ע. הלל

180px|ממוזער|שמאל|הלל עומר בילדותו
ממוזער|ע. הלל בשנת 1949|226x226 פיקסלים
250px|ממוזער|שמאל|לוחית זיכרון לע. הלל ברח' דניאל מוריץ 34 בתל אביב
הִלל עומר (4 באוגוסט 1926 – 30 ביוני 1990) היה סופר, משורר ואדריכל נוף ישראלי, נודע בשם העט ע. הלל.

ביוגרפיה
הלל עוגני נולד בקיבוץ משמר העמק לשולמית ולבנימין קוטוביץ ("חתולי"). אביו, מוזיקאי במקצועו, עִברת את שם המשפחה לעוגני, ותחת שם זה פרסם הלל עוגני את שיריו הראשונים בעיתון "משמר" בשנת 1944. בהמלצת אברהם שלונסקי אימץ את שם העט "ע. הלל" החל מפרסום שיריו בחוברת "ילקוט הרעים" ב-1945, ושינה את שם משפחתו ל"עומר". בשנת 1947 פורסמו לראשונה שיריו לילדים ב"דבר לילדים".

במלחמת העצמאות השתתף כסייר בקרבות משמר העמק (אפריל 1948), ואחר כך התנדב לפלמ"ח ונלחם בחטיבת הנגב עד תום הקרבות. עם שובו לקיבוץ החל לעבוד בענף הנוי, ובמקביל הוציא את ספר שיריו הראשון "ארץ הצהרים" ב-1950. ב-1951 נסע לצרפת ללמוד אדריכלות, אך בעקבות מפגש עם חבר החליט ללמוד אדריכלות גנים ונוף. בצרפת נישא לציפורה, ועימה שב ארצה לקיבוצו.

בשנת 1954 עזב את הקיבוץ ועבר להתגורר בירושלים, שם שימש ראש מחלקת הגנים בעירייה ותכנן גנים אחדים, בהם גן המנורה וחלק מגני קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם. ב-1959 עבר עם משפחתו לתל אביב, בה השתקע ועסק בטיפוח גנים ונוף. בשנות ה-50 וה-60 השתתף בכתיבה ב"גן ונוף", ירחון איגוד הגננים, ואף ערך אותו שנים אחדות.

בשנות ה-60 יצאו קובצי שירה נוספים שלו, "נִשְׁרָה" (1962) ו"טָרוֹף טוֹרָף" (1964). במקביל החל להוציא ספרי שירים לילדים, בהם "בוקר טוב" (1961), "בולבול למה ככה" (1966) ועוד.

ב-1968 פתח בתל אביב משרד פרטי לאדריכלות גנים ונוף, ובמקביל לעבודתו בתחום זה הוציא ספרי שירה נוספים. ב-1987 קיבץ את זיכרונות ילדותו במשמר העמק בספר "תכלת וקוצים".

 חיים אישיים 
בנותיו הן הסופרת ובמאית התיאטרון טל עומר, הסטנדאפיסטית נולי עומר, והילה עומר.

הלל נפטר בבית החולים איכילוב ב-1990 ממחלת לב והובא למנוחות במשמר העמק.

 פרסים ספרותיים 
ב-1978 זכה בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער עבור ספרו "דודי שמחה".

בשנותיו האחרונות זכה ע. הלל בשלושה פרסים ספרותיים: פרס יעקב פיכמן (1986), פרס זאב לספרות ילדים ונוער על מפעל חיים (1987) וזכייה שנייה בעיטור אנדרסן על ספרו "ענן ביד" (1990).

