אהרן אפלפלד

אהרן אפלפלד (16 בפברואר 1932, ט' באדר ה'תרצ"ב – 4 בינואר 2018, י"ז בטבת ה'תשע"ח) היה סופר עברי, משורר ומחזאי ישראלי, חתן פרס ישראל לספרות יפה לשנת תשמ"ג. אפלפלד היה ניצול שואה מבוקובינה ומחנות וגטאות טרנסניסטריה. הוא זכה בפרסים ספרותיים חשובים בישראל ובאירופה וכיהן כפרופסור לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.

קורות חיים
אהרן אפלפלד נולד בז'אדובה (כיום סטארה ז'אדובה), בצפון בוקובינה, עיירה ששכנה 38 ק"מ מדרום-מערב לצ'רנוביץ, והקהילה היהודית בה מנתה לפני מלחמת העולם השנייה כ-500 נפש, האזור היה בתקופת הולדתו חלק מממלכת רומניה וכיום הוא חלק מאוקראינה. הוא היה בן יחיד להוריו ושמו בלידה היה ארווין (אהרן) אפלפלד. אביו, מיכאל אפלפלד, היה תעשיין מצליח, ושם אמו היה בוניה (בתיה) לבית שטרנברג. שפת אמו הייתה גרמנית, שפתם של יהודי האזור מהתקופה שבה היה בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בית הוריו היה "בית מתבולל שלא היה בו שום ריח של אמונה דתית". עם זאת, כאשר ביקר בבית סבו וסבתו (הורי אמו) ששמרו בכפרם את מסורת חסידות סדיגורה, הוא רכש מהם את שפת היידיש וליווה את סבו לבית הכנסת.

בזכרונותיו תיאר את החמרת מצבה של משפחתו: "1938 הייתה שנה רעה. שמועות רחשו בכל פינה וברור היה: אנו לכודים. אבא ניסה לשווא להשיג אישור כניסה לאמריקה, שיגר מברקים לקרובים ולידידים באורוגוואי ובצ'ילה. שום דבר לא הלך עוד למישרין. אנשים שהיו אך אתמול בני בית, שותפים לעסקים שבטחת בהם, ידידים מנוער, שינו את פניהם, התנכרו או הפכו לאויבים."
אחרי סיפוח צפון בוקובינה לברית המועצות ביוני 1940 למד אפלפלד בבית ספר סובייטי.
שבועות ספורים לאחר פלישת גרמניה הנאצית, יחד עם רומניה ובעלות ברית אחרות, לברית המועצות, הושלם האיחוד מחדש של האזור לרומניה. השלטונות הרומניים בשיתוף פעולה עם כוחות גרמניים התחילו פעולות טיהור אתני נגד היהודים, כולל מעשי טבח המוניים. אמו של אפלפלד נרצחה ברחוב, סמוך לבית הוריה, ואפלפלד ואביו גורשו אל גטו צ'רנוביץ ולאחר מכן נלקחו במסע רגלי ארוך למחנה עבודה בטרנסניסטריה, ואביו נשאו על כתפיו כשהיה רק בן 8. לאחר זמן קצר הופרד מאביו, ולאחר מכן ברח מהמחנה. שנתיים נדד ביערות, והגיע במגע עם קבוצה של עבריינים וזונות אוקראינים שהסתתרו שם והעניקו לו את חסותם. מאוחר יותר מצא לזמן מה מחסה בביתה של אישה כפרית אוקראינית. על תקופה זו בחייו כתב:

בשנת 1944 נלווה אל חיילי הצבא האדום שהתקדם לרומניה ולבולגריה. מבולגריה נדד עם ילדים נוספים ליוגוסלביה ומשם לאיטליה. באיטליה פגשו נזיר שהכניס אותם למנזר.

ביוני 1946 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער. בשנים 1946–1948 למד בבית הספר החקלאי עין כרם ובבית הספר החקלאי בנהלל. בשנים 1950–1952 שירת בצה"ל. בשנת 1952 החל בלימודי ספרות עברית וספרות יידיש באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל תואר ראשון ושני. על לימודיו סיפר:

בשנת 1957 הלך לחפש את אביו לאחר שראה את שמו ברשימת העולים של הסוכנות. הוא פגש את אביו בעת שעבד בקטיף במעברת באר טוביה. על הפגישה סיפר אפלפלד:

עוד כנער כתב שירה, ושיריו הראשונים התפרסמו בעיתונות בשנים 1955–1956. ב-1959 הופיע סיפורו הראשון בכתב העת "גזית". ספרו הראשון הוא קובץ הסיפורים "עשן", שיצא לאור בשנת 1962.

