פמיניזם רדיקלי

פמיניזם רדיקלי (פמינה, Femina =אישה; מקורה של המילה רדיקלי ב-radix, בלטינית: שורש) הוא זרם פמיניסטי שדוגל במאבק יסודי לשחרור האישה. בהשקפת הזרם הרדיקלי של הפמיניזם, הדיכוי החברתי של האישה הוא עמוק ומבני, ונדרש שינוי יסודי של החברה כדי להביא לשוויון מהותי בין המינים.

 רעיונות וסוגיות 
הפמיניזם הרדיקלי מהווה את הגל השני של הפמיניזם. זרם זה צמח והתפתח מתוך התנועה הפמיניסטית הליברלית של המאה ה-20 בעקבות תחושת אכזבה על הישגיה. אמנם הפמיניזם הצליח להביא זכויות רשמיות בתוך המערכות הקיימות, כגון זכות הצבעה, שוויון הזדמנויות בחינוך ועוד. עם זאת נשים רבות חשו שהשינויים החוקיים שהושגו לא שינו את חלוקת הכוח הבסיסית בחברה ולא השיגו את מטרתן האמיתית. הן טענו כי המבנה החברתי הוא פטריארכלי, מבוסס על שליטה גברית מובנית בכל תחומי החיים.

הזרם התחיל לצבור תאוצה על ידי נשים פעילות בתנועות מאבק לזכויות האזרח בשנות ה-60 שגילו שגם בתוך תנועות ליברליות שנלחמות על שוויון, נשים בכל זאת נדחקות לתפקידים משניים וסובלות משוביניזם מצד גברים בתוך התנועות אלה. נשים הבינו שהדיכוי וחוסר השוויון מבוססים עמוק יותר ואינם יכולים להפטר רק על ידי חקיקת חוקים ומאבקים פוליטיים. בשנים 1966–1969 עבדה האניש בניו יורק במסגרת SCEF; המשרד שימש גם מרחב מפגש לפעילות רדיקליות, ובתקופה זו התגבשו יוזמות מוקדמות לפעולה פמיניסטית בדרום ארצות הברית. הפמיניזם הרדיקלי לא הסתפק בשוויון מגדרי חוקי או שוויון הזדמנויות פורמלי, אלא בחן מחדש את המושגים הבסיסיים ביותר של נשים וגברים. למעשה, הפמיניזם הרדיקלי טוען שהחוק והמדינה אינם נייטרליים או שוויוניים הלכה למעשה, אלא משקפים ומבטאים נקודת מבט גברית פטריארכלית. במסגרת זו מיושמת מתודת "שאלת האישה" אשר בוחנת את ההשפעות המעשיות של חוקים משפטיים על חיי נשים על מנת לחשוף הטיות בחוקים שרק נראים נייטרליים.

לטענת הזרם הרדיקלי מקור אי השוויון הוא בעובדה שאנו חיים בחברה פטריארכלית, דהיינו, חברה בה שוררים יחסי כוח לא שוויוניים בין גברים לנשים ויחסי כוח אילו עיצבו את הנורמות החברתיות באופן שאינו שוויוני בין המינים. המינוח המתאר את אגד הנורמות הללו מכונה "המבנה", ומכאן השימוש במילים כגון "אפליה מבנית" וכדומה. האפיון של חברה כפטריארכלית הוא למעשה יישום של רעיונות העולים בתאוריה המרקסיסטית, תוך שהגורם המבחין באפליה המבנית אינו מעמד כלכלי-חברתי אלא מגדרי. הבחנה זו בין "מבנה" לבין אירועים פרטניים מופיעה אצל הוגות רדיקליות שונות; אצל האניש היא נקשרת לטענה שהנורמות נתפסות כ”טבעיות” ולכן קשה לזהותן כיחסי כוח.

על פי ההגות הרדיקלית, האופן שבו החברה נשלטת על ידי גברים אשר שולטים בנשים באמצעות דיכוי החופש שלהן, המיניות שלהן, וכיוצא בזה. היות שהדיכוי הביא להבנייתן של נורמות חברתיות, הפרטים בחברה לאו דווקא ערים לחוסר הצדק החברתי. זאת משום שמדובר בתפיסות חברתיות שהושרשו ונטמעו בחברה באופן כזה שהן נראות כמעט טבעיות וברורות מאליהן, ועל כן נדרשת חשיבה ביקורתית היוצאת מגדרי מה שמוגדר כ"ברור מאליו" בחברה הנתונה. מאפיין זה של הביקורת הפמיניסטית הוא שמקנה לה את הביטוי "רדיקלית".

למרות יחסם הלוחמני כנגד בית המשפט והמדינה בתחילת היווסדות הזרם, בשנות ה-70 וה80 החלו הפמיניסטיות הרדיקליות להשתמש במדינה ובמערכת המשפט עבור קידום רפורמות למען השגת מטרתן. למעשה הפמיניזם הרדיקלי עבר לפמיניזם משילותי שלקח את המאבק למקום משפטי מתוך מוקדי הכוח. מהלך זה הפך את המדינה מאויב לבעלת ברית בפירוק חוקים פטריארכליים. בכתיבה רטרוספקטיבית (1973) תיארה קרול האניש את השנים הראשונות של התנועה כרגע של אופטימיות גבוהה, וביקרה תהליכים של התמתנות והתמסדות בתוך שחרור הנשים.

