מחלת קרוהן

מחלת קרוהן (באנגלית: Crohn's disease) היא מחלת מעיים דלקתית כרונית. שייכת לקבוצת מחלות הנקראות מחלות מעי דלקתיות. המחלה עלולה להשפיע על כל מקטע של מערכת העיכול, מהפה ועד אזור פי הטבעת. החלק הנפוץ הנפגע הוא החלק המרוחק של המעי הדק, המעי העקום.

הסיבה המדויקת למחלה לא ידועה אך נמצא שהיא מושפעת מגנטיקה, סביבה והתגובה של מערכת החיסון. לא ניתן לרפא את מחלת הקרוהן במלואה, אך באמצעות אבחון וטיפולים מתאימים, ניתן לשלוט בשינויים דלקתיים המתעוררים. אפשרויות הטיפול כוללות תרופות, תוספי תזונה, ניתוחים או שילוב של כל אלה. המטרה בטיפול היא לטפל בדלקת, לתקן חוסרים תזונתיים ולהקל על תסמינים כמו כאבי בטן, שלשולים ודימום מפי הטבעת וכך למנוע סיבוכים.

 אפידמיולוגיה 
האנטומיסט ג'ובאני בטיסטה מורגני  תיאר כנראה לראשונה מקרה של מחלת קרוהן בשנת 1769. אחריו הופיע פרסום של המחלה בשנת 1904 מאת הכירורג אנטוני לשניובסקי . ובהמשך בשנת 1913 על ידי הכירורג והפתולוג תומאס קנדי דלזיאל .

המחלה נושאת את שמו של הרופא היהודי-אמריקאי בריל ברנרד קרוהן, שתיאר אותה בשנת 1932 יחד עם שני עמיתים, לאון גינצבורג וגורדון ד' אופנהיימר מבית החולים מאונט סיני. ד"ר קרוהן סבר בתחילה ש"מחלתו" היא מחלה יהודית מובהקת, ולפי הדיווחים אף התבדח בפני רופאים אחרים כי הגורמים לה הם "גנים יהודיים, אוכל יהודי או אימהות יהודיות". כיום ברור כי המחלה מופיעה ברחבי העולם אצל גזעים שונים, אם כי קיימים הבדלים בולטים בשכיחות, ככל הנראה בשל גורמים סביבתיים מקומיים, וכן גורמים גנטיים. כיום מוכרת מחלת קרוהן כמחלה של חברות מתועשות, והיא הופכת לנפוצה יותר גם במדינות המתועשות-למחצה ("מתפתחות"). המחלה ה"חדשה" כונתה תחילה "דלקת אזורית של המעי העקום" (regional ileitis), אך עד מהרה החלו להתייחס אליה כ"מחלת קרוהן".

שיעור הימצאות המחלה הוא 3–20 מקרים לכל 100,000 בארצות המפותחות, במיוחד צפון אמריקה ומערב אירופה. שיעור ההימצאות נמצא בעלייה באסיה ודרום אמריקה. יש מעט יותר מקרים של נשים לעומת גברים והיא נפוצה יותר אצל יהודים אשכנזים לעומת לא יהודים.

בישראל שיעור הימצאות המחלה הוא 500 מקרים לכל 100,000, כשאצל ילדים הוא עומד על 8 מקרים לכל 100,000.

המחלה יכולה להופיע בכל גיל, אך המחלה מאובחנת לרוב בקרב מתבגרים ומבוגרים בין הגילאים 20 עד 30. גל נוסף של אבחון המחלה הוא סביב העשור השישי לחיים.

 אטיולוגיה 

ההנחה היא, שמחלות מעי דלקתיות מתפרצות לאור סיבות שונות. אחת מהן היא מנגנון בקרה לא תקין במעיים, היוצר מצב כרוני שבו רירית המעיים עצמה לא מתפקדת כהלכה ברמה החיסונית. כלומר, התפקוד החיסוני איננו מיטבי. מצב זה, יחד עם הפגמים הגנטיים שנמצאו במחלות מעי דלקתיות, קשורים למספר תהליכים שונים: יכולת פגומה של מערכת החיסון להגיב לחיידקים ולהכחידם, תפקוד פגום של בקרה על תאים מפרישים המעורבים בתגובה מול התוצרים המטבוליים של החיידקים, וכן פגמים שנמצאו בתהליך הקשור להתפתחות הדלקת ולהחלמה שלה.

מחקרים שבדקו את מכלול הגנים התורשתיים (גנום) מצאו שמיקומים ספציפיים וקבועים בכרומוזומים (לוקוסים), מופעלים על ידי גורמים סביבתיים, ושהתוצאה היא שתגובת מערכת החיסון המולדת  או מערכת החיסון הנרכשת לקויה.

גורמים שקשורים לתגובת מערכת החיסון המולדת: ליקוי בתפקוד של רירית המעי , ליקוי בתפקוד של תאי פאנט, שחיקה של הרשתית תוך-פלזמית בתוך תאי מערכת העיכול, תגובה לקויה לחלבונים לא מקופלים, תהליכי אוטופגיה לקויים, פגיעה בזיהוי מיקרוביוטה על ידי קולטני זיהוי דפוסים (Pattern recognition receptors).

גורמים שקשורים לתגובת מערכת החיסון הנרכשת: חוסר איזון של תא T רגולטורי (Regulatory T cell) וציטוקינים (Cytokines), הפרעה בנדידת תאי דם לבנים ממערכת הדם למעי.

 גורמי סיכון 
גורם הסיכון המשמעותי ביותר לחלות במחלת קרוהן הוא קרוב משפחה מדרגה ראשונה שחולה במחלה. גורמי סיכון נוספים הם: עישון, חשיפה לטיפול אנטיביוטי, עירוניות, אפנדקטומיה (כריתת תוספתן), ניתוח שקדים, תזונה עשירה בשומן ובמוצרי בשר, מחסור בוויטמין D וצריכה של מזון מעובד .

 מנגנון המחלה (פתוגנזה) 
המחלה היא תוצאה של גורמים פתולוגים רבים, שהגורם המרכזי הוא מידת התגובה החיסונית והדלקתית. התגובה החיסונית המולדת קשורה לפגמים ברירית המעי, בעוד התגובה החיסונית הנרכשת קשורה לתגובת תאי לימפוציט מסוג TH1 ולתא T רגולטורי בתיווך ציטוקינים. הנדידה של תאים לאזור הדלקת נקבעת גם על ידי המטריצה חוץ-תאית, פעילות מטאלופרוטאינים וביטוי יתר של מולקולות הדבקה . כמו כן, המחלה נגרמת מיחסי הגומלין שבין רירית המעי למיקרוביוטה של דרכי העיכול.

מחלת קרוהן מתאפיינת בפגיעות מקטעיות, כלומר, המחלה אינה מופיעה בצורה רציפה לאורך כל המעי, אלא במקטעים חולים שמופרדים על ידי אזורים בריאים. מצב זה מכונה Skip lesions (נגעים בדילוגים). הפגיעה במקטעים החולים כוללת את כל שכבות דופן המעי (פגיעה טרנסמוראלית). במקרים קלים של המחלה ניתן לראות כיבים שטחיים ואפתות על פני שטח המעי במהלך בדיקה אנדוסקופית. במחלה פעילה יותר מספר כיבים יכולים להתאחד ולהתפרש לאורך ולרוחב המעי, תוך שמירה על אזורים בריאים סביבם, מראה המכונה "cobblestone appearance" (מראה רחוב מרוצף אבנים). בנוסף, מחלת קרוהן עשויה להוביל להיווצרות פוליפים מדומים , בדומה למה שניתן לראות בקוליטיס כיבית.

בחלק מהמקרים מחלה פעילה מתאפיינת ביצירת דלקת מקומית באזורים מסוימים של המעי, לצד הופעה של פיסטולות בין חלקי מעיים שונים או בין המעיים לרקמות אחרות בגוף, כמו שלפוחית השתן או העור. פיסטולות אלו עשויות לעבור תהליך של ריפוי לא תקין, שבמהלכו נוצרת צלקת (פיברוזיס) שגורמת להיצרות של המעיים. נוסף על כך, אחד המאפיינים הייחודיים של מחלת קרוהן הוא התעבות מתלה המעי, תהליך אשר מכונה "creeping fat", שבו השומן העוטף את המעי מתפשט ומתעבה. תופעה זו עשויה לגרום להיווצרות הידבקויות בין חלקי מעיים שונים ולפיסטולות נוספות.