אפלפלד נהג לכתוב במשך שנים בבתי קפה בירושלים. בספרו האוטוביוגרפי "עוד היום גדול" הוא מתאר את בתי הקפה שונים שבהם ישב, ובהם בראש ובראשונה קפה פטר, וכן קפה פת, קפה עטרה, קפה חרמון וקפה רחביה (בבית מולכו). כמו כן הוא כותב על הקהל בבתי הקפה, ובו לקוחות שהתיידד עימהם, ועל בעלי בתי הקפה.

אפלפלד הוא חתן פרס ישראל לספרות יפה (תשמ"ג-1983) ופרס מדיסיס לסופר זר (2004, על ספרו "סיפור חיים" שתורגם לצרפתית). ספריו תורגמו לאנגלית, אוקראינית, איטלקית, אסטונית, גרמנית, דנית, הולנדית, הונגרית, יפנית, נורווגית, סינית, ספרדית, סרבית, פולנית, פורטוגזית, צ'כית, צרפתית, רומנית, רוסית ושוודית.

כיהן כפרופסור במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב משנת 1979 עד פרישתו לגמלאות בשנת 2000. ביוני 2003 העביר את כתביו ועבודותיו לארכיון מיוחד שהוקם למענו בספריית ארן שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 2007 הועברו כל פריטי הארכיון למתחם הארכיונים הספרותיים, ב"מכון הקשרים לחקר הספרות העברית החדשה" בבניין דילר, גם כן באוניברסיטת בן-גוריון.

אפלפלד היה חבר האקדמיה ללשון העברית. בשנת 1997 נבחר כחבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בשנת 2013 היה מועמד לפרס מאן בוקר הבינלאומי.

התגורר במבשרת ציון ואחר כך בירושלים.

אהרן אפלפלד נפטר ב-4 בינואר 2018, בגיל 85. הותיר אחריו אישה, יהודית, ושלושה ילדים.

יצירתו
180px|ממוזער|שמאל|צילום דיוקן של הסופר משנות ה-1990-1980, יצירת הצלם ברנרד גוטפריד
סיפוריו של אפלפלד מתרחשים חלקם במזרח אירופה וחלקם בארץ ישראל, וכן יש בהם המתרחשים באיטליה. רבות מיצירותיו משקפות את חוויותיו כנער בשואה או כצעיר ניצול השואה בישראל הצעירה. אם כי רבים מספריו אינם עוסקים בתיאור מאורעות השואה עצמם, אלא יותר בתיאור ההתרחשויות שקדמו לשואה. בעיקר בכל הנוגע למצבו של היהודי באירופה שלפני מלחמת העולם השנייה, הקרוע בין מסורת אבות שהוא קשור אליה ואיננו יכול להימלט ממנה מחד, ומאידך העולם הגויי, היצרי, החופשי, המושך אותו אליו.
ברבים מספריו קיימות דמויות מיסטיות המזכירות את צדיקי החסידות, ואלו משמשות כתובת לפנייתו של היהודי המתלבט הקרוע בין העולמות. רבים מספריו מתרחשים באזור הרי הקרפטים שבו גדל הבעש"ט, מייסד החסידות, ואפשר להעריך שהוא שימש השראה לחלק מהדמויות המיסטיות בספריו. לעומת דמויות הצדיקים מופיעות לא אחת בספרים דמויות נשיות, לא יהודיות, המסמלות את החיוניות הפשוטה, את החופש ואת העולם שאליו מנסה היהודי להגיע, אולם ללא הצלחה שלמה.

