עובדיה

עובדיה הוא ספר בתנ"ך, המתאר את נבואתו של הנביא עובדיה. ספר זה הוא הקצר מבין ספרי התנ"ך. הוא כולל פרק אחד ובו 21 פסוקים. זהו הספר הרביעי בתרי עשר, אחרי הושע, יואל ועמוס ולפני ספר יונה. ככל הנראה הספר סודר במקום זה כיוון שנבואתו, העוסקת באדום, משלימה את נבואתו האחרונה של עמוס. כמו כן, מיקום הספר לפני ספר יונה תואם את דברי חז"ל, הגורסים כי נבואת עובדיה קודמת לספר יונה בסדר הכרונולוגי. בנוסף, מופיעה בו נבואה לגויים בדומה לנבואת יונה אשר הוקדשה כולה לגויים.

ספר עובדיה נקרא בהפטרה של פרשת וישלח.

 הרקע לנבואה 
ספר עובדיה מתרכז בחזון נבואי המתאר את נפילת מלכות אדום. מלכות אדום שכנה על תוואי שטח הררי, והשתרעה על שטחים נרחבים בארץ ישראל המקראית. צדה המערבי של אדום הוא כל מדבר הנגב עד אילת, וצדה המזרחי כולל חלקים נרחבים ממדינת ירדן המודרנית. בשל מיקום זה היא היוותה ציר מרכזי בדרך המקשרת בין בבל למצרים. רוב האדומים גרו על מצוקים בהרי ים המלח, ועל כן רבים התיאורים המתייחסים לאזור טופוגרפי זה. לדוגמה:  וכו', וכן:  וגו'.

מלכות אדום מיוחסת על פי המקרא לעשו אחי יעקב. בהתאם לקרבה זו, בין ישראל לאדום, ישנם ציווים רבים המורים לישראל לשמור על יחס ייחודי לאדום כמו  - דין המשפיע על אופן גיורם. עם זאת, לאורך רוב ההיסטוריה של מלכות יהודה אדום הייתה עוינת לישראל; ואכן הנביא מלאכי מגלה, למרות האחוה, את הבדל בין ישראל לאדום:

בגוף נבואתו, מאשים הנביא עובדיה את אדום כי עמדה מנגד ולא עזרה לישראל בשעת מפלתם:

מפלה שניתן לשייך לכיבוש ירושלים על ידי נבוכדנאצר השני, בשנת 597 לפנ"הס, שנתמכה על ידי אדום.

 זהות הנביא עובדיה ותקופתו 
בכל ספר עובדיה, מלבד שמו לא נזכרו פרטים נוספים על הנביא כמו ייחוסו המשפחתי או קורות חייו. בעקבות כך התקשו החוקרים לזהות באיזה תקופה פעל הנביא, שכן הזיהוי יכול היה להתבסס אך ורק על הנבואה ולכן זיהוי התקופה בה פעל הנביא נהייתה למלאכה מורכבת, הנשענת על דקויות בסגנון הטקסט המאפיין תקופות מסוימות, על אירועים היסטוריים המתבטאים בנבואה ויכולים להימצא כגורמים לה ועל זהות לדמויות מקראיות נוספות העונות לשם עובדיה. אחדים טענו כי בשל חוסר הפרטים לא ניתן לדעת בוודאות באיזה דור מתנבא עובדיה וכל מה שיגידו יהיה בגדר השערות רעועות. אחרים טענו כי ניתן לצמצם את הזיהוי לתקופות עיקריות כיוון שהנבואה באה בעקבות התעלמות אדום מכיבוש ירושלים והטבח ביהודים, ובזמן התנ"ך ניתן לראות שתי תקופות עיקריות העונות לתיאור זה. התקופה הראשונה היא פלישת הערבים והפלשתים למלכות יהודה בתקופת המלך יהורם המוזכרת ב. בתקופה זו התנבא אליהו, ומצינו כי התייחס לאדם בשם עובדיהו ב. התקופה השנייה היא בסוף ימי בית המקדש הראשון כאשר נבוכדנצר השני, מלך בבל, הגלה את ישראל כמתואר בתהילים קל"ז. בתקופה זו התנבא ירמיהו ומפרשים רבים מוצאים הקבלות רבות בין שני הנביאים (עיין לעיל), הן בסגנון והן בתוכן הנבואות ואף ניתן לראות פסוקים כמעט זהים בין שניהם (עיין למטה) מה שהביא חלק מהחוקרים לטעון כי שניהם מושתתים על מקור קדום. לדעת התלמוד הבבלי, הנביא עובדיה הוא 'עובדיהו אשר על הבית', אשר התנבא בימי אחאב, כאפשרות הראשונה. בנוסף לכך התלמוד מדגיש כי עובדיה היה גר אדומי, ועל כן באופן יוצא מן הכלל נבחר הוא לנבא על אדום ומפלתה, על אף אי־התאמתם העקרונית של גרים לנבואה (והזוהר מרחיב על חשיבות הדבר):

