אש

ממוזער|250px|הלפיד האולימפי – שימוש באש במסגרת טקסים

אש היא תהליך חמצון מהיר של חומר דלק, תוך שחרור חום ואור, המאופיינים בדרך-כלל על ידי להבות. האש מתחילה כשחומר הדלק נחשף למקור אנרגיה אחר, כגון גפרור או מצית, והיא מתמשכת בעזרת שחרור נוסף של אנרגיית חום.
ממוזער
פעמים רבות אש בשימוש ביתי מתפתחת לשרפה. עם זאת, נמצא שגלאי עשן פעילים מפחיתים את סיכון המוות משריפה ב-50%, ומתזי מים יכולים להפחית את התמותה ב-100%. גם בגדים, מיטות וספות עמידות באש הפחיתו פגיעות כתוצאה משריפות. בארצות הברית נמצא שהגורם המוביל לפריצת שריפות ביתיות הוא כשל בבישול, ובמיוחד בישול שהושאר ללא השגחה.U.S. Fire Administration, "Cooking Fires in Residential Buildings (2017-2019)", July 2021 על פי הערכות, סיגריות וכלי עישון אחרים אחראיים לכ-28% מהשריפות הביתיות של דליקת רהיטים מרופדים, ולכ-58% ממקרי המוות בשריפות אלו, וכן שריפות שפרצו מסיגריות הן קטלניות יותר הן בעלות שיעורי תמותה גבוהים יותר משריפות שהתפשטו מאש גלויה. עוד נמצא ששימוש בסיגריות עם מנגנון כיבוי אוטומטי (Fire Standard Compliant - FSC cigarettes) הפחיתו את השריפות מכלי עישן ב-45%. (עבור נתונים בישראל, ראו: בטיחות בבית#שרפה).

בעברית, המילה 'אש' היא שם עצם ממין נקבה, אך ניתן לבטאו גם כזכר.

הלהבה
ממוזער|משמאל: להבה על פני כדור הארץ. מימין: להבה בתחנת החלל הבינלאומית

להבה היא תערובת של גזים ומוצקים הנמצאים בתהליך של תגובה כימית הפולטת קרינת אור נראה וקרינת תת-אדום. התדר של גלי הקרינה – מה שמשפיע על הצבע הנראה, תלוי בהרכב הכימי של חומרי הבערה ותוצרי ביניים של התהליך. כמו כן צבע הלהבה משתנה לפי הטמפרטורה.

חום
האש היא תהליך אשר משחרר אנרגיה.
כאמור, האש מחממת כתוצאה מהיווצרות של חום בתהליך הבעירה.

הטמפרטורה של האש נעה על פני טווח רחב, החל מעשרות מעלות ועד אלפי מעלות.

 היסטוריה 
האש והאנושות

השליטה באש הייתה אחד מההישגים הגדולים הראשונים של האנושות. והיוותה את המרכיב החשוב ביותר בהתפתחות התרבות האנושית.
באמצעות האש האדם יכול להגן על עצמו, לחמם את סביבתו, להרחיב את שעות הפעילות שלו ללילה, לצוד ולהילחם באויבים, ולהרחיק טורפים ליליים.

גילוי האש איפשר את ההגירה לאזורים קרים יותר, שללא האש היו נותרים מחוץ לתחום ההתיישבות האנושית. בשלב הבא האדם למד לבשל את מזונותיו, וכך לגוון את מקורות התזונה שלו, להפחית מחלות על ידי הריגת אורגניזמים במזון ולצמצם את זמן האכילה, וכתוצאה מכך לעסוק בארגון חברתי ובפיתוח של התרבות האנושית, דבר שלפי תיאוריות אנתרופולוגיות רווחות הביא לגדילת מוחו מ-400 גרם ל-1.4 ק"ג.

ממצאים ארכאולוגיים מאתר גשר בנות יעקב מרמזים כי מינים אנושיים קדומים, כגון ההומו-ארקטוס, שלטו באש והשתמשו בה עוד לפני כ-790,000 שנה. באתר "ערש המין האנושי", מצפון ליוהנסבורג שבדרום אפריקה, נמצאו עדויות לאש מבוקרת מלפני כמיליון שנה.