בין השנים 1999-1988 הוסיף אפלפלד נדבכים למפעלו הספרותי הגדול, כאשר פרסם שבעה רומנים קצרים המשרטטים את קורותיהם של יהודים במרכז אירופה שלפני מלחמת העולם השנייה. המשותף לדמויותיו הוא ניסיונן לברוח מזהותן, אשר לא מרפה מהן, עד כדי שנגזרת עליהן כליה רוחנית שהקדימה את בוא הצורר הנאצי. בין הרומנים הללו, "רצפת אש" (1988) מתאר חבורת נופשים יהודים שנלכדים בפנסיון בעיירת נופש, ושרשרת אותות רעים מבשרת את הצפוי להם. "מסילת ברזל" (1991) מגולל בגוף ראשון את קורותיו של יהודי לאחר מלחמת העולם השנייה, המנהל את חייו בנסיעות ברכבות ובחניות קצרות ביניהן, במטרה ללכוד ולנקום בקצין גרמני שרצח את הוריו במחנה עבודה. "קאטרינה" (1992) מסופר מפי גויה קשישה שעבדה בבתי יהודים וילדה בן לגבר יהודי. לאחר שבנה נרצח בידי גוי אנטישמי, היא רוצחת את הרוצח, ומקדישה את שארית ימי חייה לזיכרון יקיריה ולזיכרון העם היהודי בכלל. "כל אשר אהבתי" (1999) הוא רומן המסופר מזווית ראייה של ילד בן תשע אשר גדל בבית יתומים. ביצירות אלה ובאחרות, העמיד אפלפלד חטיבה חשובה בסיפורת הישראלית, שנעשתה מקור השראה לסופרים צעירים.

אפלפלד העיד על יצירתו: "כתבתי 40 ספרים וכולם שייכים לסאגה של חיי. כל ספריי קשורים זה בזה, כל אחד עוסק בפינה אחרת מחיי".

פעמים אחדות ציין אפלפלד שלא נותרו לו זכרונות רבים מתקופת השואה - אף שעבר במקומות רבים, כולם נמחקו מזכרונו. עם זאת, ביצירתו הוא מנסה לשחזר תקופה זו. על כך כתב יגאל שוורץ:

היבט ייחודי בכתיבתו של אפלפלד מצוי דווקא בכך שסיפוריו המתייחסים לאימת השואה אינם כתובים בסגנון ריאליסטי. על כך כתבה גיטה אבינור:

פרסים ואותות הוקרה
 1966 - פרס עליית הנוער לספרות
 1966 פרס מועדון 'מלוא' לספרות [על המשמר, 4.2.1955]
 1967 - פרס אוסישקין לספרות - על ספרו "כפור על הארץ"
 1975 - פרס ברנר לספרות
 1979 - פרס ביאליק (יחד עם אבות ישורון)
 1983 - פרס ישראל לספרות יפה
 פרס מילוט לספרות
 1997: חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
 1999: הפרס הלאומי לספרים יהודיים (National Jewish Book Award, ארצות הברית)
 2004: פרס מדיסיס לסופר זר (צרפת) על הספר "סיפור חיים" שתורגם לצרפתית
 2005: פרס נלי זק"ש מטעם העיר דורטמונד (גרמניה)
 2008: פרס גרינזאנה קאבור, פרס מיוחד (איטליה)
 2012: פרס אינדפנדנט לספרות זרה (בריטניה)
 2016: פרס סידני טיילור לספרים (ארצות הברית)
 תוארי דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים (2000), אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת ברנדייס, אוניברסיטת בר-אילן, בית המדרש לרבנים באמריקה, ישיבה יוניברסיטי והיברו יוניון קולג'.