ספר עובדיה
ספר עובדיה הוא מקטע אחד שלם המתחלק לשש חטיבות המהוות יחדיו את נבואת עובדיה:
 הצגת החזון וקריאת הגויים למלחמה
 תיאור חוצפת אדום ותעוזתם
 קינה על השלל
 המפלה
 עשו ביום ירושלים
 יום ה' על אדום והגויים וגאולת ישראל.

הפסוק הראשון הפותח במילים חֲזוֹן עֹבַדְיָה כֹּה אָמַר אֲדֹנָי ה' לֶאֱדוֹם וכו'. מהווה את החטיבה הראשונה בספר – הצגת החזון. בהצגה זו מתוארת שמועה בין גויי הארצות הקוראת לצאת למלחמה על אדום, וכן מופיע בפעם היחידה בספר שם הנביא הדובר. לאחר הצגה זו עובר הנביא לתאר את אדום כעם בזוי וחלש, אשר לא מודע לעצמו וליכולותיו. הנביא משתמש במטאפורה המקבילה בין הגובה הגאוגרפי בה שוכן אדום, לבין אופי יהירותו. בשל כך מתוארת תבוסת אדום בידי אלוהי ישראל באמצעות אירוניה של הורדת אדום אף אם יגביה לגובה נשרים וכוכבים וכך נחתמת החטיבה השנייה. בחטיבה השלישית מתאר הנביא את אופן גנבת השלל מאדום. בנבואה מתואר כי גנבת אוצרות אדום תתרחש דווקא על ידי בני בריתם של אדום, אשר מתוארים כשודדים הבאים בלילה. אך שודדים אלה בניגוד לשודדים מצויים שלוקחים כפי שהם צריכים ומשאירים את עוללות הגפן בעודם חוששים מפני בעל הבית הישן, יחשפו את אוצרותיו המוטמנים בקלות, יבזזו את השדות ולא ישאירו דבר. לאחר תיאור בזיזת השלל מתחילה החטיבה הרביעית-מפלת אדום. הנביא מתאר כי בתחילת המפלה יבגדו בעלי הברית של אדום, אך מילותיו סתומות. לכן נחלקן הפרשנים על טיב המפלה יש פרשנים המפרשים בגידה זו בצורה מינורית המתבטאת בחוסר נתינת עזרה בעת צרה בניגוד להסכמים קודמים, אך אחרים מתארים בגידה זו כתמיכה ונתינת עזרה מפורשת לאויבי אדום תוך הצגת מצג שווא של השתתפות בצער אדום המותקפת. לאחר מכן מתואר הרס האומה האדומית ביום הדין, שיתבטא באובדן החכמים האדומיים ואיתם התבונה. אובדן זה יגרום לאומה להיות אובדת עצות ללא הנהגה מוכשרת, וכן כל איש גיבור, כלומר מומחה בלחימה, יאבד בתוך ההרג שיבא בעם האדומי באותו היום. וכך בסוף תהליך המפלה תהיה אדום משוללת עושר, חכמה, ויכולת מלחמה.