הימצאות גרנולומות משתנה בין מחקרים שונים. נוכחותן של גרנולומות משויכת להופעת גיל צעיר יותר של המחלה ולתסמינים קליניים רבים יותר. סוג הגרנולומות השכיח בקרוהן הוא מסוג שאינו גבינתי.

ממוזער|שכבות המעי
במצב תקין הרירית של המעי מכילה כמות קטנה של לימפוציטים ותאי פלסמה המפוזרים בשכבת הרירית המיוחדת. מספר המצבורים הלימפואידיים ברירית, המורכבים מלימפוציטים, תאי פלסמה והיסטוציטים , מועט יחסית. עם זאת, במחלת קרוהן ישנה עלייה משמעותית במספר הלימפוציטים ותאי הפלסמה בשכבת הרירית המיוחדת, וכן במספר המצבורים הלימפואידיים. בנוסף, מופיעים מצבורים לימפואידיים חדשים בשכבת התת-רירית , ולעיתים אף בשכבות עמוקות יותר של דופן המעי.

 תסמינים וסימנים 
מערכת העיכול
ממוזער|דפוסי מחלת קרוהן במעי
אנשים עם מחלת קרוהן יכולים להציג קשת רחבה של תסמינים קליניים, החל ממחלה קלה ועד מחלה קשה המחייבת ניתוחים חוזרים. המחלה יכולה לפגוע לכל אורך מערכת העיכול, מהפה ועד לפי הטבעת. בכ-50% מהאנשים עם קרוהן המחלה מערבת הן את המעי העקום והן את המעי הגס, ב-25% המחלה מערבת את המעי העקום בלבד וב-25% המעורבות היא של המעי הגס בלבד. מעורבות של אזור פי הטבעת וסביב פי הטבעת שכיחה בין 25% ל-35% מהאנשים עם קרוהן. הפגיעה באזור סביב פי הטבעת יכולה לבוא לידי ביטוי כפיסטולה, פיסורה, מורסות והיצרות של התעלה האנאלית.

ב-1998 נבחרו שלושה קריטריונים (Vienna classification) להבנת התסמינים של המחלה: גיל האבחון (עד גיל 40 או מעל גיל 40), מיקום המחלה (המעי העקום, המעי הגס, המעי הגס והעקום יחד, מערכת עיכול עליונה) ואופי המחלה (דלקתית, נוטה ליצור היצרות ונוטה ליצור פיסטולות)

ב-2005 הורחבו קריטריונים אלה (Montreal classifications) מבחינת גיל (עד גיל 16, גיל 16–40 ומעל גיל 40) ולאופי המחלה התווספה מעורבות של האזור סביב פי הטבעת.

התסמינים של המחלה מושפעים מהמיקום שלה במערכת העיכול ומנוכחות או היעדר היצרויות ופיסטולות. התסמינים הנפוצים הם: שלשול, ירידה במשקל, כאבי בטן ועייפות. במקרים קשים של מחלת קרוהן עלול להיות גם דימום בצואה, אם כי זה מאפיין יותר את מחלת קוליטיס כיבית. יש מחקרים המצביעים שהתסמינים עשויים להיות נוכחים באופן כרוני לאורך תקופה סמויה ארוכה של חודשים ואפילו שנים לפני שהאבחנה מתבססת.

התסמינים שמובילים את המטופל לפנייה לגורם רפואי הם בדרך כלל שלשולים, כאבי בטן וירידה במשקל, אך לא תמיד. לפעמים, קיים רק תסמין בודד, למשל כאבי בטן, ובמקרים אחרים, דלקת התוספתן עשויה להוביל לזיהוי של המחלה. עבור אחרים ממצאים מחוץ למערכת העיכול עשויים להיות הסימן הראשון, ללא כאבי בטן משמעותיים.

+ תסמינים וסימנים של מחלת קרוהן במערכת העיכול על פי אופי המחלה אופי המחלה  תסמינים וסימנים מחלה דלקתית  כאבי בטן ושלשולים, וסימנים מערכתיים יותר כמו ירידה במשקל, חום ועייפות. מחלה הגורמת להיצרויות  ביטויי חסימת מעיים (בדרך כלל של המעי הדק): חוסר גזים ויציאות, קולות מעיים מוגברים, בחילות והקאות. מחלה המאופיינת בפיסטולות חודרניות או מורסות  כאבי בטן, סימנים מערכתיים כגון חום וצמרמורות, סימנים חריפים של דלקת הצפק, וכן בהתאם למיקום הפיסטולה: שלשול במקרים של פיסטולה בין שני חלקים של המעי הדק (enteroenteric), דלקת בדרכי השתן בפיסטולה בין שלפוחית השתן למעי (enterovesicular) או בין השופכה למעי (enterouretheral), או מעבר של צואה מהנרתיק במקרה של פיסטולה בין הנרתיק למעי (enterovaginal). דוגמה נוספת של פיסטולה היא בעור במקרה של חיבור בין העור למעי (enterocutaneous). מחלה של מערכת העיכול העליונה  אפתות בפה, פגיעה בקיבה והתריסריון, היכולה להביא לבחילות, הקאות וכאב ברום הבטן.

 מחוץ למערכת העיכול 
מחלת קרוהן היא מחלה המערבת מערכות נוספות מלבד מערכת העיכול, אצל 43% מחולי קרוהן נראה השפעה של המחלה על מערכות גוף נוספות. תסמינים במערכת העיכול ומחוצה יכולים להיות תוצאה של פעילות המחלה (למשל, אנמיה מחוסר ברזל), קשורה לטיפולים רפואיים וכירורגיים (למשל, חוסר ספיגה עקב תפקוד לא תקין של המעיים או לאחר הסרת אזור של המעיים), או שניהם.
 הפרעות עוריות: אפתות בפה, אריתמה נודוזום , פסוריאזיס, פיסטולה. חלק מהתופעות העוריות קשורות לדפוס ההסטולוגי של המחלה (לדוגמה פיסטולות), מבין מחלות העור הקשורות לקרוהן השכיחה ביותר היא אריתמה נודוזום. ביטויים עוריים יכולים להופיע גם עקב הטיפול במחלה כמו התפרצות דמוית פסואריאזיס ואקזמה.
 עיניים: דלקת הענבייה (Uveitis), דלקת לובן העין , . סיבוכים בעיניים הקשורים ישירות למחלת הקרוהן, יראו סימני הטבה יחד עם הטיפול המערכתי במחלה.
 מערכת השלד: סיכון מוגבר לשברים על רקע דלדול עצם (Osteoporosis). גורמי סיכון להתפתחות סיבוכים אלה: גיל מבוגר, מצב תזונתי לא מאוזן (משקל עודף, חוסר ויטמין D) ושימוש בטיפול בסטרואידים. כמו ניתן לראות דלקות מפרקיםarthritis , ankylosing spondylitis
 מחלות הקשורות לכבד ולדרכי המרה: מחלת כבד כרונית חסימתית (primary sclerosing cholangitis), שחמת הכבד (Cirrhosis), אבני כיס מרה ובדרכי המרה (choledocholithiasis, cholelithiasis).השכיחות של אבני מרה בקרב חולי קרוהן מוערכת בכ-15%. גורמי הסיכון להיווצרות אבני מרה כוללים גיל מעל 40, משך מחלה של יותר מ-15 שנים, מחלה הממוקמת במעי העקום (Ileum), היסטוריה של ניתוחים ואשפוזים מרובים, טיפול בסטרואידים, טיפול אימונותרפי, וקבלת הזנה תוך ורידית.
 הפרעות אורולוגיות: אצל חלק מחולי קרוהן קיימת תופעה של אבני כליה ואבנים בדרכי השתן, בעיקר לאחר כריתה חלקית של המעי העקום (Ileum). האבנים הנוצרות הן אבני אוקסלט הסידן, המתפתחות באופן משני כתוצאה מעודף אוקסלט בשתן. באופן רגיל, סידן נקשר לאוקסלט במעיים על ידי חומצות שומן וחומצות מרה, תרכובת זו הופכת להיות לא מסיסה ומופרשת בצואה. אצל חולים הסובלים מלקוי בתפקוד של המעי העקום קיים ליקוי בספיגה של חומצות שומן וחומצות מרה שמותירות את האוקסלט חופשי במעיים והוא עובר ספיגה מחדש במעי הגס לדם וכתוצאה מכך עולות רמותיו בדם ואחר כך בשתן.
 מחלות על רקע תהליך דלקתי: אסתמה, דלקת סימפונות (Inflammatory Bronchitis), דלקת קרום הלב (Pericarditis), דלקת מפרקים שיגרונית (Rheumatoid arthritis), טרשת נפוצה (Multiple sclerosis).
 מחזור הדם: סיכון להתפתחות פקקת (Thrombosis), תסחיף ריאתי (Pulmonary embolism) יתר לחץ דם פורטלי ).
 מערכת הנשימה: דום נשימה בשינה (Obstructive sleep apnoea), זיהומים במערכת הנשימה (Chest infections).