ספריו
 עשן, עכשיו, 1962 (כולל הסיפור סיפור אהבה).
 בגיא הפורה, שוקן, 1963.
 כפור על הארץ, אגודת הסופרים בישראל ליד הוצאת מסדה, 1965.
 בקומת הקרקע, ספרי דגה, 1968.
 אדני הנהר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1971.
 העור והכותונת, עם עובד, 1971.
 כאישון העין, הקיבוץ המאוחד, 1972.
 שנים ושעות, הקיבוץ המאוחד, 1975.
 כמאה עדים, הקיבוץ המאוחד, 1975.
 תור הפלאות, הקיבוץ המאוחד, 1978. הוצאה חדשה כנרת, זמורה-ביתן, 2010.
 מסות בגוף ראשון, הספרייה הציונית, 1979.
 באדנהיים עיר נופש, הקיבוץ המאוחד, 1979.
 מכוַות האור, הקיבוץ המאוחד, 1980.
 הכתונת והפסים, הקיבוץ המאוחד, 1983. עובד לסרט הקולנוע "צילי", (2015) (כולל את ברטפוס בן אלמוות)
 בעת ובעונה אחת, כתר, הקיבוץ המאוחד, 1985.
 ברטפוס בן אלמוות, הקיבוץ המאוחד, 1988.
 רצפת אש, כתר, 1988.
 קאטרינה, כתר, 1989. (הוצאה מחודשת: ידיעות ספרים, 2010).
 מסילת ברזל, כתר, 1991
 טמיון, כתר, 1993.
 ליש, כתר, 1994.
 עד שיעלה עמוד השחר, כתר, 1995.
 מכרה הקרח, כתר, 1997.
 סיפור חיים, כתר, 1999. ספר אוטוביוגרפי, המכיל פרקי זכרונות מחייו של אפלפלד, החל מילדותו בשנות ה-30 וכלה בשנות ה-80.
 כל אשר אהבתי, כתר, 1999.
 מסע אל החורף, כתר, 2000.
 עוד היום גדול: ירושלים: הזיכרון והאור, כתר ויד יצחק בן-צבי, 2001, איורים: מאיר אפלפלד (בנו).
 לילה ועוד לילה, כתר, 2001. עובד לסרט קולנוע "פנסיון פראכט" בכתיבתה ובבימויה של תמר ירום.
 פתאום אהבה, כתר, 2003.
 פריחה פראית, כתר, 2004.
 פרחי האפלה, כתר, 2005.
 פולין ארץ ירוקה, כתר, 2005.
 חיים שלמים, כתר, 2007.
 והזעם עוד לא נדם, כנרת זמורה ביתן, 2008.
 אל ארץ הגומא, כנרת זמורה ביתן, 2009.
 האיש שלא פסק לישון, כנרת זמורה ביתן, 2010.
 מים אדירים, כנרת זמורה-ביתן, תשע"א 2011.
 עד חוד הצער, כנרת זמורה-ביתן, תשע"ב 2012.
 אבי ואמי, כנרת זמורה-ביתן, תשע"ג 2013.
  ילדה שלא מן העולם הזה, כנרת זמורה-ביתן. 2013. לילדים ונוער.
 ימים של בהירות מדהימה, כנרת זמורה-ביתן. 2014.
 לילות קיץ ארוכים, כנרת זמורה-ביתן. 2015.
 כתר הברזל, כנרת זמורה-ביתן. 2016.
 תימהון, כנרת, זמורה־ביתן, דביר
 הפסגה, כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2018.

מחזהו שהוצג בישראל
 בדנהיים 1939, בימוי מיכה לבינסון ועמרי ניצן, תפאורה רות דר, מוזיקה גיל שוחט, הוצג בקאמרי בחודש אוקטובר 2006.

סרטים תיעודיים
ממוזער|שמאל|אפלפלד בסרט "השולחן של אפלפלד" של עדי יפת פוקס, 2004
 עדי יפת פוקס, השולחן של אפלפלד (2004, 48 דקות).

לקריאה נוספת
 מכאן, כרך ה: עולמו של אהרן אפלפלד: מבחר מאמרים על יצירתו (חורף תשס״ה, ינואר 2005) / עורכים – ריסה דומב, אילנה רוזן ויצחק בן־מרדכי
 דרור בורשטיין, אהרן אפלפלד פוגש את אביו, אתר מתחת לשולחן, 5 בינואר 2018.
יוחאי אופנהיימר וקציעה עלון, אמנות הסימפטום - קריאות ביצירתו של אהרון אפלפלד, הוצאת גמא, 2014.
 שמואל שניידר, הקיום והזיכרון ביצירת אהרן אפלפלד, יוסף חיים ברנר ובכתבים אחרים, הוצאת כרמל, תש"ע 2010.
 יגאל שוורץ, אמנות הסיפור של אהרן אפלפלד, דביר, 2014.
 יגאל שוורץ, מאמין בלי כנסייה: ארבע מסות על אהרן אפלפלד, דביר, 2009.
 יגאל שוורץ, קינת היחיד ונצח השבט : אהרן אפלפלד - תמונת עולם, הוצאת כתר, 1996.
 יגאל שוורץ, "התימה בסיפורת של אהרון אפלפלד", מחקרי ירושלים בספרות עברית ט, תשמ"ו 
 לילי רתוק, בית על בלימה : אמנות הסיפור של א’ אפלפלד, חקר, 1989.
 אדיר כהן, סופרים עבריים בני זמננו, הוצאת ספרים מ. מזרחי, תל אביב
 אבידב ליפסקר ואבי שגיא (עורכים), עשרים וארבע קריאות בכתבי אהרן אפלפלד, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן ומכון שלום הרטמן, תשע"א
 נורית גוברין, "הפרדוקס והניסיון להיחלץ ממנו: על הקשר בין מסותיו של אפלפלד לסיפוריו", קריאת הדורות: ספרות עברית במעגליה, כרך א, תל אביב: גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002, עמ' 324–334.
 דן לאור, "עגנון, אפלפלד ו'המיתוס היהודי'", בתוך: המאבק על הזיכרון, עם עובד 2009
 Gila Ramras-Rauch, Aharon Appelfeld: the Holocaust and beyond, Indiana University Press, 1994.
 Shai Rudin, "'Much Delusion that is in Good Will': Aharon Appelfeld's Ambivalent Position on Zionism – in his Non-Fiction and in his Fiction". Hebrew Studies, Vol. 50, December 2009, pp. 305-338.