החטיבה החמישית מתארת את סיבת הנפילה העתידית של אדום באמצעות תיאור הדרגתי של מקרים הולכים ומחמירים, המבטאים את בגידת אדום באחיה ישראל. בתחילה מוצגת אדום כאומה העומדת מנגד בעוד עמים זרים צרים על ירושלים. לאחר שאדום רואה כי הצרים על ירושלים מנצחים הוא מצטרף אליהם. בהמשך מתוארת שמחה ולעג מצד אדום ביום אובדן יהודה ושליחת יד בשלל, ולאחר מכן מתוארת סיטואציה בה העם האדומי עומד בצומת דרכים ואורב לפליטי המלחמה מיהודה כדי לטבוח בם. בסיום החטיבה אדום מסגיר את השרידים הנותרים בחיים לאומות הצרות. פרשנים רבים מדגישים כי התנהגות זו באה רק לאחר שראה אדום כי ישראל מפסידה בקרב ולכן מזהים מעשה זה כמעשה שפל ובזוי יותר מאשר התמודדות כשותף לכתחילה וזאת ניתן לקשר לפסוקים הראשונים של הספר המדברים על אדום כעם שפל ובזוי. במהלך החטיבה האחרונה של הספר עובר הנביא לתאר את יום ה' הגדול בו אלוהי ישראל יפרע את חובו לאדום. הנביא מתאר את מפלת אדום תוך שימוש מפורש במידה כנגד מידה למעשיה של אדום במפלת ישראל כפי שניתן לראות באומרו בפסוק ט"ו:

בתחילה מתואר אדום כמבולבל ואובד עצות מרוב הפורענות שתגיע עליו כשיכור לאחר ששתה יין וזאת כנגד שתיית היין על הר הקודש בעת ניצחון אומות העולם על יהודה. בצד נפילת אדום שארית פליטת עם ישראל תתקבץ לארץ ישראל, הר הבית יתקדש מחדש ולא יעבור בו ערל וטמא וכן עם ישראל יירש בחזרה את ארצו ונכסיו. באותו יום ה' תפרוץ מלחמת גוג ומגוג. הנביא מתאר את ישראל באמצעות משל לאש המציג תקיפות ועוצמה כפי שמתאר התרגום, המכלה את אדום עד סוף כאש המאכלת ומוסיף הנביא ואומר כי זה יקרה בדבר ה' זאת כנגד הסרת כל ספק ופרשנים רבים מציינים כי דיבור זה בא כנגד מעשי אדום בעת הסגרת ישראל לאויביו והריגת הפליטים מהמלחמה על צומת הדרכים. סוף החטיבה מציין את חלוקת הארץ בין שבטי ישראל המתקבצים מקצוות הארץ.

הספר נחתם בפסוק המבטא את גאולת ישראל בידי המושיעים:

הפרשנים נחלקו מיהם המושיעים. יש שסברו כי אלו שני משיחי ישראל, משיח בן יוסף ומשיח בן דוד, שבעת הרועים ושמונה נסיכי אדם (), אחרים טענו כי הכתוב מתכוון לשופטי ישראל או לשריו בלבד. שלושת המילים האחרונות מבטאות את חזון הגאולה המתבטא בשלל מקומות בתנ"ך בו כל הגויים מכירים באמיתות היהדות ובהמלכת ה' עליהם כאלוה, לעומת זאת יש אומרים כי משמעות המילים היא שמלכות ה' בעולם תראה בגלוי.

החוקר משה צבי סגל ציין כי פסוק כ' נראה כתוספת מאוחרת, וייתכן שלא נכתב בידי עובדיה

מקבילות לספרים אחרים
חוקרים מסוימים ניסו למצוא הקבלות בין ספר עובדיה לספרים אחרים במקרא, ובפרט לספר ירמיהו וספר יואל. במטרה לנסות להבין מתי נכתבו ספר עובדיה ויואל שזמנם מוטל בספק, ומה טיב הקשר ביניהם לבין ירמיהו (עיין למעלה). בין ההקבלות שהחוקרים הנ"ל ציינו (יש נוספות):
 פסוקים א'-ח' מופיעים, בסדר אחר ובשינויים מעטים, בנבואת ירמיהו על אדום ב. הזיקה העמוקה לירמיהו מעידה על קשר של תלות, אך אין הסכמה האם אחד העתיק מהשני או ששניהם שאבו ממקור קדום על אדום.

