ויזיגותים

ממוזער|277x277 פיקסלים|אבזם חגורה ויזיגותי. סגסוגת נחושת עם נופך משולב זכוכית. מוזיאון המטרופוליטן לאמנות (ניו יורק).
ממוזער|הממלכה הוויזיגותית בדרום צרפת וחצי האי האיברי.
הוויזיגותים מזוהים כענף המערבי של גותים, אולם שאלת מוצאם, הגדרתם האתנית ומשמעות שמם נותרה אחת הסוגיות המורכבות והשנויות במחלוקת במחקר ההיסטורי של העת העתיקה המאוחרת.

 מוצא 
המקור העיקרי לנרטיב המסורתי אודותיהם הוא ספרו של ההיסטוריון בן המאה ה-6, יורדנס, המכונה "גטיקה". יורדנס טען כי מקור הגותים כולם הוא ב"סקנדזיה" (דרום סקנדינביה), וכי לאחר הגירתם לאזור סקיתיה שלחוף הים השחור, הם התפצלו לשתי ישויות פוליטיות ואתניות מובחנות: האוסטרוגותים (הגותים המזרחיים) והוויזיגותים (הגותים המערביים). עם זאת, המחקר המודרני נוטה להטיל ספק רב במהימנותו של יורדנס, ורואה בכתביו ניסיון ליצור רצף היסטורי ומיתולוגי מפואר עבור המלוכה הגותית בתקופתו, תוך התבססות על חיבורו האבוד של קסיודורוס. הטענה הרווחת כיום היא שהשם "וויזיגותים" עשוי להיות המצאה ספרותית מאוחרת של קסיודורוס, וששמם המקורי של הקבוצות שהרכיבו את העם היה "וזי" (Vesi), מונח שמשמעותו אינה "מערביים" אלא "הטובים" או "האצילים". שינוי זה בהבנת השם מצביע על כך שהחלוקה הגאוגרפית (מזרח מול מערב) הייתה פרשנות רומית מאוחרת ולא הגדרה עצמית מקורית.

עד ראשית המאה ה-20 שלטה בשיח ההיסטורי ההנחה כי קיימת זהות מוחלטת בין השבטים הוויזיגותים לבין הטרווינגים (Tervingi)קבוצה גותית המוזכרת בכתביו של אמיאנוס מרקלינוס במאה ה-4. תפיסה זו התבססה במידה רבה על כתביהם של היסטוריונים רומיים בני המאה ה-4, דוגמת אמיאנוס מרקלינוס. הוא נהגו לחלק את העם הגותי לשתי קבוצות עיקריות: הטרווינגים, שהם הוויזיגותים, והגראוטונגים (Greuthungi), שהם האוסטרוגותים. זיהוי זה אומץ גם על ידי היסטוריונים מאוחרים יותר כיורדנס.

עם זאת, במהלך המאה ה-20 חל שינוי משמעותי בגישה המחקרית בעקבות פיתוחן של מתודולוגיות חדשות לבחינת אתניות ותהליכי גיבוש זהות (אתנוגנזה). חוקרים מודרניים החלו להטיל ספק בקישור הישיר והפשטני שבין השמות המופיעים במקורות הרומיים, לבין הישויות הפוליטיות והאתניות שהתגבשו מאוחר יותר. ערעור זה הוביל להבנה מורכבת יותר של מבנה השבטים הגותיים, תוך הכרה בכך שהזהויות ה"וויזיגותית" וה"טרווינגית" אינן בהכרח חופפות או מייצגות רצף היסטורי ליניארי כפי שסברו בעבר.

חוקרים מודרניים מציעים כי הוויזיגותים לא היו קבוצה קדומה מגובשת, אלא התגבשו בשלב מאוחר יותר, בין כניסת הגותים לתחומי האימפריה הרומית בשנת 376, לבין הקמת הממלכה הוויזיגותית בטולוז בתחילת המאה ה-5. לפי גישות אלו, לא ניתן לזהות כלל בין הטרווינגים לוויזיגותים, ויש לראות בוויזיגותים איגוד פוליטי־צבאי של שבטים, בעיקר גותיים, אך גם מקבוצות לא-גרמאניות, ולא קבוצה אתנית אחידה. במובן זה, הזהות הוויזיגותית לא הייתה מבוססת על מוצא גנטי משותף, אלא על נאמנות לשושלת מלוכה ועל אורח חיים צבאי משותף, שהתפתח במהלך נדודיהם במרחב הרומי. המונח "וויזיגותי" נתפס בעיקר ככינוי לאליטה השלטת, או לצבא שהתלכד סביב אלאריק הראשון, ולא ככינוי לקבוצה אתנית מובחנת לפני הגירתם למערב אירופה.