גם המשך ההתקדמות הטכנולוגית של המין האנושי הייתה תלויה באש. באמצעות האש יכול היה האדם להתיך עפרות ברזל ונחושת וליצור חומרים וכלים חדשים כמו חרבות, מגינים, קנקנים, גלגלים ומרכבות, לנוע במהירות במרחב וליצור תהליכי צביעה. האדם גם השתמש באש כאמצעי תקשורת לאותת ולהעביר מסרים למרחוק.

בהמשך האש שימשה מרכיב מרכזי במהפכות התעשייתיות של קיטור, חשמל, מחשוב וחלל. האש הביאה לניידות גדולה של האדם ושינוע סחורות באמצעות מנועי קיטור, בעירה פנימית וסילון שהותקנו ברכבות, אניות, כלי רכב ומטוסים. הצבא המודרני מבוסס על כוח אש של אבקת שרפה, חומרי נפץ וטילים. אפשר אף לכלול באש את האנרגיה האטומית, שבו בתהליך של ביקוע גרעיני או היתוך גרעיני מופק אש. ולמעשה האש היא זו שמניעה את גלגלי הציוויליזציה המודרנית.

 מהותה של האש 

לאורך שלבי ההיסטוריה ניסתה האנושות להבין את מהותה של האש, בשל היותה חלק מרכזי בחייו של האדם. תרבויות עתיקות רבות כללו במיתולוגיה שלהם אל שמייצג את האש. ההסבר הפילוסופי שניתן לאש ביוון העתיקה, כבר במאה החמישית לפנה"ס על ידי אמפדוקלס, היה במסגרת תורת ארבעת היסודות, לפיה אש היא יסוד אחד מתוך ארבעה, שצירופים שונים שלהם מרכיבים את עולם הטבע כולו. אריסטו אימץ את התאוריה הזאת, וכמו ביתר תחומי המדע, שיטתו של אריסטו הייתה הדעה המדעית השלטת במשך כאלפיים שנה, עד המהפכה המדעית.

גם לאחר סתירת תאוריית ארבעת היסודות, לא נמצא הסבר ברור למהותה של האש. במהלך ההתפתחות של מדעי הפיזיקה והכימיה, הוצעו מספר תאוריות אפשריות למהות האש, אך הם נשללו בזו אחר זו. התאוריה הבולטת שבהן היא תאוריית הפלוגיסטון שהוצעה במאה ה-17, שלפיה אש היא חומר מסוים שמצוי בחומרי בעירה, שבתהליך הבעירה נפלט לאוויר. הסתירה לתאוריה זו הייתה חוק שימור המסה, שכן בתהליכי בעירה מסוימים נמדדה דווקא עלייה במסה של החומר הבוער.

ההסבר המודרני פותח על ידי אנטואן לבואזיה, אבי הכימיה המודרנית, לפיו האש היא תוצר של תהליך חמצון, אינטראקציה של חומר הבעירה עם יסוד החמצן, שמשנה את צורתם בתהליך של בעירה. בהסבר זה הוא התחיל את המהפכה הכימית.

האש בדת ובפולחן
אש ושרפה שימשו רבות בפולחני הקרבת קורבנות בדתות שונות, אולי משום שעשן השרפה עולה השמימה. אש נחשבה לאחת מארבעת היסודות הקלאסיים, כמו גם אחד מחמשת היסודות הסיניים. בנצרות האש מופיעה לעיתים קרובות כחלק מתיאורי הגיהנום. אחת האלות שנקראות אלות האש היא וסטה-במיתולוגיה הרומית, או הסטיה-במיתולוגיה היונית.