יצירתו
שירה
שירתו של הלל רוויה בחוויות הנוף והטבע. חוקר הספרות צבי לוז כינה חוויה זו של התפעמות מהעולם בשם "הלם הנופים" - מצב שבו הנופים המדהימים גורמים לצופה להיאלם מולם בזעזוע, כמו מול התפוצצות פתאומית, כמו תיאור זה של צוקי הנגב:

האלם והתדהמה מתעוררים גם לנוכח פריחות האביב, המתוארות בכמה משיריו:

ברכת "היופי האדיר" הופכת לכאורה לקללה משום כוחה המשתק, המוציא מהדעת, הפורע את סדר היום, והחזרה על השאלה "מה אעשה" מדגישה את תחושת חוסר האונים, את שכחת המטרות הקטנות, היום יומיות מול היופי האדיר.

ההשתאות מול יפי העולם יוצרת תחושה של נפילת מחיצות בין האדם לעולם. העולם פורץ אל האני, האני פורץ אל העולם, והמיזוג בין האני לעולם מתפתח, עד כדי ערבוב מלא:

המדרגה הרוחנית הנבנית מעל חוויית ההתפעמות מהנוף היא גילוי האלוהים מתוך הנוף ובתוכו:

הנוף המדברי המרשים מעורר בדובר אסוציאציה של גילוי האלוהים בתוכו, עם רמיזה להתגלות במדבר סיני, אך ללא הריחוק והיראה הכרוכים במעמד ההתגלות ההוא. שכן כאן מתגלה אלוהים לפני הצופה "כמות שהוא" – כדמות הנוף כן דמות האלוהים, "זנוח, כבד-נפלאות" כמו הנוף של הרי אדום, ו"נהדר-כוער" – אוקסימורון המשלב את הנהדר והמכוער שבנוף המדברי. רק בסיום הפסוק מופיעים שני אלמנטים של התואר האלוהי המקובל: "כרצונו" - כי הכול נעשה כרצונו, ו"נצחי" – תכונתו שמעבר לעולם המוחשי.

אולם אלוהים של ע. הלל אינו האל האחד, הטרנסצנדנטי, אלא הוא בתוך העולם, ומתגלה בכל גילוי של הנוף: בים, בשמי הכוכבים, במרחבי הנגב, בשממה, בהרים ובגאיות. זוהי תפישת אלוהים שאינה דוגמטית אלא חווייתית, ולכן היא גמישה בביטויה. ההתגלות האלוהית היא פנתיאיסטית – האלוהים נמצא בעולם ונגלה מכל פרטיו, מעצם נוכחות הנופים והטבע. הלל אישש פרשנות זו בריאיון בו אמר .

וכאשר מצטרפת חוויית "האלוהים-בכול" לחוויית ההתמזגות עם העולם, יכול האני להתמזג גם עם האלוהים:

אין זו יהירות והתפארות עצמית בכוח עליון, אלא הזדהות מלאה עם העולם הסובב, המכיל בתוכו את האלוהות, ומתוך חוויה זו נובעת הכרת האדם את מקומו בעולם, כחלק ממכלול אך גם כשותף במעשה הבריאה. גילוי העולם בא לביטוי בשירת הלל גם בהכרת המחזורים בטבע ובקשרי הגומלין בין היצורים השונים, אשר כולם חלקים המרכיבים את השלם. כשם שהאני-האדם מתמזג עם העולם, כך גם יצורים אחרים מהווים חוליות בשרשרת חיים אחת ומפעילים זה את זה, גם אם אינם יודעים זאת:

כל חוויות גילוי העולם, המעוררות השתאות ותחושה דתית, נטועות אצל הלל בנופים הקונקרטיים של חייו, נופי ארץ ישראל. ברבים משירי ההתגלות מצוינים המקום ולעיתים גם הזמן: בחמישי לחודש אדר בסבוב כפר סבא, ערב אלול בגן הציבורי בחוף נתניה, במעלה העקרבים, נסיעה בכביש חיפה – תל אביב, נצרת, חדרה, עפולה, טבריה, בלפוריה ועוד. הארץ ונופיה ממלאים את שירתו גם בשמות צמחי הבר הרבים - כרכום, חרדל, פרג, חרצית, ציפורני חתול, סביון, כלנית ואלון.