 סיבוכים 
סיבוכי מעיים שכיחים במחלת קרוהן כוללים דלקת במעי הדק והגס (ileocolitis) המלווה בהיווצרות פיסטולות פנימיות או חיצוניות ואבצסים. כמו כן, קיימים מקרים של היצרויות העלולות להוביל לחסימת מעיים. סיבוכים נדירים יותר כוללים התנקבות המעי, התפשלות מעיים, והתפתחות של גידול ממאיר.
 התנקבות המעי: מתרחשת בכ-1% עד 2% מן החולים, לרוב במעי העקום (Terminal Ileum).
 אבצסים תוך בטניים ואגניים: מתרחשים אצל 10% עד 30% מן החולים. הטיפול בהם נעשה באמצעות ניקוז תחת טומוגרפיה ממוחשבת (CT), חלק החולים יזקקו גם לניתוח כריתה של מקטע המעי החולה. במחקר שנערך בישראל, נמצא כי גורמי סיכון לאבצסים כוללים: מחלה במיקום המעי הדק והגס, מעורבות של האזור הפריאנלי, סימנים קליניים כמו חום, לצד מדדי דם כגון יחס גבוה בין נויטרופילים ללימפוציטים ורמות מוגברות של חלבון C מגיב (CRP).
 פיסטולה- כ-30% מחולי קרוהן יפתחו פיסטולה, הטיפול בהתאם לסימפטומים של המטופל, החל מטיפול תרופתי ועד להתערבות ניתוחית.
 אי שליטה בצואה- יכולה לנבוע משלשולים מרובים, פגיעה בפי הטבעת, מחלה פעילה או ניתוחים קודמים.
 חסימת מעיים: במחקר רטרוספקטיבי  נמצא שמתוך 304,149 חולי קרוהן, כ-27,024 (כ-8.9%) פיתחו חסימת מעיים. חסימה זו מקושרת לעיתים קרובות להיווצרות היצרויות הנגרמות מדלקת טרנסמוראלית ופיברוזיס, שמובילים להיצרות חלל המעי.

 הסיכון לסרטן 
הסיכון הכללי לחולי קרוהן לחלות בסרטן גבוה בכ-30% בהשוואה לאוכלוסייה הכללית, כאשר גורמי סיכון נוספים כוללים טיפול תרופתי ממושך, גיל צעיר בעת האבחנה, ומעורבות מחלה נרחבת במערכת העיכול.
 סרטן המעי הגס: הסיכון המצטבר לסרטן המעי הגס מגיע ל-8% לאחר 20 שנות מחלה בקרב חולים עם מעורבות של המחלה במעי הגס. הסיכון גבוה פי 2.4 מאשר באוכלוסייה הכללית. נמצא שמעקב באמצעות קולונוסקופיה כל לשנה עד שלוש שנים חיונית לגילוי מוקדם ומניעה של סרטן המעי גס אצל חולי קרוהן.
 סרטן המעי הדק: הסיכון לחלות בסרטן המעי הדק גבוה במיוחד בקרב חולי קרוהן, עם שכיחות של כ-2.2% לאחר 25 שנות מחלה.
 לימפומה: חולי קרוהן נמצאים בסיכון מוגבר פי 2 לחלות בלימפומה בהשוואה לאוכלוסייה הכללית. טיפול בתרופות מדכאות חיסון מעלה את הסיכון ללימפומה פי 3-5. יש מחקרים שמצאו שחולי קרוהן נמצאים בסיכון מוגבר לפתח לימפומה, גם ללא שימוש בתרופות מדכאות חיסון.
 סרטן עור: סיכון מוגבר פי 4–7 לסרטן עור שאינו מלנומה, בעיקר בחולים המטופלים בתרופות מדכאות חיסון.

 ממצאי מעבדה ודימות 
במסגרת האבחון של מחלת קרוהן, בדיקות דם הן כלי חשוב לזיהוי של תהליכים דלקתיים והערכת מצבו הבריאותי הכללי של המטופל. בדיקות אלו אינן ספציפיות למחלה, אך הן מסייעות בזיהוי של דלקת פעילה והשלכותיה על מערכות הגוף השונות. חלק מהבדיקות העיקריות הנערכות:
 חלבון מגיב C (C-reactive protein או בקיצור CRP) הוא סמן דלקתי המציין דלקת פעילה בגוף. רמות מוגברות של CRP מצביעות על פעילות דלקתית חריפה, כמו זו שמתרחשת במחלת קרוהן. הערכים של CRP משמשים גם להערכת חומרת הדלקת ומעקב אחר התגובה לטיפול. שקיעת דם מואצת (ESR) עשויה לשקף פעילות של מחלת קרוהן בחלק מהחולים. עם זאת, רמות תקינות של ESR או CRP אינן שוללות צורך בהערכה נוספת במקרה של חשד למחלה פעילה.
 רמת אלבומין בדם- רמת אלבומין נמוכה יכולה להעיד על מחלה פעילה או מצב של תת תזונה אצל חולי קרוהן. לפי מחר אחר נמצא שרמת אלבומין נמוכה אמנם מעידה על מחלה פעילה, אך זה מדד פחות אמין לגבי המצב התזונתי.
 ספירת דם מלאה (CBC) היא כלי המסייע בזיהוי מצבים נלווים למחלה. אנמיה, הנפוצה בקרב חולים, עשויה להיגרם ממגוון גורמים, בהם דלקת כרונית, תת-ספיגה של ברזל, איבוד דם ממושך ותת-ספיגה של ויטמין B12 או חומצה פולית. בנוסף, לויקוציטוזיס (עלייה במספר תאי הדם הלבנים) עשויה להעיד על דלקת כרונית, מורסה, או להיות תוצאה של טיפול בסטרואידים.
 ניתן למצוא אצל חולי קרוהן חסרים תזונתיים שכוללים רמות נמוכות של חומצה פולית, ויטמין A וויטמין D
 בדיקות תפקודי כבד משמשות לזיהוי בעיות בכבד ובדרכי כיס המרה, שעלולים לבוא לידי ביטוי בקרב חולי קרוהן.
 שתי בדיקות סרולוגיות משמשות להבחנה בין מחלת קרוהן לקוליטיס כיבית: נוגדנים ל-ASCA ) נמצאים בשכיחות גבוהה יותר בחולי קרוהן, בעוד שנוגדני  מופיעים בשכיחות גבוהה יותר בקרב חולי קוליטיס כיבית.
 קלפרוטקטין  בבדיקת צואה הוא סמן שנמצא יעיל לניטור מחלות מעי דלקתיות, כמו קרוהן וקוליטיס כיבית. הבדיקה מודדת את ריכוז החלבון קלפרוטקטין, המופרש מתאי דם לבנים (נויטרופילים) במהלך תהליכי דלקת במעי. רמות גבוהות של קלפרוטקטין מעידות על נוכחות דלקת פעילה במעי הגס, אך הבדיקה פחות רגישה במקרים בהם הדלקת ממוקמת במעי הדק. לבדיקת קלפרוטקטין בצואה יש ערך רב גם במעקב אחר תגובת המטופלים לטיפול, מאחר ששינויים ברמת החלבון עשויים לשקף את מידת הצלחת הטיפול ולהתריע על התלקחויות אפשריות. הבדיקה היא כלי לא פולשני, המאפשר לרופאים להעריך את מצב המחלה ואת הצורך בהתערבויות טיפוליות נוספות, ללא צורך בבדיקות פולשניות כמו קולונוסקופיה.

