עמוס

עָמוֹס הוא דמות מקראית, נביא אשר חי בתקופת ירבעם השני מלך ישראל ועוזיהו מלך יהודה (חי במחצית הראשונה של המאה ה־8 לפני הספירה). הוא הראשון מבחינה כרונולוגית בין נביאי הספר. עם זאת, ספרו מופיע שלישי בתרי עשר. עמוס פעל בעיקר בממלכת ישראל, שהגיעה בתקופתו לפריחה כלכלית ומדינית שיצרה הבדלי מעמדות בממלכה: מעמד מצומצם של עשירים, שחיו חיי מותרות ותפנוקים, לעומת המוני איכרים שחיו בעוני ובמצוקה. העניים נאלצו ללוות בריבית גבוהה מהעשירים, וכאשר לא יכלו לפרוע את חובותיהם, גזלו מהם העשירים את שארית רכושם ואף מכרו אותם לעבדות. בנבואותיו יוצא עמוס בחריפות נגד מצב של חוסר צדק חברתי ונגד העיוותים המוסריים שנוצרו בעקבותיו, ולכן היו שכינו אותו "הנביא הסוציאליסט". חז"ל גרסו כי שמו נקרא עמוס משום שהיה מגמגם, כלומר "עמוּס בלשונו".

 מקומו ומשלח ידו של עמוס 
בפסוק הראשון בספר נאמר כי עמוס . נקוּדים הם זן של כבשים (ראו: ), וייתכן כי המתמחה בגידולם נקרא גם נוקד (השוו ). יש הרואים בנוקדים כינוי לאנשי מקצוע שהתמחו בהכלאת זנים של כבשים במטרה לייצר צמר משובח במיוחד (השוו: ). בשפה האכדית המילה nāqỉdu פירושה, אדם אשר עוסק בגידול צאן. בשפה הסורית המילה נקדא פירושה רועה צאן.

ב מעיד עמוס על עצמו . בוקר הוא אדם המתמחה בגידול בקר, כגון פרות. המילה בולס יחידאית במקרא ופירושה קשה. בין הפירושים שהוצעו: 'בולש אחר שיקמים' – שריטת הפירות או פציעתם לזירוז ההבשלה, חיפוש בשקמים או רביצה בצל השקמים במרעה.

תקוע המקראית מזוהה עם תל תקוע – גבעה סמוכה ליישוב הבדואי־ערבי תוקוע, סמוך להתנחלות תקוע, כ־10 ק"מ דרומית־מזרחית לבית לחם.

 נביא הכתב הראשון 
בפתיחת ספר עמוס נכתב כי עמוס ניבא בימיו של עוזיהו מלך יהודה. בימי מלך זה ניבא אף הושע, שניבא גם בימי יותם מלך יהודה ואחז מלך יהודה. עמוס קדם להושע לפי חישובים כרונולוגיים, ולכן יש הרואים בעמוס נביא הכתב הראשון. ייתכן כי קדמו לו כתבי נביאים כמו ספר "מדרש הנביא עידו" המוזכר ב או כתבי יהוא בן חנני המוזכרים ב, אך ספרים אלו אבדו ולא נכנס לקאנון המקראי.

בניגוד לנביאים אחרים, פרטים ביוגרפיים על הנביא כמעט שאינם בנמצא אלא יותר נבואות, ויש הרואים בכך שינוי – מַעבר מפרטים אישיים המלווים בסיפורי אגדה על נביאים (כמו אליהו ואלישע בספר מלכים) ונבואות המיועדות ליחידים, לספר המכיל בעיקר דברי נבואה לכלל העם ואף לגויים, כמו אצל עמוס. חוקרי מקרא רואים שינוי זה כאחד מהסימנים לכך שיכולות כתיבה וקריאה החלו להתפשט בישראל וביהודה רק במהלך המאה ה-8 לפנה"ס. חז"ל ב, משקפים גישה זו במשפט .

לפי חז"ל, הושע הוא הראשון שהתנבא מארבעת הנביאים "" (הושע, ישעיה, עמוס ומיכה), ולכן קדם לעמוס.

נבואתו של עמוס 
 זמן הנבואה 
ספר עמוס נפתח בפסוק: 

פסוק זה מעיד על רעידת האדמה, שהתרחשה בישראל לפני כ־2,800 שנים ומופיעה גם בספר זכריה. בעבר, נחשפו עדויות לכך במספר מוקדים ברחבי ישראל, אך ב־2021, סברו החוקרים לראשונה שהצליחו לזהות שרידי חורבן, המעידים על כך שרעידת האדמה פגעה גם בירושלים – בירת ממלכת יהודה באותם ימים.