קישורים חיצוניים

 ארכיון אהרן אפלפלד, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 אהרן אפלפלד, באתר הוצאת כנרת, זמורה, דביר








 כתבות ומאמרים על אהרן אפלפלד, מתוך בלוג "הספרנים", הספרייה הלאומית
 מראות ילדות - סיפורי רדיו
 ריאיון עם אהרן אפלפלד באתר יד ושם
 על יצירתו של אפלפלד, באתר יד ושם








 צור ארליך, גורל יהודי: עם אהרן אפלפלד על אמונה, על אנטישמיות ועל מוזיקה, ראיון שהופיע במקור ראשון, 1 במאי 2009










 הודיה כריש-חזוני, ריאיון עם אהרן אפלפלד, "היהודי הממוצע איבד עניין ביהדות", באתר מקור ראשון, 19 בנובמבר 2017






  דבריו של אפלפד עם קבלת פרס האקדמיה ללשון, תשע"ב, באתר האקדמיה
 נילי בן ארי והרב שמואל ריינר, לשתוק עם אלוהים: שיחה עם אהרן אפלפלד, אתר ישיבת מעלה גלבוע


מכּתביו:


 , 
 , 

 , 
 , 

 , 



על יצירתו:

 מכאן כרך ה: עולמו של אהרן אפלפלד : מבחר מאמרים על יצירתו, ינואר 2005


 גיטה אבינור, "ערפילים אלגוריים", השקף אחורה בעצב: מאמרים בביקורת הספרות העברית, 1974



 צבי צמרת, המלים הפשוטות הן המלים הנכונות, על ספרו של אהרון אפלפלד "עוד היום גדול", ארץ אחרת 6

 אריק גלסנר, על "תור הפלאות", פורסם במוסף לספרות של "מעריב" בפברואר 2011
 אריק גלסנר, ביקורת על "והזעם עוד לא נדם", "מעריב", 3 במאי 2008
  - על "אבי ואמי"
  - על "ילדה שלא מן העולם הזה"
  - על "ילדה שלא מן העולם הזה"
  - על "ימים של בהירות מדהימה "



 אבידב ליפסקר, מחשבת הגוף של אהרון אפלפלד:מ"מכוות האור" עד ל"הזעם עוד לא נדם", ראשית, 1 בינואר 2010



הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:יהודים מבוקובינה
קטגוריה:ילדים בשואה: רומניה
קטגוריה:ניצולי השואה: רומניה
קטגוריה:ילדים בשואה: אוקראינה
קטגוריה:ניצולי השואה: אוקראינה
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:סופרי השואה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: ספרות עברית
קטגוריה:ישראלים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לספרות ושירה
קטגוריה:זוכי פרס ביאליק לספרות יפה
קטגוריה:זוכי פרס מדיסיס לסופר זר
קטגוריה:זוכי פרס ברנר
קטגוריה:זוכי פרס אוסישקין
קטגוריה:בוגרי התיכון החקלאי ויצו נהלל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חברי האקדמיה ללשון העברית
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:זוכי פרס ניומן
קטגוריה:אסירים בגטו צ'רנוביץ
קטגוריה:זוכי פרס אסרף
קטגוריה:זוכי פרס נלי זק"ש
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ק. צטניק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018