בדיקות דימות במחלת קרוהן הן כלים חיוניים לאבחון, ניטור והערכת חומרת המחלה, ומאפשרות זיהוי מדויק של מיקום המחלה וסיבוכיה. להלן פירוט של הבדיקות הנמצאות בשימוש במחלה.
 קולונוסקופיה – נחשבת למדד הזהב (בדיקת אבחון המדויקת ביותר) לאבחון מחלת קרוהן. במהלך הבדיקה ניתן לקחת ביופסיות לאבחון וניטור המחלה. הבדיקה יכולה לאבחן אם המחלה במעי הגס או בחלק הסופי של המעי הדק (המעי העקום).
 אולטרסאונד בטן יכול לספק מידע חשוב על חומרת מחלת קרוהן, כגון עיבוי דופן המעי, שינויים ברקמת השומן המזנטרית וממצאים נוספים המעידים על פעילות המחלה. יתרונה של הבדיקה הוא היותה לא פולשנית וללא חשיפה לקרינה, מה שהופך אותה מתאימה במיוחד למעקב תכוף ולילדים. עם זאת, אולטרסאונד אינו מהווה תחליף לקולונוסקופיה לצורך אבחון מלא ומקיף.
 בדיקת CT (טומוגרפיה ממוחשבת) מאפשרת זיהוי של שינויים מבניים במערכת העיכול הנגרמים ממחלת קרוהן. בין הממצאים הנפוצים ניתן לראות עיבוי של דופן המעי , המצביע על פעילות דלקתית, ובצקת תת-רירית , האופיינית למחלה פעילה. כמו כן, במצבי דלקת כרונית, מתרחשת היפרטרופיה , עיבוי של רקמת השומן המזנטרי – השומן המקיף את דופן המעי שעשויה להעיד על מחלה כרונית או מתקדמת. בנוסף, הבדיקה מאפשרת זיהוי של הצרויות באזורים שונים במערכת העיכול, המהוות סיבוך של המחלה. CT נחשב לכלי חשוב להערכת סיבוכים כמו מורסות ופיסטולות, במיוחד במצבים דחופים. במחלת הקרוהן נהוג לבצע CTE , שמדגים בעזרת חומר ניגוד את המערכת העיכול. לפני הבדיקה, המטופל יתבקש לשתות כ-1.5 ליטר של חומר ניגוד מדולל, השתייה מתבצעת בהדרגה במשך כשעה עד שעתיים לפני הסריקה. בתחילת הבדיקה מוזרק חומר ניגוד דרך הווריד להדגמה של כלי הדם.
 MRE  היא בדיקת MRI מתקדמת המיועדת להדמיית מערכת העיכול, עם דגש על המעי הדק. הבדיקה מאפשרת זיהוי דלקות, היצרויות, פיסטולות וסיבוכים נוספים של מחלות מעי דלקתיות, כמו קרוהן. יתרונות הבדיקה כוללים הימנעות מחשיפה לקרינה, יכולת להדגים בצורה מדויקת את מבנה ותפקוד המעי.
 קפסולה אנדוסקופית- היא כלי אבחוני המשמש כאשר קיים חשד למעורבות של מחלת קרוהן במעי הדק. הבדיקה מאפשרת להדגים נגעים, דלקות וכיבים באזורים שאינם נגישים באמצעות קולונוסקופיה. בנוסף, קפסולה אנדוסקופית משמשת להערכת תגובת המטופל לטיפול, וכן לזיהוי חולים הנמצאים בסיכון גבוה להחמרת המחלה או להישנות לאחר ניתוח.

טיפול
 טיפול תרופתי 
טיפול התרופתי במחלת קרוהן מורכב ומתפתח כל הזמן. מטרת הטיפול היא לא רק להקל על התסמינים, אלא גם להשיג ריפוי של רירית המעי ודופן המעי, ובכך למנוע סיבוכים לטווח ארוך. הטיפול התרופתי מותאם אישית לכל מטופל, תוך התחשבות בחומרת המחלה, מיקום הדלקת, היסטוריה טיפולית, גורמי סיכון ומאפיינים אישיים נוספים. לעיתים הטיפול מורכב ממספר תרופות שהרופא משנה בהתאם למצבו הקליני וממצאי מעבדה ודימות.
 אמינוסליצילאטים - מנגנון הפעולה המדויק לא יודע אך הן עוזרות להרגיע את הדלקת במעי על ידי "ניקוי" של חומרים מזיקים (רדיקלים חופשיים) וכן על ידי הפחתת הפרשת חומרים שגורמים לגיוס תאי דם לבנים לאזור המודלק, מה שמפחית את הנזק לרקמת המעי. במחקר אורך אירופאי נמצא שתרופות אלה היו יעילות ללא צורך בטיפול נוסף. לעומת זאת מחקרים אחרים מצאו שתרופות אלו אינן יעילות במיוחד לטיפול במחלת קרוהן ואינן מומלצות לטיפול או למניעה. דוגמאות לתרופות בקבוצה זאת: סולפאסאלאזין (Sulfasalazine, משווק בשם מסחרי: Salazopyrin), מסאלאמין (Mesalazine, משווק בשמות מסחריים:Rafassal, Pentasa ,Asacol).
 סטרואידים: חולים עם מחלת קרוהן בדרגה בינונית עד קשה מטופלים בסטרואידים. הם תרופות בעלות פעילות אנטי דלקתית. עם זאת, סטרואידים אינם משחקים תפקיד בטיפול אחזקה (Maintenance). להלן דוגמאות לתרופות בקבוצה זאת: בודזונייד יעיל להשגת הפוגה קלינית במחלת קרוהן קלה עד בינונית באזור המעי הדק או האיליאוצקאלי, הוא נסבל היטב, אך אינו מיועד לשימוש לטווח ארוך. פרדניזון בטיפול בהתלקחויות חריפות, לא מומלצת לשימוש לטווח ארוך עקב תופעות לוואי במיוחד בקורסים חוזרים של טיפול.
 אנטיביוטיקה: לאנטיביוטיקה תפקיד במצבים כמו פיסטולה פריאנלית, אבצסים תוך בטניים במחלת קרוהן. האנטיביוטיקות השכיחות לשימוש: מטרונידזול (, משווק בשם מסחרי Flagyl), ציפרופלוקסצין וריפקסימין .
 תרופות מדכאות מערכת החיסון-  תרופות אלו פועלות על ידי דיכוי פעילות מערכת החיסון ובכך מפחיתות את הדלקת המאפיינת את המחלה. דומגאות לתרופות בקבוצה זאת: אזתיופרין (, משווק בשם מסחרי imuran), מרקפטופורין , מתוטרקסט.
 התרופות הביולוגיות לטיפול במחלת קרוהן כוללות מספר קבוצות, כאשר כל אחת מהן פועלת במנגנון שונה.
 מעכבי TNF ) -פועלות על ידי עיכוב של חלבון TNF, המעורב בתהליך הדלקת. תרופות אלו יעילות בהשגת רמיסיה קלינית והפחתת תסמינים, בטיפול בביטויים מחוץ למעי, כגון בעיות עור, עיניים ומפרקים. הן יעילות בטיפול בפיסטולות ובהפחתת סיכון להישנות המחלה לאחר ניתוח. דוגמאות לתרופות בקבוצה זאת: אינפליקסימאב (Infliximab, משווק בשמות מסחריים: ,Ixifi ,Remicade ,Remsima), אדלימומאב (Adalimumab משווק בשם מסחרי:Humira), וסרטיוליזומאב פגול (Certolizumab pegol, משווק בשם מסחרי:Cimzia).
 מעכבי אינטגרינים (Integrin Inhibitors) הם נוגדנים הפועלים על ידי עיכוב תנועת תאי חיסון לרירית המעי. דוגמה לתרופה בקבוצה זאת: ודוליזומאב (Vedolizumab, שם מסחרי: Entyvio). קיימים מעכבי אינטגרין אחרים אשר נבדקו ונמצאו לא יעילים.
 מעכבי אינרלוקין (interleukin) תרופה זו מעכבת את פעילותם של ציטוקינים, שקשורים לתהליכי הדלקת במחלת קרוהן. דוגמה לתרופה בקבוצה זאת: אוסטקינומאב (, משווק בשמות מסחריים: Wezlana ,Stelara).
 מעכבי JAK  הם תרופות דרך הפה המשמשות לטיפול גם במחלת קרוהן, אך יש להן התוויות נגד משמעותיות והם עדיין בשלבי מחקר שונים. תרופות בקבוצה זאת: אופדסיטיניב (Upadacitinib, משווק בשם מסחרי Rinvoq), פילגוטניב .
 מעכבים TL1A נמצאים בפיתוח ובשלבי ניסוי מתקדמים לטיפול בקרוהן ובמחלות נוספות. החברות המעורבות בפיתוח: Teva, Roche, Merck
 מעכבי S1P . מווסתים את יציאת הלימפוציטים מהטחול וקשרי הלימפה אל מחזור הדם הסיסטמי, ובכך מפחיתים דלקת במעי במחלות מעי דלקתיות. דוגמה לתרופה בקבוצה זו: אוזנימוד (Ozanimod, משווק בשם Zeposia) – אושרה לקוליטיס כיבית ונמצאת בשלבי מחקר בקרוהן.