לא רק נופי הטבע מזינים את ההשתאות, אלא גם נופי החקלאות וזיכרונות הילדות:

נופי הארץ הנבנית והולכת, ומתכסה בבתים, כבישים ותשתיות:

ונופי העיר העברית:

הקשר העמוק לנופי ארץ ישראל משפיע גם על לשון השיר של הלל. ההתפעמות וההתגלות מעוררות בו שירה בלשון מקראית ואף בביטויים ארכאיים בזיקה כנענית, ומנגד שיריו רוויים בלשון הדיבור של תקופתו ומתובלים בהומור. לעיתים מופיעים שני משלבים מקוטבים אלו בסמיכות זה לזה, ביטוי אותנטי לחוויות הלשון והנוף של בן הארץ, דור ראשון שנולד במציאות של העברית המתחדשת אך עודו תלוי בשכבות עומק של לשון קדומים. וכדרך שמשלבי הלשון מתערבבים, מתערבבים בשירת הלל גם משלבי המקצב, המשקל והחריזה. אורכי הטורים משתנים, חלוקתם ועריכתם ללא סימטריה והחריזה אקראית ובלתי מחייבת. מקצב השירה אינו מוכתב על ידי מבנה מוגדר מראש, אלא התוכן הוא הקובע את המשקל, את אורכי הטורים ואת החריזה המזדמנת - ללמדנו שנאמנותו של המשורר לחוויית העולם שהוא כותב עליה חזקה ממחויבותו למסגרות התרבות של כתיבתו.

ספרות ילדים
שנים אחדות לאחר צאת ספרו הראשון החל ע. הלל לכתוב גם שירים לילדים. שיריו הראשונים יצאו לאור בסוף שנות ה-50, וקובץ השירים הראשון, "בוקר טוב", יצא לאור בשנת 1961. מאז ועד מותו הוציא ספרים רבים נוספים, שחלקם קבצים מחודשים של שירים שיצאו כבר בקבצים קודמים. בספרי הילדים שלו שיתף פעולה עם כמה מבכירי המאיירים בישראל, בהם רות צרפתי, שמואל כץ, אלונה פרנקל ועוד. גם לאחר מותו מוסיפות הוצאות ספרים להוציא לאור קבצים משיריו בלוויית איורים חדשים.

כמו בשירתו למבוגרים, נסובו רבים משירי הילדים שחיבר סביב הטבע, ובמיוחד סביב בעלי החיים: הבולבול מלווה את מהלך השמש בשמים בשירתו, מזריחה ועד שקיעה ("בולבול למה ככה"), החסידה מכירה בפחד הצפרדעים מפניה ("ישמרני אלוהים"), המרבו מתלונן על כיעורו, ושרשרת שלמה של חיות מתלוננות על גורלן ומבקשות להיות יצור אחר, שנדמה להן שגורלו טוב משלהן ("מזבוב עד פיל"). עוד מככבים בשיריו הפשוש, הצופית, החרגול, היען, הכלבים והחתולים וכן חיות רבות נוספות.

כבר בראשית כתיבתו לילדים יצר הלל את הדמות הבדיונית "דודי שמחה", גיבור ששב והופיע בעלילות רבות בספריו לאורך השנים. סיפורי הדוד שמחה כתובים בחרוזים ומתארים אותו כאדם מבולבל ומוזר מעט, האהוב על אחיינו משום שאינו נוהג ככל המבוגרים, אלא משתטה ומשתובב כילד.
הלל תיאר אותו כ"מין דוד שמח שאינו משתבץ בחיים הרגילים, אבל הוא שנותן להם טעם". סיפורי הדוד שמחה זכו למספר עיבודים בתיאטרון.

במרץ 2024 יצא לאור ספרו "מה עושים העצים", באיוריו של דוד פולנסקי, (הוצאת פועלים, הקיבוץ המאוחד). פולנסקי נתן באיוריו לספר פרשנות חדשה של שיח המתנהל בין הילד לבין העולם לאורך שנות ילדותו.