+השוואה בין עובדיה לירמיהועובדיה פרק א'ירמיהו פרק מ"ט(א) שְׁמוּעָה שָׁמַעְנוּ מֵאֵת ה' וְצִיר בַּגּוֹיִם שֻׁלָּח קוּמוּ וְנָקוּמָה עָלֶיהָ לַמִּלְחָמָה(יד) שְׁמוּעָה שָׁמַעְתִּי מֵאֵת ה' וְצִיר בַּגּוֹיִם שָׁלוּחַ הִתְקַבְּצוּ וּבֹאוּ עָלֶיהָ וְקוּמוּ לַמִּלְחָמָה(ב) הִנֵּה קָטֹן נְתַתִּיךָ בַּגּוֹיִם בָּזוּי אַתָּה מְאֹד(טו) כִּי הִנֵּה קָטֹן נְתַתִּיךָ בַּגּוֹיִם בָּזוּי בָּאָדָם(ג) זְדוֹן לִבְּךָ הִשִּׁיאֶךָ שֹׁכְנִי בְחַגְוֵי סֶּלַע מְרוֹם שִׁבְתּוֹ אֹמֵר בְּלִבּוֹ מִי יוֹרִדֵנִי אָרֶץ(טז) תִּפְלַצְתְּךָ הִשִּׁיא אֹתָךְ זְדוֹן לִבֶּךָ שֹׁכְנִי בְּחַגְוֵי הַסֶּלַע תֹּפְשִׂי מְרוֹם גִּבְעָה(ד) אִם תַּגְבִּיהַּ כַּנֶּשֶׁר וְאִם בֵּין כּוֹכָבִים שִׂים קִנֶּךָ מִשָּׁם אוֹרִידְךָ נְאֻם ה'(טז) כִּי תַגְבִּיהַ כַּנֶּשֶׁר קִנֶּךָ מִשָּׁם אוֹרִידְךָ נְאֻם ה'(ה) אִם גַּנָּבִים בָּאוּ לְךָ אִם שׁוֹדְדֵי לַיְלָה אֵיךְ נִדְמֵיתָה הֲלוֹא יִגְנְבוּ דַּיָּם אִם בֹּצְרִים בָּאוּ לָךְ הֲלוֹא יַשְׁאִירוּ עֹלֵלוֹת(ט) אִם בֹּצְרִים בָּאוּ לָךְ לֹא יַשְׁאִרוּ עוֹלֵלוֹת אִם גַּנָּבִים בַּלַּיְלָה הִשְׁחִיתוּ דַיָּם(ו) אֵיךְ נֶחְפְּשׂוּ עֵשָׂו נִבְעוּ מַצְפֻּנָיו(י) כִּי אֲנִי חָשַׂפְתִּי אֶת עֵשָׂו גִּלֵּיתִי אֶת מִסְתָּרָיו(ח) הֲלוֹא בַּיּוֹם הַהוּא נְאֻם ה' וְהַאֲבַדְתִּי חֲכָמִים מֵאֱדוֹם וּתְבוּנָה מֵהַר עֵשָׂו(ז) לֶאֱדוֹם כֹּה אָמַר ה' צְבָאוֹת הַאֵין עוֹד חָכְמָה בְּתֵימָן אָבְדָה עֵצָה מִבָּנִים נִסְרְחָה חָכְמָתָם

 יש דמיון מסוים בין סגנונו של עובדיה לזה של יואל (ובעיקר סופו) בתיאור יום הדין.