 טיפול תזונתי 
כ-70% מחולי קרוהן עלולים לחוות תת-תזונה ואובדן משקל, הנגרמים לעיתים כתוצאה מתת-ספיגה בשל דלקת כרונית או ניתוחים במערכת העיכול. בנוסף, עלולים להתפתח חסרים בחלבון ובברזל, ובמקרים רבים קיימת ירידה בצריכת המזון עקב חשש מהחמרת תסמינים. לא ניתן להמליץ על "דיאטה אחת" שתקדם הפוגה בכל חולי קרוהן עם מחלה פעילה בשל היעדר ראיות חד-משמעיות והטרוגניות גבוהה של הנתונים. חולי קרוהן בסיכון לפתח מצב תזונתי ירוד והיווצרות חסרים תוזנתיים. לכל מטופל יש צורך בגישה תזונתית מותאמת אישית, עדיף בהנחיית דיאטנית קלינית. קיימת טענה כי התזונה יכולה לשנות ישירות את הרכב המיקריוביוטה במעי שהוא בין הגורמים להופעת המחלה. להלן התייחסות למספר דיאטות שכיחות בטיפול בחולי קרוהן ולרכיבים ספציפיים בתזונה.

 תזונה בזמן מחלה פעילה 
 הזנה אנטרלית מלאה (Exclusive Enteral Nutrition - EEN) היא שיטת תזונה שבה כל הצריכה הקלורית והתזונתית מתקבלת מפורמולות רפואיות, ללא אכילת מזון מוצק דרך הפה או דרך זונדה. מומלצת כקו ראשון לטיפול בילדים עם מחלת קרוהן, בהתאם להנחיות האירופאיות. למבוגרים מומלצת במקרים של תת-תזונה או כהכנה לניתוח. במחקר רטרוספקטיבי נמצא שדיאטה זאת הובילה לתוצאות תזונתיות וכירורגיות טובות יותר בקרב חולי קרוהן, בהשוואה להזנת תוך ורידית.
 הזנה תוך ורידית-מומלצת רק כאשר תזונה אנטרלית (דרך הפה או זונדה) אינה אפשרית או נכשלה. לפני ואחרי ניתוח, במיוחד בחולים עם תת-תזונה חמורה או כאשר לא ניתן לשוב לתזונה דרך הפה. קיימת תזונה נוספת PEN - Partial Enteral Nutrition שהיא שילוב בין מזון רגיל למזון מתוך פורמולות רפואיות.
 דיאטת (Crohn’s Disease Treatment-with-Eating Diet) CD-TREAT - דיאטה שנועדה לחקות את השפעת EEN תוך שימוש במזון רגיל במקום פורמולות רפואיות. הימנעות מגלוטן, לקטוז ואלכוהול. החלפת מלטודקסטרין (פחמימה מלאכותית ב-EEN) בעמילן עמיד ודל-סיבים. הפחתת פחמימות מורכבות לטובת תכולת חלבון גבוהה יותר, תוספת מולטיוטמינים .
 דיאטת CDED (Crohn’s Disease Exclusion Diet) נחשבת לקלה ליישום, עם היענות גבוהה ויעילות ארוכת טווח. מומלץ לילדים ולמבוגרים עם קרוהן להתחיל בה בשלב מוקדם, במיוחד כאשר יש צורך בהשגת הפוגה מהירה או במקרה של כישלון הטיפול הביולוגי. עם זאת, הדיאטה מתאימה רק בהיעדר התוויות נגד, כגון הפרעות תפקודיות חמורות במעי או חסימה במערכת העיכול. הדיאטה מבוססת על שילוב בין פורמולה נוזלית לבין רשימה של מזונות מוגבלים, בשלב 1 (6 שבועות) מחצית מהתזונה מבוססת על 50% פורמולה בשילוב של מזונות מוגדרים, שלב 2 (7-12 שבועות) על 25% פורמולה בשילוב מגוון רחב של מזונות והחל משבוע 13 מאפשרת לצרוך את כלל המזונות תוך הימנעות ממזונות בעלי פוטנציאל מזיק.
 דיאטת פוד מאפ  היא שיטת של הורדת מזונות להפחתת תסמיני עיכול, הכוללת הוצאת פחמימות קצרות שרשרת שעלולות לגרום לכאבי בטן ואי נוחות. הדיאטה מתמקדת בצמצום מזונות עשירים בפרוקטוז, לקטוז, סורביטול ועוד, הנוטים להתסס במעי ולגרום לנפיחות ושלשולים. התזונה נפוצה בקרב חולי קרוהן, ומחקרים מצביעים על כך שהיא עשויה להפחית כאבי בטן, שלשולים ונפיחות.

 תזונה בזמן הפוגת המחלה 
 תזונה ים תיכונית -תזונה הים-תיכונית, העשירה בפירות, ירקות, דגנים מלאים, קטניות, אגוזים ושמן זית, ובעלת צריכה מתונה של מזון מעובד ומקור מהחי, הראתה השפעות חיוביות אפשריות במחלות מעי דלקתיות בנוסף להשפעתה על מחלות מעי דלקתיות, התזונה הים-תיכונית נמצאה כמשפיעה על ירידה בתחלואה ממחלות לב וכלי דם, להפחתת היארעות ותמותה מסרטן, ולשיעור נמוך יותר של פרקינסון ואלצהיימר.
 תזונה צמחונית למחצה- נמצאה כקשורה לשכיחות נמוכה יותר או להתקדמות איטית יותר של מחלות מעי דלקתיות.
 תוספת רכיבי תזונה- חסרים תזונתיים שכיחים שכדאי לבדוק מתן תוספת: ויטמין B12, חומצה פולית, סידן, ויטמין D, אבץ, ברזל.

 השפעת רכיבים תזונתיים על מחלת קרוהן 
 מזון מעובד- נמצא קשר בין צריכה גבוהה יותר של מזון מעובד  לבין שכיחות גבוהה יותר של תחלואה במחלת קרוהן.
 בשר מעובד- צריכה תכופה של בשר מעובד  נמצאה קשורה לעלייה בסיכון לתמותה בקרב חולי מחלות מעי דלקתיות, בעוד שלא נמצא קשר דומה עם סוגי בשר אחרים. במחקר שפורסם ב־2024 נמצא שתזונה עשירה בסיבים תזונתיים ודלת שומן שפרה את הסימפטומים של חולי קרוהן.
 סיבים תזונתיים- מחקרים מצביעים על היתרונות של סיבים תזונתיים עבור חולים במחלות מעי דלקתיות, אך עדיין לא נקבע באופן חד משמעי איזה סוגי סיבים ובאיזה כמות יספקו את מרב התועלת ויהיו נסבלים על ידי החולים.
 מוצרי חלב- מוצרי חלב הם בין הרכיבים התזונתיים השנויים ביותר במחלוקת בנוגע להשפעתם על מחלות מעי דלקתיות, במאמר סקירה שפורסם בשנת 2024 לא נמצאו עדויות חד-משמעיות לכך שמוצרי חלב משפיעים על ההיארעות (הסיכוי לחלות) או על מהלך המחלה.
 שומנים וסוכרים- עלייה בצריכת שומנים וסוכרים במדינות מערביות במאה ה-20 מקבילה לעלייה בתחלואה בקרוהן.
 חומצות שומן- במאמר סקירה מקיף לא נמצאה השפעה חד משמעית לחומצות שומן אומגה-3 ושל אומגה-6 במניעה וטיפול של קרוהן.

