אמנון ותמר

אמנון ותמר הוא שמו הנפוץ של המין סֶגֶל שְׁלָשׁ-גּוֹנִי (שם מדעי: Viola tricolor) או סיגל ססגוני, צמח בעל פרחים ממשפחת הסיגליים, שתורבת כפרח גינה ונוי. אמנון ותמר הוא ליתר דיוק מכלוא של V. altaica × V. lutea subsp. sudetica × V. tricolor.

תכונות

אמנון ותמר הוא צמח נוי הפורח בחורף. הוא צמח חד-שנתי הגדל לגובה 10–20 ס"מ ומוצאו באזורים הקרים של אירופה, שם הוא צמח רב-שנתי. לפרח חמישה עלי כותרת רכים במרקם קטיפה, בגודל של סנטימטרים ספורים ועד 12 ס"מ, כאשר ישנם צמחים בעלי פרחים גדולים וצמחים עם פרחים קטנים.

פרחי האמנון ותמר מופיעים בשלל צבעים. הם נוחים לגידול ומשתמשים בהם לעיתים קרובות למטרות נוי באזורים עירוניים. הפרי הוא הלקט תלת קשוותי רב זרעי. הריבוי נעשה באמצעות זרעים או על ידי חלוקה של הצמח.

שמו העברי של הפרח
הפרח זכה ברוסית לכינוי "איוואן דה מריה" (Иван-да-марья), וסופרה עליו אגדת עם על אח ואחות אשר נפרדו בילדותם, ובבגרותם התאהבו מבלי לדעת את קרבתם; משנודע להם שהם אחים, הם מתו מחובקים זה בזו והפכו לפרח אמנון ותמר. באופן דומה, באנגלית ניתן לפרח הכינוי העממי "ג'ק וג'יל". כאשר שאול טשרניחובסקי תרגם את אגדת העם הרוסית לעברית הוא השתמש בשמותיהם של אמנון ותמר (בסיפור התנ"כי היו השניים אחים, ואמנון אנס את תמר). בנוסף שמותיהם דומים פונולוגית לשמות הרוסיים. בתרגומו לאגדת העם הוא כתב: .

בעברית נקרא הפרח בתחילה "סגל". עם זאת, הצעתו של טשרניחובסקי לשינוי שם הפרח גברה על הצעות אחרות שהועלו, כמו הצעתו של יוסף קלויזנר "קטיפנית", בשל רכות הפרח, והצעת ועד הלשון העברית "שרעפת", בהשפעת הצרפתית.

יש הטוענים כי ספרו של אברהם מאפו "אהבת ציון", שגיבוריו הם אמנון ותמר, תרם גם הוא ליצירת הצירוף "אמנון ותמר" ככינוי לזוג אוהבים ולהשתרשות השם "אמנון ותמר" כשם לפרח.

 ראו גם 
 מעשה אמנון ותמר

 לקריאה נוספת 
 עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, משרד הביטחון ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. 1983. כרך 12 בעריכת יצחק ארנון, עמוד 215.

 קישורים חיצוניים 

 נעמן כספי, אמנון ותמר , באתר הארגון לגננות ולנוף בישראל


הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-2007
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהנס נאונבורג
קטגוריה:סגליים
קטגוריה:פרחי מאכל
קטגוריה:צמחי גן