכיון שהיה במקום. ביניהם, קטע של עלילה מיתולוגית, מילון למונחי עבודת האדמה בשפות האכדית והשומרית; ומילון נוסף, שכלל נוסף על האכדית והשומרית, גם את השפה הכנענית. הממצא החשוב ביותר מן הארמון הוא מכתב שלם על לוח טין, כתוב באכדית, שנשלח מאוגרית, בשנת 1230 לפנה"ס בקירוב. המכתב נשלח מאדם בשם תכוחלינו אל בכיר בממשל המצרי בארץ-ישראל בשם חיא, שניהם דמויות מוכרות היטב בתכתובת הדיפלומטית הבין-לאומית מאותה תקופה.
תל חדיד
במהלך החפירות הארכאולוגיות בשולי תל חדיד, מטעם אוניברסיטת תל אביב, נחשפו שתי תעודות כתובות בכתב יתדות, במצב השתמרות מצוין. שתי התעודות הן מסמכים משפטיים הכתובים באשורית.
 שטר מכר של קרקעות משנת 698 לפנה"ס
 שטר הלוואה משנת 664 לפנה"ס.
תעודות אלה מצטרפות לשתי תעודות בכתב יתדות הכתובות באשורית, מן השנים 651 ו-649 לפנה"ס, שהתגלו בתל גזר, כ-10 ק"מ מדרום לתל חדיד.

== עיר דויד ==
לאחרונה (2025) התגלה בחפירות עיר דוד ליד הכותל המערבי שבר חרס כתוב בכתב יתדות בשפה האכדית. המחקר מצביע על כך שזוהי הכתובת האשורית היחידה מתקופת בית ראשון (המאות ה-8 עד ה-7 לפנה"ס) שנמצאה בעיר, תקופת המלכים חזקיהו ומנשה. לפי התוכן סבורים החוקרים כי זו הייתה בולה מלכותית. התוכן עוסק בענייני מיסים, מוזכר בו תאריך א' בחודש אב, והמושג "האוחז במושכות" בשפה האשורית. מושג זה מצביע על מישהו בדרגה אשורית גבוהה שבאחריותו העברת מסרים רשמיים מטעם בית המלוכה, ודמות כזו מוכרת היטב מן הארכיונים של המינהל האשורי.

ראו גם
אכדית
שומרית
שומרוגרמה
פרסית עתיקה
אלפבית אוגריתי

לקריאה נוספת
 W. Horowitz and T. Oshima with S. Sanders, Cuneiform in Canaan. Cuneiform from the Land of Israel in Ancient Times, Israel Exploration Society and the Hebrew University of Jerusalem, 2006
 חיים ברמט ומיכאל ויצמן, אבלה – תעלומה ארכאולוגית, הוצאת כתר, 1982, פרק 4: "הבה נלמד כתב יתדות".

קישורים חיצוניים




 על כתב יתדות בקברים באור 
 כתב יתדות ב-answers.com
 ספריית כתב יתדות באתר אוניברסיטת לוס אנג'לס
 (באנגלית) שתי טבלאות של סימני כתב היתדות האחת לפי א ב ותנועות, השנייה לפי תנועה המסתיימת בעיצור לפי סדר אלף בית.
 (באנגלית) כל סימני כתב היתדות שתועדו במחשב בשיטת יוניקוד

ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:בלשנות
קטגוריה:כתב הברתי
קטגוריה:מסופוטמיה
קטגוריה:אוגרית
קטגוריה:שומר
קטגוריה:אשורולוגיה