 טיפול ניתוחי 
לפי הספרות 50% עד 80% מחולי קרוהן יזדקקו לניתוח במהלך חייהם, אולם יש מחקרים המצביעים שטיפול תרופתי ביולוגי מוקדם קשור לשיעור נמוך יותר של התערבות ניתוחית. במקרים של ניתוח אלקטיבי, חשוב לשפר את מצבו התזונתי של המטופל לפני הניתוח. יש להעדיף תזונה דרך הפה כגישה עיקרית לשיפור מצב התזונה של החולה לפני הניתוח, מכיוון שהוכח כי היא מפחיתה סיבוכים אחרי הניתוח. בניתוחים אלקטיבים טכניקת הניתוח העדיפה היא בשיטה של לפרוסקופיה בשנים האחרונות פותחה שיטת ERAS (Enhanced Recovery After Surgery) לניהול טיפולי לפני ואחרי ניתוחים. שיטה שנמצאה יעילה בניתוחים אלקטיביים בחולים עם מחלות מעי דלקתיות,. השיטה הוכחה כיעילה במניעת סיבוכים ובזירוז החזרה לתפקוד, דוגמאות לעקרונות מרכזיים בשיטה: הימנעות מצום ממושך לפני הניתוח, התחלה מוקדמת של הזנה לאחר הניתוח, וניוד מוקדם של המטופל.

האינדיקציות לניתוח אצל חולי קרוהן:

חסימת מעיים כתוצאה מהיצרות במעי נותרה אחת הסיבות השכיחות ביותר להתערבות רפואית בחולי מחלת קרוהן.
 חסימת מעיים חריפה, מרבית החסימות נפתרות באמצעות טיפול ראשוני שמבוסס על צום, מתן נוזלים תוך ורידיים, הזנה תוך ורידית וטיפול בסטרואידים להקטנת הדלקת והבצקת. במקרים בהם החסימה אינה מגיבה לטיפול השמרני, נשקלת התערבות ניתוחית.
 חסימת מעיים כרונית לרוב נובעת מתהליך פיברוטי (לַיֶּפֶת), כחלק מתהליך האבחנה יש לשלול שהחסימה לא נובעת מגידול סרטני. במקרה של תהליך פיברוטי האופציות לטיפול:
 הרחבה בעזרת בלון במהלך אנדוסקופיה במקום ההיצרות עם הצלחה כ-90% בהקלה על סימפטומים לטווח הקצר, או חתך בהיצרות, סטריקטורוטומי - (stricturotomy) במהלך אנדוסקופיה
 ניתוח סטריקטורפלסטי . הוא הליך כירורגי בהרדמה כללית שבה שיטת פתיחת ההיצרות נעשית בהתאם לגודל ההיצרות תוך שימור רקמת המעי, היצרות ממוקדת (עד 7 ס"מ) בשיטת , היצרות בינונית (בין 7-15ס"מ) בשיטת  והיצרות רחבה בשיטת .
 הטיפול הכירורגי המועדף הבא הוא כריתה של המקטע המעורב עם הַשָׁקָה בין חלקי המעי הבריאים כדי למנוע בעתיד תסמונת המעי הקצר. במקרים שלא ניתן לעשות השקה בין חלקים בריאים של המעי, תישקל האפשרות לכריתה רחבה יותר של המעי עם יצירת סטומה. השקה מסוג Kono-S קשורה לרוב לשיעור נמוך יותר של הישנות המחלה.
 מורסה- נוכחות של מורסה (אבצס) מתרחשת עד 20% מחולי קרוהן. זה יכול להיות קשור עם סיבוכי אחרים כגון פיסטולות והיצרות. חולים אלו לרוב מגיעים לחדר המיון עם חום המלווה בכאבי בטן, גוש נמוש ורגישות במישוש. במקרים מסוימים (כ-28%), מצב זה עשוי להיות מלווה בסיבוך של אלח דם. הטיפול הראשוני יכלול בדרך כלל ניקוז המורסה תחת הדמיה ואנטיביוטיקה. בהתאם למצב החולה יישקל המשך טיפול תרופתי או התערבות כירורגית שכוללת כריתה חלקית או רחבה של החלק המודלק.
 התנקבות המעי מהווה מצב חירום רפואי המחייב התערבות כירורגית דחופה, שכן עיכוב בניתוח עלול להגביר את הסיכון לתחלואה ותמותה. הטיפול כולל כריתה של המקטע הפגוע, ולאחריה ביצוע השקה או יצירת סטומה קבועה או זמנית, בהתאם למצבו הקליני של המטופל.
 פיסטולה- הטיפול מתחיל עם הכנסת סטון  שהוא חוט כירורגי גמיש המוחדר דרך הפיסטולה כדי למנוע סגירה מוקדמת שלה ולשפר את ניקוז ההפרשות. במקביל ניתן טיפול תרופתי שכולל לרב טיפול ביולוגי ואנטיביוקה. טיפול נוסף, שחלקו עדיין נמצא בשלבי מחקר, כולל הזרקת תאי גזע ממקור חיצוני או מתרומה עצמית ישירות לאזור הפיסטולה, במטרה לעודד ריפוי ולצמצם את התהליך הדלקתי. במקרים שבהם הטיפול השמרני אינו מצליח, קיימות אפשרויות ניתוחיות שונות לסגירת הפיסטולה.
 מחלה באזור פי הטבעת עשויה לכלול פיסטולות, מורסות, היצרויות ונגעים הנגרמים כתוצאה מדלקת כרונית. הטיפול דומה לטיפול בפיסטולות, ובמקרים שבהם אין שיפור, ייתכן צורך ביצירת סטומה קבועה או זמנית כאמצעי להפחתת הדלקת ולשיפור איכות החיים.
 מגה-קולון טוקסי  הוא מצב מסכן חיים שעלול להופיע בקרב חולי מחלות מעי דלקתיות, מוגדר כאשר מתרחשת התרחבות של המעי הגס הרוחבי ל-6 ס"מ ומעלה, במקביל להופעת סימפטומים קליניים כגון שלשולים חמורים, חום, קצב לב מהיר, מדדי דלקת מוגברים ועוד. הטיפול הראשוני כולל ניהול תרופתי אינטנסיבי, אך במקרה של סיבוכים או חוסר תגובה לטיפול, נדרש ניתוח חירום לטיפול במצב.
 דימום עלול להיגרם עקב דלקת וכיבים הגורמים לפגיעה בכלי דם. טיפול ראשוני יכלול ייצוב המטופל וטיפול באמצעות אנדוסקופיה, אנגיוגרפיה ועירוי דם לפי הצורך. ניתוח יערך במקרה של כישלון טיפול הראשוני, אי-יציבות ממושכת ודימום חוזר.
 מחלה חמורה במעי העקום שאינה מגיבה לטיפול תרופתי מהווה התוויה לכריתה המקטע החולה של המעי, ולעיתים עדיפה על טיפול תרופתי ממושך.
 מחלה חמורה במעי הגס, ניתן לשקול כריתה חלקית או מלאה של המעי הגס, בהתאם להיקף המחלה ולתגובת המטופל לטיפול השמרני.
 ניתוח חוזר עקב סיבוך מניתוח קודם (לדוגמה חסימת מעיים) או מחלה פעילה שאינה מגיבה לטיפול.
 סרטן המעי הגס או דיספלזיה של המעי הגס כממצא טרום-סרטני
אופציות ניתוחיות של המעי
 כריתת המעי העקום וחלק מהמעי הגס (Ileocecal Resection) – כריתת החלק האחרון של המעי הדק והמעי הגס הימני.
 כריתת מעי דק (Small Bowel Resection) – מבוצעת במקרים של היצרויות מרובות או מחלה פעילה שאינה מגיבה לטיפול.
 כריתת מעי גס חלקית (Segmental Colectomy) – מסירים רק את החלק החולה במעי הגס, תוך חיבור הקטעים הבריאים.
 כריתת מעי גס מלאה (Total Colectomy) – כריתה של כל המעי הגס, לעיתים תוך שימור הרקטום.
 כריתת רקטום ומעי גס (Proctocolectomy) – הסרה מוחלטת של המעי הגס והרקטום, לרוב עם אילאוסטומיה (Ileostomy) קבועה.
 בנוסף יצירה של סטומה קבועה או זמנית מהמעי הגס (Colostomy) או המעי הדק (Ileostomy)

 השתלת צואה 
השתלת צואה FMT (Faecal microbiota transplantation) הוא טיפול שבו מעבירים מיקרוביוטה (חיידקי מעיים) מתורם בריא למערכת העיכול של מטופל במטרה לאזן מחדש את אוכלוסיית החיידקים ולשפר את תפקוד המעי. ניתוח מחקר סקירה שבדק את השפעת הטיפול, מצא ש־62% השיגו הפוגה קלינית.