במקרא האל מדומה לאש. אחת מארבע הדרכים במקרא להוצאה להורג היא שריפה באמצעות אש, אך לפי חז"ל השריפה לא נעשית באמצעות אש אלא באמצעות עופרת רותחת. בתלמוד, האש היא אחת מארבעה אבות נזיקין. עוד ביהדות ישנו איסור על הדלקת אש וכיבויה בשבת וקיימת מצוות הדלקת נרות שבת ויום טוב והדלקת נרות חנוכה, ומנהג הדלקת נרות נשמה. בהבדלה מברכים את ברכת בורא מאורי האש. בבית המקדש ישנם מצוות נוספות באש: מצוות הקרבת קורבנות על אש המערכה של מזבח העולה, הדלקת אש תמיד ומצוות הדלקת נרות המנורה.
בזמן התלמוד הבבלי, בליל קידוש החודש היו משיאים אבוקות של אש על פסגות ההרים, על מנת לפרסם כי החודש מקודש.

האש בשימוש האדם
ממוזער|250px|האש בשימוש האדם – נרות בוערים
מקור אור
האש יכולה לשמש את האדם כמקור אור.
הלפיד אפשר לנייד את האש מהמדורה, כך שיוכל לשמש כאמצעי תאורה נייד. מאוחר יותר התפתחו מנורת שמן והנר.

השימוש באש לצורכי תאורה היה נפוץ במיוחד לפני השימוש בנורה חשמלית. עם זאת ממשיכים לעשות בה שימוש בחברה המודרנית, בעיקר משיקולי אסתטיקה או לצורך יצירת אווירה. למשל – עששית נייר.

חימום ובישול
ממוזער|250px|שימוש באש לצורכי בישול, ציור משנת 1886.

ניתן להשתמש באש לצורך חימום ובישול המזון.
לצורך כך המדורה יכולה לשמש לחימום ולתאורה.

ניתן לעשות שימוש בלהבה ובחום גם כדי לעבד חומרים שונים.

חומרי בערה
ממוזער|שימוש בפחמים כחומרי בערה

בימי קדם שימשו העצים כמקור עיקרי לאנרגיה שצרכו בני-האדם. בעבר, התכת מתכת ויצירת פחם עץ צרכו כמויות גדולות של עצים לשרפה. בתקופה המודרנית רק חלק זעיר מהאנרגיה בה משתמשת האנושות מופק משריפת עצים; במקום זאת נעשה שימוש בדלק, בפחם אבן, באנרגיה גרעינית ובמקורות אנרגיה חלופית אחרים. עם זאת, במדינות רבות עדיין משמשת שריפת עץ כצורת חימום.

 שלבי התפתחות הקשר עם האש 
במחקר המודרני נהוג לחלק את התפתחות היכולת האנושית בשימוש באש לשלושה שלבים כרונולוגיים:

 שלב הלקטנות (Fire Foraging): ניצול אש ממקורות טבעיים, כגון פגיעות ברק או פעילות וולקנית. בשלב זה האדם לא ידע להצית אש, אלא רק "לאסוף" אותה מהטבע.
 שלב השימור (Fire Control/Maintenance): יכולת לשמר גחלים בוערות לאורך זמן ולהזין אותן בחומרי בעירה. שלב זה מזוהה עם התקופה הפלאוליתית התחתונה (לפני כ-800,000 שנה).
 שלב הייצור (Fire Production): היכולת להצית אש באופן יזום ומתוכנן..

 שיטות להדלקת אש בעת העתיקה 
לאורך ההיסטוריה פיתחו תרבויות שונות שיטות להדלקת אש המבוססות על המרת אנרגיה מכנית לחום (חיכוך) או לניצוץ (הקשה).

 שיטות חיכוך (Friction) 
שיטות אלו מבוססות על שפשוף מהיר של שני גופי עץ זה בזה עד להגעה לטמפרטורת התלקחות:

 מקדח יד (Hand Drill): שיטה הנפוצה בתרבויות שבטיות רבות (כגון באוקיאניה). המקדח מורכב מלוח עץ שטוח וקנה עץ ארוך ומחודד. המפעיל מגלגל את הקנה בין כפות ידיו תוך הפעלת לחץ על הלוח, עד ליצירת חום וגחלת.
 מחרשת אש (Fire Plow): שפשוף מוט עץ קשיח בתוך חריץ לאורך לוח עץ רך יותר. 