 בול על שירו 
שירו "מדוע לובשת הזברה פיג'מה" הונצח פעמיים על בול ישראלי (ב-1984 וב-2013).

פרוזה ופזמונים
מלבד שירה וספרות ילדים, פרסם הלל גם פרוזה אוטוביוגרפית בספר "תכלת וקוצים", ובעיבוד המכוון לילדים של קטעים מתוכו, שפורסם בספר "ענן ביד".

אחדים מהשירים בספריו הולחנו וכך התפרסמו יותר. בנוסף להם כתב פזמונים ושיתף פעולה עם המלחין סשה ארגוב, שהלחין אותם עבור להקת "התרנגולים" ועבור הרכבים נוספים. מרביתם קובצו בספר "ג'ירף בג'ינס כחול". עם שיריו המפורסמים נמנים "יוסי, ילד שלי מוצלח", "ככה סתם", "דוד שמש ואנטנה", "מי יודע מדוע ולמה לובשת הזברה פיג'מה", "בולבול, למה ככה?", "לא ידעתי מה", "מה עושים העצים", "שתי אווזות" ועוד.

מקצת מכתבי היד של הלל שמורים בארכיון מרכז לוין קיפניס לספרות ילדים שבמרכז האקדמי לוינסקי-וינגייטמרכז לוין קיפניס לספרות ילדים, המרכז האקדמי לוינסקי-וינגייט.

עבודתו כאדריכל נוף
במהלך הקריירה המקצועית שלו שימש הלל מתכנן גנים בעיריית ירושלים, כתב ב"גן ונוף" ואף ערך אותו שנים אחדות, תכנן שכונות מגורים, רחובות וגנים בערים (אשדוד, נצרת עילית, ערד ועוד) ובקיבוצים (דליה, אפיקים, נחל עוז ועוד).

כתיבתו המקצועית התמקדה בפרקטיקה של תכנון גנים והקמתם, וביטאה ניסיון לפתח שפה עיצובית המשתמשת בחומרים מקומיים וזמינים, ואופני פיתוח המאפשרים אחזקה נאותה בתנאי הקרקע, האקלים והמים של ישראל, מתוך שאיפה שכל אלו יביאו במרוצת השנים ליצירת סגנון ישראלי בגינון. בשנותיו הראשונות כאדריכל נוף למד רבות מאברהם קרוון, הגנן הראשי של עיריית תל אביב-יפו ומי שתכנן את גן העצמאות ואת גן התקווה בתל אביב. אולם מורהו העיקרי, לדבריו, הוא הטבע של ארץ ישראל: .

עבודותיו מתאפיינות בקווים חופשיים ללא סימטריה, תבליט משופע וגבנוני, צמחייה השתולה בערבוביה כמו-טבעית, ודומם המשתלב במכלול הגן. העיצוב הפשוט משרה תחושה של מרחב פונקציונלי, המאפשר מגוון שימושים בגן. כפי שכתב במאמריו, כך גם בעבודותיו העדיף שימוש בחומרים מקומיים וזמינים, זולים להקמה וקלים לאחזקה.

הצמחייה, לדידו של הלל, היא בעלת תפקיד מרכזי בעיצוב אופיו של הנוף. הוא הדגיש את העדיפות שיש לתת לצמחייה המקומית, אך הכיר גם בצורך לקבל ולאמץ עצים "מיובאים" על מנת להעשיר את המגוון: .