 היבטים פסיכולוגיים במחלת קרוהן 
מחקרים מראים שכיחות גבוהה יותר של אבחנות פסיכיאטריות בקרב חולי קרוהן, אך הקשר בין לחץ נפשי לחומרת המחלה או מהלכה הקליני אינו חד-משמעי, וישנם מחקרים עם תוצאות סותרות. השוני בתוצאות המחקרים על השפעת היבטים פסיכולוגיים במחלת קרוהן נובע מהבדלים בשיטות המחקר ומהגורמים הנבחנים. למשל, משתנים כמו תמיכה חברתית, סגנון התמודדות וגורמים סביבתיים אינם נכללים בכל המחקרים באותו אופן, מה שעשוי להשפיע על המסקנות ולהוביל לתוצאות שונות.

במחקרים בחיות שבדקו את הקשר בין מערכת העיכול למערכת העצבים האוטונומית, נמצא שבמצב של לחץ מערכת העיכול נוטה להיות דלקתית יותר.

פעילות המחלה וחומרתה לרוב אינן מספיקות כדי להסביר את השונות בהצגה הקלינית של המחלה. ממצא זהה במעי מטופל עשוי להיות מוגבל קשות בשל תסמינים חמורים, בעוד שמטופל אחר עם ממצא זהה עשוי שלא לדווח על תלונות כלל ולתפקד באופן תקין. השוני לפעמים מוסבר על רקע גורמים פסיכולוגים.

מצוקה פסיכולוגית זמנית או מצבי רוח, כגון דיכאון או חרדה, נפוצים בקרב חולי קרוהן וקשורים להתמודדות של חיים עם המחלה. האבחנה הפסיכיאטרית הנפוצה ביותר בחולי קרוהן היא דיכאון.

המחלה עלולה להשפיע לרעה על דימוי גוף. כמו כן תת-תזונה, תופעות לוואי של תרופות ובעיות תכופות של כאב ושלשולים תורמים לפגיעה בתפקוד הפסיכו-חברתי. ניתוחים שכרוכים בפגיעה בפי הטבעת, או ביצירת סטומה גם להם השפעה על דימוי גוף ועלולות לגרום להפרעות בתפקוד המיני.

טיפול פסיכולוגי בחדרה ודיכאון במחלות מעי דלקתיות הוכחו כמשפרים משמעותית את איכות החיים ומפחיתים חרדה ודיכאון. ישנה הסכמה רחבה כי יש להתייחס לבריאות הנפש כחלק בלתי נפרד מהטיפול הכולל בילדים ובמבוגרים עם מחלות דלקתיות. במחקר שבדק את ההשפעה של תמיכה חברתית במחלות מעי דלקתיות נמצא שהתמיכה החברתית עשויה להפחית מצוקה פסיכולוגית ולתרום לשיפור במדדים של איכות החיים.

 נשים החולות במחלת הקרוהן 
 תסמינים ייחודיים לנשים 
תסמינים במערכת הגינקולוגית עלולים להקדים את הופעת התסמינים במעי, ולכן חשוב לזהותם מוקדם, שכן הם עלולים להיות מטופלים בטעות כאבחנה שגויה במשך שנים.
 הפרעות במחזור החודשי מדווחות ביותר ממחצית מהמטופלות.
 דלקת ומורסות המערבת איברים סמוכים (לדוגמה רחם, נרתיק, שחלות, פרינאום ופות) דווחה בכשליש מהמטופלות.
 פיסטולות באיברים סמוכים בשל נטיית מחלת קרוהן לחדור את כל שכבות דופן המעי וליצור פיסטולות.
 הפרעות בתפקוד המיני עלולים להופיע עקב מכאב מתמשך, סיבוכים גינקולוגיים או במערכת העיכול, דימוי גוף נמוך ונוכחות של סטומה. נוכחות מחלה באזור פי הטבעת עלולה להתבטא בכאב בעת קיום יחסי מין.

 היריון ולידה 
בקרב נשים וגברים עם מחלות מעי דלקתיות, שיעור הפוריות שלהם דומה לאוכלוסייה הכללית, למעט מקרים שהמחלה פעילה או לאחר ניתוחים מסוימים. עם זאת, קיימת תפיסה שגויה ונפוצה בקרב המטופלים שלפיה המחלה בהכרח פוגעת בפוריות. המצב התזונתי ותופעות הלוואי של התרופות עלולים להשפיע על הפוריות ובמקרים נדירים, המחלה עלולה לגרום לנגעים גרנולומטוטיים בחצוצרות או בשחלות, לרוב כתוצאה מהתפשטות ישירה של הדלקת מהמעי. מחלה נרחבת באזור זה עלולה לפגוע בפוריות.

מרבית הנשים עם מחלות מעי דלקתיות חוות היריונות ללא סיבוכים. בחלק מהמקרים מחלת קרוהן נקשרה לסיכון מוגבר ללידה מוקדמת, תינוקות קטנים לגיל ההיריון, משקל לידה נמוך ולידה שקטה, אך לא לסיכון מוגבר למומים מולדים. הימצאות ברמיסיה (הפוגה) טרם הכניסה להריון קשורה לתוצאות הטובות ביותר הן להריון והן ליילוד.

המצב הדלקתי או פעילות המחלה בעת הכניסה להיריון מהווה מדד מנבא טוב לפעילות המחלה במהלך ההיריון כולו. השגת רמיסיה של המחלה לפני הכניסה להיריון היא אסטרטגיה יעילה להפחתת הסיכון להתפרצויות המחלה במהלך ההיריון ולמניעת תוצאות שליליות לאם ולעובר. הטיפול התרופתי במהלך ההיריון צריך להיות מותאם לבטיחותו של האם העובר. מחקר פרוספקטיבי רחב היקף לא מצא עלייה בסיכון או תוצאות שליליות לאם או לעובר בקרב נשים שקבלו במהלך ההיריון טיפול ביולוגי.

רוב הנשים עם מחלות מעי דלקתיות יכולות ללדת בלידה וגינלית, כשהשיקולים הם מיילדותיים ולא קשורים למחלת המעי. במקרים של מחלה בפי הטבעת או הפרינאום מומלץ לשקול ניתוח קיסרי.

הנקה אינה מגבירה את הסיכון להתלקחות מחלת קרוהן לאחר הלידה. מרבית התרופות בטוחות להנקה מבחינת העובר. ניתן לחדש טיפול ביולוגי 24 שעות לאחר לידה וגינלית או 48 שעות לאחר ניתוח קיסרי, אם אין עדות לזיהום.

 ילדים ומתבגרים החולים במחלת הקרוהן 
כ 2% מהחולים מאובחנים לפני גיל 10, ו־30% בגילאי 10–19. התסמינים משתנים בהתאם לגיל ההופעה: בילדים עם מחלה בגיל צעיר מאוד (לפני גיל 6) מופיעים לרוב עיכוב בגדילה, תלונות לא ספציפיות ותסמינים חמורים ונרחבים יותר. העיכוב בגדילה היא סיבוך מרכזי במחלת קרוהן בילדים, ונפוצה בעת האבחון. גורמיה כוללים דלקת כרונית, תת-תזונה, עיכוב בהתבגרות מינית, ספיגה לקויה ושימוש ממושך בסטרואידים.