היסטוריה
ממוזער|מטבע וויזיגותי מדרום ספרד. זהות המנפיק משוערת ככל הנראה לגיילה, אחיו של סוינטילה. על פי רשימות המועצה הרביעית של טולדו, המתוארכים ל-5 בדצמבר 633 לספירה, גיילה "נודה והוחרם רכושו בגלל חוסר האמונה שלו באחיו ובסיבוט". מטבע זה הוא הדוגמה המתועדת השנייה למטבעה של ג'ודילה ממטבעת אליברי. מיקומו של הראשון, שנמצא במטמון לה קפילה, לא היה ידוע למיילס.

היסטוריה קדומה
ראשיתה של ההיסטוריה הגותית שרויה בערפל, אולם כבר בפתח המאה ה-3 תועדה נוכחות של שבטים גותיים מצפון לדנובה התחתונה, משם יצאו לפשיטות חוזרות ונשנות על יישובים רומיים במרחב הבלקן. עד לראשית המאה ה-4 התאפיינו היחסים בין השבטים השונים לבין האימפריה הרומית בעימותים צבאיים תכופים, שנקטעו רק לתקופות הפוגה קצרות. היריב המרכזי של הרומאים באותה עת היו הטרווינגים, אשר זוהו כאבותיהם של הוויזיגותים, אף שקיימת מחלוקת מחקרית בנושא זה. תפנית משמעותית התרחשה בשנת 332, לאחר שהקיסר קונסטנטינוס הנחיל לגותים תבוסה מוחצת וכפה עליהם הסכם שלום, שהוביל בעשורים שלאחר מכן להטבלה נרחבת בקרבם לנצרות האריאנית על ידי מיסיונרים גותים. התנצרות זו עוררה מתחים פנימיים עזים בין הגותים הנוצרים לאלו שדבקו בפגאניות, כאשר האחרונים ראו בדת החדשה סממן לנאמנות יתרה לאימפריה הרומית.

בשנת 376 השתנה המאזן האזורי בעקבות לחץ מצד ההונים במזרח אירופה, אשר אילץ שבטים גותיים לחצות את הדנובה ולבקש מקלט בשטחי האימפריה הרומית. מה שהחל ככניסה בחסות רומא הידרדר במהירות לעימות צבאי רחב היקף, שהגיע לשיאו בקרב אדריאנופול בשנת 378, שם הביסו הכוחות הגותיים את צבא האימפריה המזרחית והרגו את הקיסר ואלנס. התבוסה המהדהדת זעזעה את העולם הרומי, והובילה להמשך הלחימה עד לחתימת הסכם שלום בשנת 382. במסגרת הסכם זה, הורשו השבטים הברברים, ובראשם הוויזיגותים, להתיישב בבלקן ולקבל אדמות לעיבוד חקלאי. בתמורה, הם התחייבו לספק שירות צבאי משמעותי לצבא הרומי במעמד של "פוֹידֶרָטוּס", הסדר שאפשר להם לשמור על המבנה החברתי הייחודי שלהם, מבלי להיטמע לגמרי באוכלוסייה הרומית המקומית.

שלטון אלאריק ותוצאות חורבן רומא
כמו דברים רבים בהיסטוריה של הוויזיגותים, פרטי עלייתו של אלאריק לשלטון על הוויזיגותים שנויים במחלוקת. בין כך ובין כך, אלאריק מוזכר לראשונה בהיסטוריה בשנת 394 כמנהיג יחידות גותיות בתוך הצבא הרומי (פואדרטי).

לאחר ביזת רומא וחורבן האזורים החקלאיים שמסביבה, עמדו אלאריק ואנשיו בפני בעיה של אספקת אוכל. בהנהגתו של אלאריק, המשיכו הוויזיגותים דרומה בניסיון לחצות את הים לסיציליה, אך ניסיון זה כשל. סיפורים שונים סופרו בניסיון להסביר כשל זה. יש שאמרו שפסל קדוש מנע את חצייתם של הוויזיגותים ויש שאמרו שסערה מנעה זאת. זמן קצר לאחר כישלון זה חלה אלאריק בקדחת ומת.

לאחר מות אלאריק עברה הנהגת הוויזיגותים לגיסו, אטהאולף. אטהאולף ניסה לשפר את היחסים בין הוויזיגותים והשלטון של האימפריה הרומית, וסייע לקיסר הונוריוס בדיכוי מרד שפרץ בגאליה. לאחר מכן השתקעו הוויזיגותים בדרום גאליה באישור הקיסר ואטהאולף אף נשא לאישה את אחותו של הקיסר הונוריוס, גאלא פלקידיה. מאבקי כוח בין אטהאולף וקצין רומאי בשם קונסטנטיוס גרמו להרעה במצבם של הוויזיגותים. קונסטנטיוס שם מצור על החוף בדרום גאליה, שגרם לרעב בקרב הוויזיגותים ודחק אותם לספרד.

המעבר להיספניה והקמת הממלכה הוויזיגותית
עם הגעתם לדרום גאליה, התעמתו הוויזיגותים בקרבות רבים עם העמים השונים ששכנו מסביבם באזור זה. עם שקיעת האימפריה הרומית קמו כוחות רבים שניסו לבסס את שלטונם באזורי גאליה והיספניה.