על פי גישה זו "האישי הוא הפוליטי" ולכן ישנה השפעה של המצב בבית על המצב החברתי, ומכאן מקור אי-השוויון בזירה הציבורית (שוק התעסוקה וכדומה). הפמיניזם הרדיקלי העלה שאלות בנוגע להטרדה מינית, תקיפה מינית, גילוי עריות, אונס בתוך המשפחה, פורנוגרפיה, זנות וכו'. את הביטוי “האישי הוא הפוליטי” מקובל לשייך לדיון שהתעצב בראשית הגל השני של הפמיניזם; המאמר של קרול האניש מ-1970 היה אחד התרומות הבולטות שהפיצו את העיקרון הזה בשיח התנועתי. כמו כן, הפמיניזם הרדיקלי הוא הזרם היחיד בפמיניזם עד כה שהטיל ספק ברעיון האמהות.

עוד דן הפמיניזם הרדיקלי בזיקה ובתלות שבין מנגנוני הדיכוי השונים: לכאורה, על פי טענת הוגות בפמיניזם הרדיקלי "כל הדיכויים הם אחד". גם כאשר הקבוצות המדכאות והמדוכאות הן אחרות - הרי שהמנגנונים המדכאים הם אותם המנגנונים. כמו כן, דיכוי של קבוצה אחת מאפשר את דיכויין של קבוצות אחרות. אחת ההשלכות של רעיון זה הוא אוניברסליות של הפמיניזם הרדיקלי: בניגוד לתנועות פוליטיות אחרות, התומכים ברעיון הרדיקלי יגרסו כי מדובר במאבק הרלוונטי "לכל חברה" (ככל הנראה להוציא שבטים שלא עברו את המהפכה החקלאית בהם לעיתים נוהג סדר חברתי מטריארכלי ולעיתים סדר שלא ניתן לאפיון כפטריארכלי או מטריארכלי, אולם ההגות לא מתייחסת לעניין זה במפורש. השווה בעניין זה גם ל"Sex at Dawn how we mate why we stray and what it means for modern relationships", PhD Christopher Ryan and Cacilda Jethá).

כאמור, הביקורת הרדיקלית גורסת שאין טעם לנסות להגיע לשוויון בתוך המערכות הקיימות, בהיותן פגומות מיסודן. זרם עיקרי, (באנגלית: mainstream) הוא זרם גברי (באנגלית: malestream) - ומערכות גבריות שמבוססות על היררכיה ואגרסיביות. כניסה למערכות הקיימות משמעותה שיתוף פעולה עם הפטריארכיה. השינוי יוכל לבוא כשיוקמו ארגונים אלטרנטיביים לנשים שבהם יהיה אפשר לטפח ערכים ותרבות "נשיים" – בהנחה שיש כזה דבר, ערכים של שיתוף פעולה, של פעולה שוויונית, תמיכה הדדית, העצמה לנשים. מקלט סיוע לנשים מוכות מבוסס על עקרון כזה של ספרטיזם, מקומות שיש בהם רק נשים שפועלים על שוויון, ארגוני תמיכה בנפגעות אונס – להקים מרחב נפרד לנשים שפועל על ערכים אחרים. המטרה היא ליצור "לוח משחק" חדש ושונה שבו לא יתקיים דיכוי כלל (לא כלפי נשים ולא כלפי אף קבוצה/פרט אחר/ת).

המושג "נשיות" - בזיקה לפמיניזם הרדיקלי - אינה תכונה מולדת, אלא אוסף תכונות הנלמדות בתהליך החיברות.

לתנועת 4B הדרום קוריאנית ארבעת עקרונות הליבה - הימנעות מלצאת עם גברים, מנישואים, מיחסי מין ומלידה - קוראות תיגר על הציפיות החברתיות המסורתיות הקיימות בקוריאה הדרומית ועל המדיניות הפרו-נטליסטית של הממשל הדרום קוריאני. לטענת מייסדות התנועה, הקפדה על ארבעת עקרונות הליבה של התנועה תסייע להעצמה של הנשים הדרום קוריאניות, תהפוך אותן ליותר עצמאיות, והדבר יסייע להן לחיות חיים יותר מספקים.

 ביקורת 

יש הטוענים כי הזרם הספרטיסטי בפמיניזם הרדיקלי מקדם תפיסה מהותנית, מציג את הנשיות כשונה מאוד מהגבריות ונותן לה ערכיות אחרת. אם מייצרים דמות מהותנית, אפילו שהיא נעלה על הגבר, ואחראית למוסר, עדיין קשה לדרוש שוויון. תאוריות שמבוססות על שוני משמרות היררכיה. האם מתוך היפרדות ניתן להשפיע ולהביא לשינוי? אם נשים לא יהיו בכנסת, למשל, אז שוב אין להן השפעה. טענה נוספת היא שספרטיזם יוצר גטו לנשים, מנתק אותן, ומאפשר את המשך הפטריארכיה באופן עקיף.