 שיטת ההקשה (Percussion) 
שיטה זו מבוססת על יצירת ניצוץ באמצעות הקשה של שני עצמים קשים. בניגוד לחיכוך, כאן משולבת אנרגיה קינטית מהירה ליצירת ניצוץ שנופל על חומר דליק (Tinder).

 אבני צור ופיריט: שילוב של אבן צור עם מינרל הפיריט (Pyrite) היה נפוץ מאוד בתקופות קדומות.
 אבן צור ופלדה: עם התפתחות המטלורגיה בעידן הברזל, הפכה ההקשה של צור על פלדה לשיטה הדומיננטית להדלקת אש עד המאה ה-19.

 שימור האש וערכות הצתה 
בשל הקושי הפיזי הכרוך בהדלקת אש, שמירת הגחלים הייתה מלאכה קריטית בחיי היומיום:

 עוצר אש (Curfew): מקור המושג בביטוי הצרפתי Couvre feu ("כיסוי אש"). מדובר בכיסוי מתכת שהונח על הגחלים בלילה כדי למנוע את כיבוין ואת התפשטות האש.
 אוצי איש הקרח: ממצא ארכיאולוגי מהאלפים האיטלקיים (לפני כ-5,000 שנה) חשף כי האדם הקדמון נשא עמו ערכת אש מתוחכמת. הערכה כללה גחלים עטופים בעלי אדר בתוך מכל קליפות לבנה, וכן ערכת גיבוי שכללה אבני פיריט, צור ופטריית עץ (Fomes fomentarius) הידועה ביכולתה המצוינת לתפוס ניצוצות.

סכנות הקשורות לאש

250px|שמאל|ממוזער|שלט אזהרה על חומר דליק
ממוזער|סכנות הקשורות לאש – ספינה עולה בלהבות, ציור משנת 1897.

השימוש באש גורר אחריו את סכנת השרפות.

אש בלתי מבוקרת יכולה להוות סכנה גדולה לבני אדם ולבעלי חיים ולרכוש.

החום המופק מהאש מפרק את התרכובות הכימיות שמהן מורכב הגוף, ולכן הוא ניזוק כאשר הוא בא במגע עם אש.
חשיפה לאש עשויה לגרום לכוויות, לשאיפת עשן, ואף למוות.
האש יכולה לפגוע גם בצמחים ובמבנים.

סכנת השרפה גדלה כשנבנו ערים גדולות וצפופות. זאת במיוחד עבור בתים העשויים מעץ, אשר האש הייתה עלולה להתפשט בהם במהירות ולגרום נזקים כבדים ברכוש ובנפש.
מקרים מפורסמים בהיסטוריה הם: השרפה הגדולה של רומא, השרפה הגדולה של לונדון, והשרפה הגדולה של שיקגו.

כיבוי אש
על פי רוב התזת מים על האש היא דרך יעילה לכבות אותה. זאת משום שהמים נוטלים כמויות גדולות של חום וכך מפריעים לתהליך הבערה. כמו כן, הם יוצרים מסך של אדים המונע חמצן מהאש.
אולם לעיתים השימוש במים עלול להזיק. כאשר הלהבות אוחזות ברשת חשמל המים עלולים לגרום לקצר ולהתחשמלות.
במקרים שבהם השימוש במים יחמיר את המצב ניתן להתיז על האש פחמן דו-חמצני על ידי אבקות שמשחררות גז זה, או חומרים יוצרי קצף. עבור שריפות קטנות בהן אפשר להתקרב אל מוקד האש, אמצעי כיבוי יעיל הוא שפיכת חול.

שירותי כבאות והצלה נועדו לעסוק בכיבוי של שרפות.
מכבי אש ממהרים למקום בו פרצה שרפה כדי לנסות לכבותה ולחלץ את בני האדם הנתונים בסכנה.

בבניינים רבים מותקנת מערכת גילוי וכיבוי אש.

קישורים חיצוניים

 בטיחות באש - מתוך אתר שרותי כבאות והצלה
 מהי אש? באתר "Straight Dope" 


 ינס זנטגן, פרידה מהאש, באתר הזמן הזה, מאי 2023



הערות שוליים

*
קטגוריה:תגובות כימיות