שלום וסטפאליה

שלום וסטפאליה, הידוע גם כהסכמי מינסטר ואוסנבריק, הוא כינויה של סדרת ההסכמים שהביאו לסיום מלחמת שלושים השנים ומלחמת שמונים השנים ואשר הכירו "רשמית" בפרובינציות המאוחדות של ארצות השפלה ובקונפדרציה השווייצרית. הסכמי וסטפאליה נחתמו ב-24 באוקטובר 1648, בנוכחות פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, יתר הנסיכים הגרמניים, צרפת ושוודיה.

הסכם השלום הספרדי-הולנדי, שסיים את מלחמת שמונים השנים שהתחוללה בין שתי המדינות, נחתם ב-30 בינואר 1648, ואילו הסכם הפירנאים, אשר הביא לסיום מעשי האיבה בין ספרד וצרפת, נחתם אחת-עשרה שנים אחר כך, לאחר ניצחון הצרפתים ב.

תוצאות הסכמי וסטפאליה היו רחבות היקף. בין היתר, ארצות השפלה הצפוניות הפרוטסטנטיות זכו לעצמאות מספרד, צעד שסיים את מלחמת שמונים השנה, ואילו פומרניה, ויסמר וברמן-פרדן (בלי ברמן עצמה) הועברו לשליטה שוודית. כוחה של האימפריה הרומית הקדושה דעך, ושליטי הנסיכויות הגרמניות הורשו לקבוע את הדת השלטת באדמותיהם. שלום וסטפאליה אף העניק הכרה חוקית לקלוויניזם.

בעקבות ההסכמים, זכו שלוש ישויות מדיניות – שוודיה, ארצות השפלה וצרפת – למעמד של מעצמות מן הדרג הראשון. עם זאת, מעמדה של שוודיה כמעצמה לא ארך זמן רב.

עבור חוקרי מדע המדינה, מסמלים הסכמי וסטפאליה אבן דרך משמעותית בהתפתחות המדינה הריבונית, זאת משום שבהסכמים, לראשונה בהיסטוריה, אושרה זכותה של כל מדינה לקבוע את צביונה הדתי. כמו כן, אושר השוויון הפורמלי בין המדינות השונות, וכך בוטלה הנאמנות הווסאלית של המדינות החלשות למדינה החזקה על פי שיטת הפאודליזם. מכאן, להסכמים מיוחסת השפעה על היווצרות המערכת המודרנית של מדינות הלאום ועל התפתחות הלאומיות באירופה.

עיקרי שלום וסטפאליה
שלום פראג, שאישר מחדש את שלום אאוגסבורג, נכלל בהסכמי וסטפאליה, אף שהתאריכים המתירים החזקה קבועה בנכסים קתוליים-לשעבר או פרוטסטנטים-לשעבר שונו בווסטפאליה (1624–1627, במקום 1552–1627), שינוי שהטיב עם הפרוטסטנטים. כמו כן, הקלוויניסטים זכו להכרה בינלאומית.
נעשו תיקונים טריטוריאליים ומדיניים אחדים:
צרפת קיבלה את הבישופויות של מץ, טול וורדן ואת כל אדמות אלזס מלבד שטרסבורג ומילוז.
שוודיה קיבלה את מערב פומרניה ואת הבישופויות של ברמן ופרדן ושטטין. בנוסף, היא זכתה לשליטה על שפך נהרות האודר, האלבה והווזר.
ממלכת בוואריה קיבלה מושב של נסיך בוחר, זכות הצבעה במועצת הנבחרים הקיסרית (אשר בחרה את קיסר האימפריה הרומית הקדושה).
ברנדנבורג (פרוסיה) קיבלה את השליטה על מזרח פומרניה וכן על בישופות מגדבורג.
שווייץ זכתה להכרה כמדינה עצמאית לחלוטין.
הולנד (ארצות השפלה הפרוטסטנטיות) זכתה להכרה כמדינה עצמאית (לפני התקוממותה במאה ה-16, הייתה בחסות הכתר הספרדי ואגב כך תחת שלטון בית הבסבורג).
הנסיכויות הגרמניות (כ-360 במספר) הורשו לנהל מדיניות חוץ עצמאית, אולם נאסר עליהן לנהל מלחמה נגד קיסר האימפריה הרומית הקדושה. האימפריה כולה הורשתה לנהל מלחמות ולחתום הסכמים בינלאומיים כמדינה עצמאית.
נאסרה מפורשות בחירת קיסרה הבא של האימפריה הרומית הקדושה לפני מותו של הקיסר השולט בפועל.
השליטה על חבל הפלטינאט (Pfalz) שבריינלנד חולקה בין קרל הראשון לודוויג, הנסיך הבוחר מפפאלץ (בנו ויורשו של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ), ומקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה (באופן זה חולקה בין הפרוטסטנטים והקתולים). קרל לודוויג קיבל את השליטה על ה ואילו מקסימיליאן שמר על כוחו ב.

