שרפיים

שרפיים (שם מדעי: Atractaspididae) המכונים גם צפעוניים, היא משפחה של נחשים ארסיים.

 מאפיינים 
לשרפיים ניבים נשלפים, המקופלים לאחור כשאינם בשימוש, בניגוד ל"ניבים קבועים", שקבועים במקומם. השרפיים בעלי ראש משולש וצוואר צר, באופן ניכר, לעומת הראש. האזור הרחב של הראש (בתפיחה שמאחורי העיניים) מכיל את בלוטות הארס; בשרפיים הבלוטות מוארכות אך מעט, ומתרחבות באופן ניכר בסופן. לשרפיים אישונים צרים מאוד, בדומה לאישוני חתול הבית, המשמשים אותם לראייה בלילה. ראש השרפיים, שלא כמו אצל פתניים וזעמניים, אינו מרוצף מגינים סימטריים, אלא מחופה קשקשים קטנים.

פרט בוגר מגיע לאורך של 30–120 ס"מ, וניזון מבעלי חיים קטנים. הנחש מזריק לטרף את הארס בהכשה וגורר אותו עד מותו; לעיתים יתן לו להימלט ולגסוס למוות, תוך מעקב אחריו באמצעות חוש הריח שלו.

תפוצה בישראל
בארץ ישראל קיים מין אחד מהמשפחה:
 שרף עין-גדי

מיון
משפחה זו כוללת, נכון למאי 2025, 68 מינים. 
 על-משפחה Elapoidea
 משפחה שרפיים (Atractaspididae)
 תת-משפחה Aparallactinae
 סוג Amblyodipsas - בו 9 מינים.
 סוג Aparallactus - בו 11 מינים.
 סוג Chilorhinophis - בו 2 מינים.
 סוג ומין יחיד - Hypoptophis wilsonii
 סוג ומין יחיד - Macrelaps microlepidotus
 סוג ומין יחיד - Poecilopholis cameronensis
 סוג Polemon - בו 14 מינים.
 סוג Xenocalamus - בו 5 מינים.
 תת-משפחה Atractaspidinae
 סוג שרף (Atractaspis) - בו 22 מינים, הכולל את שרף עין-גדי (Atractaspis engaddensis).
 סוג Homoroselaps - בו 2 מינים.

בתנ"ך
בתנ"ך שרף נזכר כמה פעמים ככינוי לנחש קטלני:

במקומות אחרים הוא מופיע בשמו הנוסף, צפעוני:

בספר ישעיהו, בנבואה עתידית על ימות המשיח הוא מתאר אידיליה, שבה תינוקות קטנים משחקים ליד מאורות של נחשים מסוכנים וקטלנים כמו פתן וצפעוני ולא נפגעים.

במקום אחר באותו ספר הוא ממשיל את מעשיהם של הרשעים לביצי צפעוני שמתבקעות:

מאותו משל נראה כי נחש זה מזוהה עם מין המטיל ביצים.

 קישורים חיצוניים 

הערות שוליים

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1858
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלברט גינטר
קטגוריה:בעלי חיים בתנ"ך

fr:Lamprophiidae