בלוטות רוק

בלוטות הרוק הן בלוטות אקסוקריניות בגוף המייצרות רוק, שהוא נוזל השומר על לחות הפה וחלקים אחרים של מערכת העיכול. הוא גם מסייע לפירוק המזון כדי שיחליק, על ידי סיכוך, את ירידת המזון מהלוע אל הוושט וממנו אל הקיבה. החוקר הרוסי איוואן פבלוב (1849–1936) חקר את הגירויים הגורמים הפרשת מיצי העיכול, ובין השאר בלוטות הרוק. על עבודתו הוענק לו פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1904.

ישנם שלושה זוגות עיקריים של בלוטות רוק. בלוטות מֵיצַד האוזן (הפרוטידיות), הבלוטות התת-לסתיות (הסאב-מנדיבולרית) והבלוטות התת-לשוניות. ישנן גם בלוטות נוספות על הלשון, הלחיים, השפתיים, והחך.

מיקום הבלוטות
בלוטות מצד האוזן ממוקמות סמוך לאוזן, והן הגדולות שבבלוטות הרוק. הבלוטות התת-לשוניות נמצאות מתחת ללשון. הבלוטות התת-לסתיות נמצאות מתחת לענף הלסת התחתונה בזווית של הסנטר והן בצורת האות האנגלית U. בלוטות רוק צינוריות מצויות בבני אדם בין חלל האף והגרון.

היסטולוגיה
שני סוגים של תאי אפיתל בבלוטות הרוק מפיקים ריר או הפרשות של נוזל מימי, שמורכב בעיקר    ממים, מעט חלבונים ואנזימים, הדומה בהרכבו לנסיוב. הבלוטות התת-לשוניות מייצרות הפרשות משני הסוגים אך בעיקר ריר, בעוד בלוטות מיצד האוזן מפיקות את ההפרשות המימיות. הבלוטות התת-לסתיות מכילות גם הן את שני סוגי התאים, ומייצרות את שני סוגי הנוזלים.

פיזיולוגיה
הפרשת אלקטרוליטים
באונית הבלוטה הנסיובית נוצרת ההפרשה הראשונית של הרוק אשר דומה בהרכב האלקטרוליטים שלה לדם. הפרשה זו עשירה ביוני נתרן, כלור וביקרבונט, וכן מכילה עמילאז. תאי האפיתל המרכיבים את האונית קולטים מהדם, באמצעות העברה פעילה שניונית בקוטב הבסיסי של התא, יוני נתרן, כלור ואשלגן. בשלב השני יוצאים מן התאים הללו לחלל הבלוטה בפעפוע כלור וביקרבונט. המטען השלילי שיוצא מהתא גורם לפעפוע של נתרן מהנוזל הבין-תאי אל חלל הבלוטה, אשר גורר אחריו מים בעקבות הלחץ האוסמוטי שהוא יוצר בחלל זה.

כאשר ההפרשה הראשונית של הרוק מגיע אל צינור הבלוטה, יש פעפוע של נתרן וכלור אל תאי האפיתל. במקביל, יוצאים אשלגן וביקרבונט לחלל הבלוטה בהעברה פעילה שניונית. בניגוד לאזור האונית, בצינור הבלוטה תאי האפיתל מחוברים במצמתים, ולכן אין מעבר של יונים או של מים מהנוזל הבין-תאי לחלל הבלוטה או להפך. התוצר הסופי, הרוק, מכיל כ-140 מיליאוסמול נתרן לליטר, כ-100 מיליאוסמול כלור לליטר, מעל 20 מיליאוסמול ביקרבונט לליטר ופחות מ-5 מיליאוסמול אשלגן לליטר.

ככל שקצב הפרשת הרוק עולה, כך יהיו ברוק יותר נתרן, ביקרבונט וכלור, אך יהיה פחות אשלגן, והאוסמולריות של הרוק תגדל. זאת משום שרמת הספיגה חזרה של נתרן בצינור הבלוטה נשארת זהה, ולכן הפרשה מוגברת באונית תגרום לרמה גבוהה יותר בתוצר הסופי.

בקרה עצבית
בלוטת הרוק מבוקרת על ידי בקרה עצבית אוטונומית, כאשר הן הזרוע הסימפתטית והן הזרוע הפאראסימפתטית מעוררות הפרשת רוק. רוב ההפרשה מתבצעת כתוצאה מרפלקס, ואילו הבקרה המרכזית מהמוח היא משנית. גירויים מעודדי הפרשה, דוגמת ריח וטעם פועלים על גרעיני הרוק של עצב הפנים ועצב הלשון והלוע, ואלה מפרישים אצטילכולין, אשר נקשר לקולטנים בבלוטות הרוק ומגביר את ההפרשה. גירויים מדכאי הפרשה, דוגמת פחד, שינה והתייבשות, פועלים על אותם גרעינים.

מחלות
יובש פה (בלועזית: קסרוסטומיה, באנגלית: Xerostomia) הוא תסמין רפואי המתבטא בתחושה סובייקטיבית של יובש בחלל הפה, לרוב עקב מחסור ברוק (היפוסליבציה, באנגלית: Hyposalivation) או שינוי בהרכבו הכימי,כתוצאה של מצבים רפואיים שונים, בהם שימוש בתרופות, מחלות אוטואימוניות וטיפולים אונקולוגיים.

תסמונת סיוגרן היא מחלה אוטואימונית התוקפת את בלוטות הרוק וגורמת לדלדול שלהן. דבר זה מוביל ליובש בפה ובעיניים ולרמת חומציות גבוהה בפה אשר גורמת נזק לשיניים (עששת) ולוושט, וכן לבעיות בליעה עקב סיכוך מופחת.

נגיף החזרת גורם לדלקת חדה בבלוטה.

חצצת בלוטות הרוק גורמת להתנפחות הבלוטה לאחר אכילה ואם הן לא מוצאות, הן יכולות לגרום לדלקות קשות של בלוטות אלה. בעבר היה נהוג ניתוח פתוח להוצאת האבנים שהיה כרוך בנזק לבלוטה ולפגיעה בעצב הפנים העובר בתוך בלוטת מיצד האוזן. בשנים האחרונות שוכללה הטכניקה האנדוסקופית המאפשרת הכנסת צינור דק בקוטר כ-0.6 ס"מ דרך צינור הניקוז של בלוטת מיצד האוזן (Stensen duct) או של הבלוטה התת-לסתית (Wharton duct) המשמש כמצלמה, תאורה ואמצעי ללכידת האבן והוצאתה, סקירה פנימית של צינורות הבלוטה, השארת תומכן (Stent) והחדרת אנטיביוטיקה. כל זאת בהרדמה מקומית.

סרטן בבלוטות הרוק הוא מחלה נדירה

קישורים חיצוניים



הערות שוליים

קטגוריה:מערכת העיכול
רוק
קטגוריה:ראש-צוואר
קטגוריה:רוק (ביולוגיה)