הממלכה הוויזיגותית הוקמה תחילה על שטחי אקוויטניה בידי המלך ואליה. בתקופת יורשו, תאודוריד הראשון, הושלם יישובם של הוויזיגותים באקוויטניה והורחב תחום שלטונם לאזורים בחצי האי האיברי. עם הזמן נכבשו שטחים נוספים בגאליה והיספניה. בשנת 508 איבדו הוויזיגותים את רוב השטחים בגאליה פרט לאזור ספטימניה (בדרום צרפת של ימינו). תיאודריך הגדול איחד בין הוויזיגותים והאוסטרוגותים. עד למותו בשנת 526, הייתה ממלכת הוויזיגותים סוזרנית תחת שלטון האוסטרוגותים. המלך תיאודוריך הדיח את המלך גסאלך והושיב בראש הממלכה את אמאלריך נכדו, אולם בהיות הלה קטין, שלט מטעמו עוצר, אציל אוסטרוגותי בשם תיאודיס. כך היה תיאודוריך החל משנת 507, מלך האוסטרוגותים וגם הוויזיגותים גם יחד, עד מותו בשנת 526. לאחר מכן, פוצלו שוב הוויזיגותים והאוסטרוגותים.

רוב שטחי הממלכה הוויזיגותית נכבשו בסופו של דבר בידי הכוחות המוסלמים אשר הגיעו לחצי האי האיברי מצפון אפריקה ב-711, כאשר רק החלקים הצפוניים ביותר של ספרד נותרו בידיים נוצריות. שטחים אלו הפכו מאוחר יותר לממלכת אסטוריאס הנוצרית, אשר אותה הקימו, ככל הנראה, נוצרים בעלי שורשים ויזיגותיים.

דת ותרבות
ההיסטוריונים הרומים העתיקים לא מספרים הרבה על התרבות הוויזיגותית, ואין בידינו מספיק מידע כדי לקבוע האם הייתה להם תרבות מובחנת משאר השבטים הגותיים ואם כן, מה היא כללה. עם זאת, ישנם כמה פרטים המסופרים בהיסטוריות העתיקה, אם כי אמינותם מוטלת בספק. למשל, יורדנס מספר על טקס הקבורה שביצעו עבור אלאריק לאחר מותו. לפי יורדנס, נקבר אלאריק עם אוצרות רבים תחת נחל שזרמו הוסת כדי לחפור את קברו. לאחר הקבורה והחזרת זרם הנחל למסלולו הטבעי, הרגו הוויזיגותים את העבדים שחפרו את קבר.
ממוזער|235x235 פיקסלים|כנסייה ויזיגותית בספרד
דתם של הוויזיגותים הייתה במקור גרמאנית פגאנית, בדומה לדת שהייתה קיימת בצורות דומות בקרב העמים הגרמאנים השונים. לאחר חציית הדנובה בשנת 376 והשתקעות הוויזיגותים באימפריה הרומית, הומרו הוויזיגותים, יחד עם שאר הגותים, לנצרות אריאנית. הוויזיגותים נותרו אריאנים כ-200 שנה, גם לאחר שייסדו את ממלכתם באיבריה שבה רוב נתיניהם היו נוצרים קתולים. בשנת 589 כונסה מועצת טולדו השלישית, במטרה לאחד בין הקבוצות הנוצריות השונות בממלכה. בעקבות מועצה זו הומרה האצולה הוויזיגותית לנצרות קתולית.

יחסי הוויזיגותים והיהודים
לא ידוע על מפגש משמעותי כלשהו בין הוויזיגותים והיהודים לפני תקופת מלוכתם בספרד. בתחילת מלכות זו מצב היהודים נחשב טוב והם נהנו מזכויות שוות כשאר נתיני הממלכה. היהודים בספרד נחשבו לקהילה עשירה, ויהודים רבים היו בעלי אדמות ועבדים והחזיקו במשרות ממשל גבוהות. עם המרתם של הוויזיגותים מנצרות אריאנית לקתולית בא גל של גזרות נגד היהודים שהוביל לבריחתם של יהודים רבים מספרד לצפון אפריקה המוסלמית.

 שפה 
השפה של הוויזיגותים הייתה גותית. אחד המקורות היחידים לשפה הגותית הוא התנ"ך והברית החדשה שנכתבו בבלקן על ידי בישוף ויזיגותי. השפה הגותית שרדה אצל הוויזיגותים כנראה עד המאה ה-8, ולאחר מכן ידועה רק מכמה שרידים של דוברי השפה שנותרו באזור הים השחור.

עד ההמרה של הוויזיגותים לקתוליות, שימשה הגותית כשפת כתבי הקודש של הגותים האריאנים, כמו גם השפה הליטורגית שלהם. לאחר המרתם לקתוליות בסוף המאה ה-6 הוחלפה הגותית בלטינית כשפה הליטורגית של הוויזיגותים.

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

קטגוריה:גותים