טענה נוספת  היא ששינוי לא יכול להתבצע מ"בחוץ". ההתעקשות על יצירת "לוח משחק" אלטרנטיבי - במקום להשתמש ב"לוח המשחק" הקיים ולהתאים אותו לביקורות ספציפיות - סופו ששום שינוי לא יעשה.

ביקורת נוספת מציינת את השימוש בנתונים ומידע השנויים במחלוקת, או נמצאים בסתירה למחקרים קיימים.בסוגיות כמו אלימות במשפחה, פערי השכר, סרבנות הגט,ונושאים נוספים.

ביקורת נוספת על הפמיניזם הרדיקלי מגיעה מפמיניזם של הגל השלישי. ביקורת זו שמה יהבה על האבחנה הדיכוטומית של הביקורת הרדיקלית בין נשים לגברים. כאמור, ההגות הרדיקלית מחויבת לרעיון שיש מעמד גברי אשר מדכא את בנות המעמד הנשי באמצעות המבנה החברתי הקיים, ואולם תמונה זו של המציאות, כך לפי נשות הגל השלישי, מדירה את מי שלא נכנס בתבניות של "גבר" ו"אישה". 

נדבך מרכזי בביקורת של פמיניסטיות מהגל השלישי על הפמיניזם הרדיקלי נוגע למושג ההצטלביות. על פי ביקורת זו, ההגות הרדיקלית הקלאסית נוטה לנתח את הדיכוי החברתי דרך ציר מגדרי יחיד, ובכך מציגה את קטגוריית ה״נשים״ כקבוצה הומוגנית בעלת חוויה משותפת, תוך התעלמות מהאופן שבו יחסי כוח מבניים נוספים פועלים בו־זמנית. חוקרות בתחום טוענות כי הזהות האנושית אינה מורכבת מרכיב אחד, אלא היא 'מארג של קטגוריות' חברתיות כגון מגדר, לאום, דת, גזע ומעמד, המשפיעות זו על זו בו-זמנית וכי גישה זו עלולה לטשטש את המורכבות של הזהות החברתית. הביקורת גורסת כי כאשר הפמיניזם הרדיקלי מדבר על 'בנות המעמד הנשי' הנאבקות בפטריארכיה, הוא משקף בפועל נקודת מבט מערבית, של נשים לבנות מן המעמד הבינוני, ואינו מעניק ייצוג הולם לנשים החוות דיכוי מצטלב. כך למשל, נשים מקבוצות מיעוט אינן מתמודדות עם אפליה מגדרית בלבד, אלא חוות דיכוי הנובע מהמפגש שבין מגדר, לאום, דת ומעמד חברתי. מנקודת מבט זו, יחסי הכוח בחברה אינם תוצר 'טבעי' או ביולוגי אלא תוצאה של הבניה חברתית המשתנה בהתאם להקשרים היסטוריים, פוליטיים ותרבותיים.מחקרים העוסקים בייצוג של קבוצות מיעוט מראים כישים המשתייכות לקבוצות מודרות חוות לעיתים קרובות ״אחרות״ כפולה, והדרתן מן השיח הציבורי עמוקה יותר מזו של נשים המשתייכות לקבוצת הרוב. לפיכך, נטען על ידי המבקרות כי השאיפה של הפמיניזם הרדיקלי למאבק כולל ואחיד עלולה, שלא במתכוון, לשעתק יחסי כוח פנימיים גם בתוך התנועה הפמיניסטית עצמה.

מתח נוסף בין הפמיניזם הרדיקלי לפמיניזם הגל השלישי הוא פחות יסודי, ונוגע לדרכי הפעולה הרצויות. על פי הפמיניזם הרדיקלי, הוצאת מין מהקשרים רבים, כדוגמת מקומות עבודה, היא הליך הכרחי בשחרורן של נשים - שכן שהנורמות האופפות אותו רוויות אפליה ודיכוי. הדוגלים בפמיניזם של הגל השלישי עלולים למצוא קו פעולה זה בעייתי, שכן לגישתן הדבר ידכא את הביטוי המיני של מי שאינו נכנס בתבניות המקובלות.

 הוגות, פעילות וארגונים בפמיניזם רדיקלי 
 אנדריאה דבורקין
 מרילין פריי
 אדריאן ריץ'
 שולמית פיירסטון
 בל הוקס
 קתרין מקינון
 ג'נט האלי
 ולרי סולנס
 תא 16
 קרול האניש

ראו גם
 מיזאנדריה
 פמיניזם ליברלי
 פמיניזם מרקסיסטי
 פמיניזם פוסט מודרני
 פמיניזם דתי
 פמיניזם מזרחי
 פמיניזם תרבותי
 אקופמיניזם
 אנרכו-פמיניזם

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
רדיקלי