+השוואה בין עובדיה ליואלעובדיה פרק א'יואל פרק ד'(א) וְצִיר בַּגּוֹיִם שֻׁלָּח קוּמוּ וְנָקוּמָה עָלֶיהָ לַמִּלְחָמָה(ט) קִרְאוּ זֹאת בַּגּוֹיִם קַדְּשׁוּ מִלְחָמָה ... יַעֲלוּ כֹּל אַנְשֵׁי הַמִּלְחָמָה(י) מֵחֲמַס אָחִיךָ יַעֲקֹב(יט) מֵחֲמַס בְּנֵי יְהוּדָה אֲשֶׁר שָׁפְכוּ דָם נָקִיא בְּאַרְצָם(יא) וְעַל יְרוּשָׁלַ‍ִם יַדּוּ גוֹרָל(ג) וְאֶל עַמִּי יַדּוּ גוֹרָל(טו) כִּי קָרוֹב יוֹם ה'(יד) כִּי קָרוֹב יוֹם ה'(טז) גְּמֻלְךָ יָשׁוּב בְּרֹאשֶׁךָ(ד) אָשִׁיב גְּמֻלְכֶם בְּרֹאשְׁכֶם(יז) וּבְהַר צִיּוֹן תִּהְיֶה פְלֵיטָה(פרק ג', פסוק ה') כִּי בְּהַר צִיּוֹן וּבִירוּשָׁלַ‍ִם תִּהְיֶה פְלֵיטָה(כא) וְעָלוּ מוֹשִׁעִים בְּהַר צִיּוֹן לִשְׁפֹּט אֶת הַר עֵשָׂו(ב) וְנִשְׁפַּטְתִּי עִמָּם שָׁם
(יב) כִּי שָׁם אֵשֵׁב לִשְׁפֹּט אֶת כָּל הַגּוֹיִם מִסָּבִיב

 שימושו של עובדיה במושג " יום ה' " מופיע אצל יואל פעמים רבות וכן בישעיהו י"ג, עמוס ה', צפניה א' ומלאכי ג' ובמקומות נוספים בתנ"ך. ייתכן שהיו מסורות משותפות לגבי "יום ה'" שהשפיעו על הביטויים הדומים, ולפיכך לא ניתן ללמוד מכך על תיארוך יואל.

קבר עובדיה
קבר עובדיה הוא נושא שנוי במחלוקת. מקום קבורתו אינו מתואר בתנ"ך, וקיימות מספר מסורות לגביו מהמאה ה-12.

כפר חיטים
פתחיה מרגנסבורג (1175) מתאר את קבר עובדיה בהר בכפר חיטים.

מושב דוב"ב
יש הנוקטים שמקום ציונו נמצא בדוב"ב ויום ההילולא שלו הוא בראש חודש א' בניסן כמובא בלוח דבר בעתו מאת הרב מרדכי גנוט.

ברעם
ר' שמואל ב"ר שמשון (1210) בספרו "מסע דפלסטינא" מתאר את קבר עובדיה בכפר ברעם.

בשנת 2007 פורסם בספר 'מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל', מחקר אודות קבר עובדיה שהצליח לאתר את המקום עליו הצביעו עולי הרגל כקבר עובדיה במשך הדורות.

שומרון
בספר 'מבשרת ציון' מתאר את קברו בשומרון.

גאחלאף
הרב יחיאל היילפרין בספרו סדר הדורות, כותב כי נקבר ב'גאחלאף' וייתכן שהתכוון לגוש חלב. אך מכל מקום הרב היילפרין לא היה נוסע או עולה רגל ומעולם לא היה בארץ ישראל, ושאב את ידיעותיו ממקורות חיצוניים.

יום השנה ויום ההילולא
מקובל לציין את יום השנה ועשיית יום ההילולא של עובדיה הנביא בראש חודש א' בניסן ובאים לציונו הנמצא במושב דוב"ב.

לקריאה נוספת
 פירוש דעת מקרא על תרי עשר.
 אוריאל סימון ומרדכי כוגן, עובדיה, יונה, סדרת "מקרא לישראל", הוצאת מאגנס ועם עובד, 1992.

קישורים חיצוניים




 ב"צ לוריא, האויב מדרום - אדום. מאמר באתר דעת
 יהודה איזנברג, ישראל ואדום. מאמר נוסף באתר דעת

  פרק 109 – דברי הימים: ואל תעמוד על הפרק – על ספר עובדיה בפודקאסט דברי הימים בהגשת אילן אבקסיס

הערות שוליים

קטגוריה:נביאים בתנ"ך
קטגוריה:תרי עשר
קטגוריה:גרים בתנ"ך
קטגוריה:פרשת וישלח