את חלק הארי של הסכמי מינסטר ניתן לייחס לפועלו של הקרדינל מזראן, יורשו של הקרדינל רישלייה כשר הראשי בממלכת צרפת ומנהיגה בפועל באותה תקופה. צרפת יצאה מהמלחמה כשמעמדה טוב מזה של כל מעצמה אירופית אחרת, וככזו יכלה להכתיב חלק ניכר מתוכנה.

השפעת שלום וסטפאליה
יש הגורסים כי שלום וסטפאליה עומד ביסוד כינונה של הדיפלומטיה המודרנית, שכן ההסכמים יצרו במידה רבה את המערכת המודרנית של מדינות הלאום. להסכמים הייתה גם השפעה מכרעת על התפתחות הלאומיות באירופה. ואמנם, המלחמות שפרצו לאחר שלום וסטפאליה לא נסבו סביב חיכוכים דתיים, כי אם מדיניים ולאומיים. הדבר אפשר למעצמות קתוליות ופרוטסטנטיות לכרות בריתות זו עם זו, במה שיצר שינויים מהותיים בדפוסי חלוקת העוצמה במערכת הבינלאומית (למעשה כבר במלחמת שלושים השנה צרפת הקתולית נלחמה לצד המדינות הפוטסטנטיות נגד האיפריה הרומית הקדושה, כלומר צרפת העדיפה אינטרסים לאומיים על פני דתיים. כלומר כבר במהלך המלחמה צרפת הפגינה גישה שתהפוך לגישה עיקרית לאחר המלחמה).

תוצאה חשובה נוספת של שלום וסטפאליה הייתה ביטול התפיסה לפיה האימפריה הרומית הקדושה ניצבת כאדוניתו החילונית של העולם הנוצרי כולו. מההסכמים עולה, כי מדינת הלאום הריבונית תהיה בבחינת הסמכות השלטונית הבכירה ביותר, שאיננה כפופה לאף גורם זר. מעתה האימפריה הרומית הקדושה אינה נתפסת עוד כעליונה על שאר המדינות, אלא כל אחת מהמדינות באירופה שוה במעמדה לאימפריה הרומית הקדושה.

תפיסות מודרניות
בדיון שנערך בשנת 1998 בדבר הרלוונטיות הפוליטית של שלום וסטפאליה אמר חאבייר סולאנה, אז המזכיר הכללי של נאט"ו, כי "ערכי האנושיות והדמוקרטיה [היו] בלתי-רלוונטיים בסדר הווסטפלי המקורי", והוסיף כי "המערכת הווסטפלית הייתה מוגבלת. עקרון הריבונות שעליו נשענה יצר בסיס ליריבות, ולא לקהילת מדינות; לבידוד, ולא לאינטגרציה."

בשנת 2001 שר החוץ הגרמני, יושקה פישר, התייחס לשלום וסטפאליה בנאומו באוניברסיטת הומבולדט בטענו כי המערכת הפוליטית האירופית שכוננו הסכמי וסטפאליה שוב איננה רלוונטית: "התפיסה שביסודה של אירופה אחרי 1945 עמדה ועודנה עומדת בסימן דחייה של עקרון מאזן הכוחות האירופי ושל השאיפות ההגמוניות של מדינות בודדות שהופיעו לאחר שלום וסטפאליה ב-1648; דחייה שהתבטאה בהידוק האינטרסים החיוניים של מדינות אירופה ובהעברת הזכויות הריבונות של מדינת הלאום למוסדות אירופיים על-לאומיים."

לאחר פיגועי הטרור במדריד ב-11 במרץ 2004, רשת הטרור אל-קאעידה הכריזה כי "המערכת הבינלאומית שכונן המערב מאז הסכמי וסטפאליה עתידה להתמוטט; ומערכת בינלאומית חדשה תקום תחת הנהגתה של המדינה האסלאמית האדירה."

בנוסף, יש הטוענים כי תהליך הגלובליזציה עומד בסימן התפתחות של המערכת הבינלאומית מעבר לעקרון המדינה הווסטפלית הריבונית.

ראו גם
מלחמת שלושים השנים
ריבונות
היסטוריה של מינסטר

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:מלחמת שלושים השנים
וסטפאליה
קטגוריה:שווייץ: היסטוריה
וסטפאליה
וסטפאליה
וסטפאליה
וסטפאליה
קטגוריה:אירופה: היסטוריה
קטגוריה:אוסנבריק
קטגוריה:הסכמי שלום במאה ה-17
hu:Harmincéves háború#A vesztfáliai béke