עם עבודותיו נמנים:
 פארק צ'ארלס קלור בחוף הים של תל אביב, אשר תוכנן במסגרת "תוכנית מנשייה", שכללה בינוי נרחב באזור התפר בין תל אביב ליפו, והוקם על שטחים שיובשו מהים על ידי שפיכת פסולת בניין מהריסות מנשייה. מבנה הגן: תבליט של גבעות רכות, המהוות חציצה ויזואלית ואקוסטית בין חוף הים לבין הכביש ומכוסות מדשאות ומסלעות כורכר. לאורך קו החוף משתרעת טיילת רחבה, מרוצפת במשטחי גרנולית בדוגמת גלים בצבעי שחור ולבן. הצומח בגן כולל, מלבד המדשאות, מעט עצי אשל ודקלי וושינגטוניה, גושים של שיחי מלוח בשולי המדשאות ומבחר של צמחי חוף במסלעות.
 גן הפסגה ביפו: בשנות ה-70, במסגרת פרויקט פיתוח יפו העתיקה, תכננו ע. הלל וחיים כהנוביץ חלקים מגן הפסגה, שבמקור תוכנן על ידי אברהם קרוון. הגן מורכב ממערכת של שבילים מרוצפים אבן המתפתלים במעלה הגבעה ומובילים אל רחבת המצפור שבראשה. בין השבילים חלקות דשא, משוכות שיחים ופינות מסתור אחדות. המדשאה המרכזית משופעת ומשמשת תיאטרון פתוח, ובתחתיתה במה למופעים. בדומה לפארק צ'ארלס קלור, גם כאן מבוססת הצמחייה על מינים שנוסו בהצלחה באזורים הסמוכים לים בתל אביב.
 שכונת כפיר - מתחם של דיור ציבורי אשר נבנה בסוף שנות ה-70, במסגרת פרויקט "פינוי בינוי" בכפר שלם. השכונה בנויה במבנים של 8–10 בניינים סביב חצרות פנימיות, והגינון בה כולל ערוגות בשולי רחובות מרוצפים וגינה מרכזית בכל חצר פנימית של מבנה.
 בנאות קדומים תכנן הלל תיאטרון פתוח הבנוי מעל קיר אבן גדול.

 פרסים באדריכלות 
על שתיים מעבודותיו זכה בפרס רוקח לאדריכלות: ב-1979 על שכונת כפיר (עם האדריכלים אורה ויעקב יער) וב-1987 על מוזיאון האצ"ל ופארק צ'ארלס קלור (עם האדריכלים אמנון ניב, אמנון שוורץ ודני שוורץ).

 הנצחה באדריכלות 
מעט מתיעוד עבודתו כאדריכל נוף נמסר לארכיון אדריכלות ישראל על ידי משפחתו בשנת 2012.

ספריו
שירה
 ע. הלל - כל השירים, הוצ' הקיבוץ המאוחד ומוסד ביאליק, 2013. אחרית דבר - חיים גורי. ציור העטיפה - מיכאל קובנר. 
 ארץ הצהריים, ספרית פועלים, 1950 
 נִשׁרָה, הוצאה עצמית, 1962 
 טרוף טורף, הוצאת עם הספר, 1964 
 הודיה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1973 
 דַבְּרִי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1980 
 יוסף ואשת פוטיפר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1982 
 עד כה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1983 

שירים וסיפורים לילדים
 למה לובשת הזברה פיג'מה? ספרית פועלים, 1959 
 חוצלארץ! חוצלארץ! ספרית פועלים, 1960 
 כשהדוד שמחה שר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1960 
 בוקר טוב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1961 
 דודי שמחה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1964 
 בולבול, למה ככה? הוצאת מסדה, 1966 
 אותי לראות אף אחד לא יכול, הוצאת מסדה, 1967 
 אני פשוש, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1970 
 רים ציפורים ציפורים ציפ, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1973 
 קול דודי שמחה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1976 
 שלום לך, פרת משה רבנו, הוצאת עם עובד, 1977 
 מזבוב ועד פיל, הוצאות הקיבוץ המאוחד וכתר, 1977 
 מעשה בחתולים, הוצאות הקיבוץ המאוחד וכתר, 1977 
 יוסי, ילד שלי מוצלח, הוצאת מסדה, 1978, הוצאת עם עובד, 2010 
 מה קרה לקרוקודיל, הוצאת עם עובד, 1980 
 מה עושים העצים, הוצאת כנרת, 1986 
 מעשה בעופר איילים, הוצאת כנרת, 1989 
 אני פשוש בטח ואולי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987 
 ספר הקשקושירים, הוצאת רות סירקיס, 1988 
 הספר הגדול של ע. הלל, הוצאת עם עובד, 1992 
שמש במרום זורחת, הוצאת דביר, 2015 

