מיקוריזה

מיקוֹריזה (mycorrhiza; על פי האקדמיה ללשון העברית: שֻׁתְּפָנוּת פטרייה–שורש) היא הדדיוּת (מוטואליזם) בין תפטיר של פטרייה ובין שורשי הצמח.
מקור השם ביוונית: מיקו פירושו פטרייה, ריזה פירושו שורש.
שמאל|ממוזער|250px|תפטיר של פטרייה מסוג Amanita מסביב לקצוות שורשי צמח
רוב הפטריות מקיימות קשר מסוג זה, וקשר זה תורם לשני הצדדים. הפטרייה נהנית מספיגת הפחמימות מהצמח הפונדקאי בעוד הצמח סופג מינרלים מתפטיר הפטרייה. קורי התפטיר מכסים שטח פנים גדול וקולטים מינרלים חיוניים לצמחים. מרבית הצמחים אינם מתפתחים היטב בלי מיקוריזות, ועל כן חקלאים בדרך כלל מוסיפים נבגי פטריות לדשנים בתוספת לג'יברלינים ואוקסינים.

הזרימה הציטופלסמית של המיקוריזה מהירה בהרבה מאשר הלחץ האוסמטי הרגיל של השורשים ולכן המיקוריזה יכולה להעביר בין שורש לשורש מינרלים וחומרים חיוניים אחרים במהירות. המעבר של מינרלים עולה לפטרייה באנרגיה, כ"תשלום" הצמח מעביר לה סוכרים מהפוטוסינתזה ותוצרים אחרים כמו עמילן, ליפידים וחלבונים משורשי הצמח. כמו כן, הפטרייה מגנה על הצמח ממחלות ופתוגנים באדמה.

נהוג לחלק את המיקוריזות לשני סוגים עיקריים:

אקסומיקוריזות, שבהן הקורים אינם חודרים לשורשים אלא גדלים ברשת צפופה סביבם. מיקוריזות כאלו נפוצות באזורים ממוזגים, והן מגדילות את עמידותם של העצים בפני השינויים העונתיים.

אנדומיקוריזות נפוצות בהרבה מאשר האקסומיקוריזות, הן נוצרות בכ-80% מהצמחים הווסקולריים. בהן הקורים חודרים לתוך השורשים ורק כ-2–3 סנטימטרים של תפטיר יוצאים החוצה לקרקע. דבר זה מאפשר חיבור עמוק יותר בין תאי הצמח לתפטיר אך הוא בא במחיר שטח הפנים שיכלו להשיג באקסומיקוריזה.

 יישומים מסחריים של המיקוריזה 
טיפוח מיקוריזה בגידולים חקלאיים מעלה את היבולים, מונע זיהום מי תהום ויש לה תפקיד חשוב בספיחת גזי חממה לאדמה.

 קישורים חיצוניים 

 יהודית ספרונוב, תפקוד המיקהוריזה - היתרונות לצמחים בטבע





 הערות שוליים 

קטגוריה:אקולוגיה של צמחים
קטגוריה:שורשים