ילדים בוגרים ומתבגרים נוטים להציג תסמינים קלאסיים של כאבי בטן, שלשולים וירידה במשקל, ולעיתים גם תסמינים חוץ-מעיים ועיכוב בהתבגרות כתוצאה מהדלקת הכרונית. בילדים עם מחלת קרוהן עלולים להופיע תסמינים של תת-תזונה. בקרב נערות ייתכנו איחור או היעדר וסת, שלעיתים אינה מזוהה כחלק מהתסמינים של המחלה.

הספרות הרפואית מצביעה על כך שהזנה אנטרלית מלאה (EEN) יעילה יותר בילדים מאשר במבוגרים, היא משרה הפוגה, משיגה ריפוי רירי ברמה גבוהה, מווסתת תגובות חיסוניות מקומיות, משפרת את המצב התזונתי ותורמת לשיקום חילוף החומרים בעצם.

טיפול מוקדם בתרופות ביולוגיות, בעיקר אינפליקסימאב (anti-TNF), נמצא קשור לשיפור בגדילה, במיוחד בקרב ילדים בשלבים מוקדמים של ההתבגרות.

מחלת קרוהן המתחילה בילדות נוטה לסיבוכים לעומת מחלה שמתחילה בגיל מבוגר, בשל משך מחלה ארוך יותר, הסיכוי הנצבר לניתוח גבוה יותר בילדים. עיכוב גדילה הוא אינדיקציה ניתוחית ייחודית לילדים. כיוון שניתוח עשוי להשפיע מהותית על מהלך המחלה ועל ההתפתחות הפיזית והנפשית של הילד, ההחלטה על ניתוח מחייבת גישה מותאמת אישית במסגרת צוות רב-תחומי.

למחלות מעי דלקתיות בילדים השפעה נפשית-חברתית משמעותית לא רק על הילד אלא גם על משפחתו. אופייה הכרוני והבלתי צפוי של המחלה עלול לגרום למצוקה רגשית, חרדה ודיכאון בקרב ילדים ומתבגרים. החולים הצעירים עלולים להתמודד עם פגיעה בדימוי העצמי, קושי בקשרים חברתיים וירידה בתפקוד הלימודי עקב היעדרויות תכופות ותסמינים גופניים. גם בני המשפחה חווים לרוב רמות גבוהות של לחץ ונטל כלכלי מוגבר, כחלק מההתמודדות עם מחלה כרונית של ילדיהם.

 רפואה משלימה ואלטרנטיבית במחלת קרוהן 
טיפולים משלימים ואלטרנטיביים עשויים להיות יעילים בטיפול במחלות מעי דלקתיות, אך בשל מספר מצומצם של מחקרים ושיטות מחקר שונות קשה לקבוע את מידת יעילותם באופן חד-משמעי. להלן חלק מהשיטות שנחקרו:
 אורח חיים בריא - במחקר פרוספקטיבי נמצא כי בקרב חולי מחלות מעי דלקתיות שמירה על אורח חיים בריא לאחר האבחנה – הכולל הימנעות מעישון, מדד מסת גוף תקין, פעילות גופנית עצימה, תזונה ים־תיכונית ושתיית אלכוהול קלה – הייתה קשורה בירידה מובהקת בתמותה מכל סיבה.
 מינדפולנס - בניסוי מבוקר אקראי שנערך בישראל בקרב מבוגרים עם מחלת קרוהן בדרגה קלה-בינונית, נמצא כי התערבות משולבת של מיינדפולנס וטיפול קוגניטיבי-התנהגותי שיפרה משמעותית את איכות החיים, הפחיתה תסמינים פסיכולוגיים ועייפות נפשית, והובילה לירידה במדדי הדלקת. ההשפעה הייתה בולטת במיוחד בקרב מטופלים עם תסמינים נפשיים חמורים בתחילת המחקר.
 פעילות גופנית מתונה - עדויות ראשוניות מצביעות על כך שפעילות גופנית מתונה עשויה להיות בטוחה ולתרום לשיפור איכות החיים, הפחתת עייפות, שיפור בכושר הגופני ובמצב הרוח, ואף להפחתת הסיכון להחמרת המחלה בקרב חולים בהפוגה; עם זאת, נדרשים מחקרים נוספים לאישוש הממצאים ולהבנת מנגנוני ההשפעה. במאמר סקירה נמצא כי יוגה פרונטלית או מקוונת היא שיטה בטוחה ויעילה כתוספת טיפולית לחולי מחלות מעי דלקתיות, עם השפעה מיטיבה על איכות חיים וחרדה.
 פעילות גופנית עצימה -קיימות עדויות לפיהן פעילות אירובית עצימה, תוך התאמות מתאימות (כגון שתייה, תזונה ומעקב רפואי), עשויה להשפיע לטובה על המיקרוביוטה ולווסת תגובות דלקתיות. היא אינה מסוכנת יותר מפעילות מתונה, אך נדרש מחקר נוסף לקביעת הנחיות ברורות לחולי מעי דלקתי.
 תוסף כורכומין - בניסוי מבוקר נמצא שתוסף Theracurmin (שהוא נגזרת מכורכומין) הביא לשיפור מבחינת הסימפטומים וממצאי דימות, למטופלים בדרגה קלה עד בינונית.
 דיקור סיני - בניסוי מבוקר נמצא שדיקור סיני עשוי לסייע בהשראת הפוגה ובשמירה עליה בקרב חולים במחלת קרוהן פעילה. במחקר נמצא כי הטיפול קשור לעלייה בחיידקים מועילים במעי, שיפור במחסום הרירי של המעי ולוויסות תגובות דלקתיות של מערכת החיסון.
 קנאביס רפואי: מחקר מבוקר מצא כי קנאביס לא השיג הפוגה מלאה באופן מובהק סטטיסטית, אך הוביל לשיפור קליני משמעותי, כולל ירידה בתלות בסטרואידים. סקירה שיטתית של שלושה מחקרים אקראיים מצאה כי קנאביס שיפר תסמינים קליניים ואיכות חיים בקרב חולי קרוהן, אולם החוקרים מסכמים כי אין כיום מספיק ראיות לקבוע באופן חד-משמעי את היעילות או הבטיחות של קנאביס למחלת קרוהן.
 מחקרים מצביעים על כיוון חיובי בנוגע ליעילותם של פרוביוטיקה ואומגה 3 בטיפול במחלות מעי דלקתיות. לעומת זאת, שיטות נפוצות אחרות כמו הומאופתיה ותוספי תזונה שונים טרם נחקרו בהיקף מספק, וחסרים לגביהן מחקרים מבוקרים באיכות גבוהה. במחקר סקירה שהתמקד בהשפעה של אומגה 3 בטיפול במחלות מעי דלקתיות העלתה כי אין מספיק ראיות תומכות ליעילות התוסף.
 שיטות נוספות בתהליך בדיקה השפעה אפשרית שלהן בקרב חולי קרוהן: טיפול בתא לחץ, היפנוזה עצמית

 קישורים חיצוניים 

 אתרים ועמותות לחולי קרוהן 
 אתר העמותה לחולי קרוהן וכוליטיס כיבית בישראל
 European Crohn's and Colitis Organisation


 "עמותת "עזרה ומזור" לחולי קרוהן
 IBD 360 – הכל על מחלת קרוהן וקוליטיס כיבית. אתר בחסות חברת התרופות טקדה.
 פורום קרוהן, לייעוץ ושאלות באתר כמוני
 פורום גלובלי בנושא מחלת הקרוהן Crohn's Disease Forum


 כתבות על קרוהן 




 סרטוני הדרכה 
 סרטון אנימציה באנגלית על סוגי הניתוחים במחלת קרוהן
 סרטון הסבר על בדיקת MRI ו-MRE מאת ד"ר סופי ברנס -רדיולוגית
 סרטון המסביר כיצד פועלות תרופות מעכבי ANTI-TNF

 סיפורים אישיים 
 אלה בניאן, ״האשפוז הראשון שלי - יומן קרוהן״, באתר פוליטיקלי קוראת, 21 במאי 2016





הערות שוליים

קטגוריה:דלקות מעיים לא זיהומיות
קטגוריה:מחלות אוטואימוניות
קטגוריה:גסטרואנטרולוגיה