פרוזה ופזמונים
 ג'ירף בג'ינס כחול, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1976 - פזמונים וקטעי הומור 
 תכלת וקוצים, ספרית פועלים, 1987 - זכרונות אוטוביוגרפיים 
 ענן ביד, ספרית פועלים, 1989 - קטעי זכרונות לילדים - מבוסס על הספר תכלת וקוצים 
 משלי חולון, ספרית פועלים, 1991 

לקריאה נוספת
ספרים
 צבי לוז, שירת ע. הלל (מונוגרפיה), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשנ"ו 1996. 

מאמרים
 גליה שיפמן, '"שלום לך פרת משה רבנו" לע. הלל [1977] – דרכי היווצרות ההומור בשירים האבסורדיים', ספרות ילדים ונוער ד, א, 1977
 שלומית כהן, 'סיפורו של יער', מאזנים נ"ג, 1 (1981). 
 רחל פרנקל-מדן, 'סיפור דמים פושט בדים': על ספרו של ע. הלל, "דברי", דבר, אפריל 1981
 ידידיה פלס, 'היופי והצעקה', מעריב, מאי 1981
 יפה בנימיני, 'על שלושה "מפוזרים"', פרקים (דיונים בשאלות חינוך והוראה) ו, 1986
 מנחם רגב, 'זנב-הלטאה', על שיר של זאב מול שיר של ע. הלל, הד הגן, 1988

חגית הלפרין, 'הפריצה מן הארמון המכושף: יחסי ע’ הלל ואברהם שלונסקי', גג 6 (2002), 59–71
 עזריה אלון, 'נוף מולדתם', הליקון 73 (תשס"ו 2006), 48–54
 ראובן שהם, 'המקום הארצישראלי בארץ הצהריים', דברים 3: 13–22, 2010
 יהודית כפרי, 'ילדות בקיבוץ בעיניו של ע. הלל', על 'תכלת וקוצים', מעריב, ספרות, ט"ז באייר תשמ"ז, 15 במאי 1987: 1
 דב אלפון, אצלי זה אופטימי; שיחה עם ע. הלל, הארץ, מוסף, עמוד 28, 8 בדצמבר 1989
 אלי הירש, על כל שירי ע. הלל, במדורו "קורא שירה", ידיעות אחרונות הנדפס, 8 בפברואר 2013

קישורים חיצוניים








 הלל עומר, באתר הפלמ"ח

  (גרסת טקסט של חלק מהראיון)





  אסנת גולדפרב-ארזואן, הלַּלֵ לשירי הילדים של ע. הלל במלאת 95 שנים להולדתו - ד"ר אסנת גולדפרב-ארזואן, כינוס "מי אני? שיר ישראלי! באוניברסיטת בר-אילן, 5 באוגוסט 2021.
 דפנה לוי, שיחה אישית עם נולי עומר על אביה ע׳ הלל, בפודקאסט ״על החיים ועל המוות״, 2 באפריל 2022

על יצירתו:

 אלי הירש, על "ע. הלל, כל השירים", ידיעות אחרונות, 8 בפברואר 2013




 ביאורים 

הערות שוליים

*
קטגוריה:אדריכלי נוף ישראלים
קטגוריה:בוגרי המוסד החינוכי שומריה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בצרפת
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:משוררי ילדים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:סופרים ישראלים הידועים בשם עט
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס פיכמן
קטגוריה:משפחת עומר
קטגוריה:זוכי פרס זאב
קטגוריה:זוכי עיטור אנדרסן
קטגוריה:זוכי פרס רוקח
קטגוריה:עובדי עיריית ירושלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:משמר העמק: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים במשמר העמק
קטגוריה:רמת אביב: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990