 נבואות הזעם 
ספר עמוס נפתח בשורה של נבואות זעם כלפי הממלכות השכנות, כולל יהודה. נבואות הזעם בנויות בסדר תבניתי שחוזר על עצמו מספר פעמים; תחילה מסביר הנביא את חטאי העם שעליו הוא מנבא, לאחר מכן מנבא עמוס את העונש שלו יזכה העם.

דוגמה אחת לנבואות הזעם כנגד העמים היא:

לאחר נבואות אלו, שאולי נועדו למשוך את אוזנם של השומעים, מגיעה תוכחה ארוכה וחריפה מהן כלפי ממלכת ישראל. התוכחה נפתחת בתיאור מפורט של ההשחתה המוסרית בממלכה: 
תוכחה זאת מתפתחת לנבואת זעם על חורבן מוחלט: 

בהמשך הנבואה מדגיש עמוס שהאל אינו מעוניין בטקסים וקורבנות אם הם אינם מלווים במשפט צדק: 

העם בישראל בטח באלוהים שלא יביא עליו כליה, אבל עמוס הנביא אומר שהאלוהים הוא אלוהי העמים כולם: 

אמנם ישראל הם העם הנבחר, אך דווקא בגלל זה הם ייענשו בחומרה יתרה: 

בשל נבואותיו הקשות כלפי ממלכת ישראל, האשים אמציה כהן בית אל את עמוס בבגידה ודרש ממנו לברוח ליהודה, אולם עמוס השיב לו במילים חריפות ועמד על תוקף נבואתו: 

נבואת כלוב הקיץ
בפרקים -, רואה עמוס הנביא ארבעה מראות שונים – ארבה, אש, אנך, וכלוב הקיץ. כל אחד מהמראות מלמד על גורלו של עם ישראל ועל חטאיו הרבים. כמו כן, ניתן לראות כיצד כל מראה תואם את אחת מעונות השנה – ארבה (אביב), אש (קיץ), אנך (חורף), וסל הפירות (סתיו). תחילה נשאל הנביא על ידי ה' על המראה שנגלה לפניו – 

בתגובה עונה עמוס כי הוא רואה כלוב קיץ – סל פרות עמוס וגדוש בפרות העונה. האל משיב לנביא, ואומר לו – . זהו משחק מילים – קיץ־קץ. הפרשנים אף חיזקו נבואה זו באומרם כי בישראל נהגו להגות המילה קיץ בדומה למילה קץ – סוף.

פירושו של המראה הוא סופה של ממלכת ישראל וחורבנה של שומרון, כתוצאה מחרון אף ה'. משהובן מסר הנבואה, פונה האל לתאר את החורבן הקרב – . ה' מבטיח כי שירות ההיכל יהפכו לקינות אבל. מעבר לכך מוצגת תמונה קשה של מוות, הרס והשמדה ממלכת ישראל. במילים אלו נחתם מראה כלוב הקיץ. בהמשך הנביא מנבא מספר נבואות קצרות כקטע מגשר בין המראה הרביעי לחמישי.

קבר עמוס

שמאל|ממוזער|250px|המערה הסתומה ליד תוקוע
לפי המסורות היהודיות והנוצריות קבר הנמצא ליד תקוע מיוחס לעמוס הנביא, מיקום הקבר בתקוע מוזכר בכתבי נוסעים, במאה ה־4 לספירה ועד לימי הביניים. ליד הקבר הוקמה כנסייה נוצרית קדומה שנחרבה.
ישנה מסורת נוספת, המראה את קברו בכניסה המערבית לתוקוע, במערה עתיקה אשר כיום סתומה בפסולת. ישנם הרואים במערה זו גם את קברו של הנביא ישעיהו.

קבר עמוס וישעיהו הם הקברים היחידים ביהודה המיוחסים לדמויות מקראיות מימי בית ראשון.

לקריאה נוספת
 מרדכי כוגן, שלום מ' פאול, יואל עמוס, סדרת "מקרא לישראל", הוצאת מאגנס ועם עובד, 1995.
 מאיר וייס, ספר עמוס: פירוש , ירושלים, מאגנס, תשנ"ב.
 רפאל מ. לוין, עמוס – הנביא מתקוע, הוצאת ראובן מס, 2015.

קישורים חיצוניים

 מקל, שקד, סיר נפוח וכלוב קיץ, בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך
 עמוס הנביא בספרית מט"ח
 מאמרים רבים על עמוס, אתר דעת

  (לועזית)

 עמוס – מחבר: צבי אדר אתר מקראנט.





הערות שוליים

קטגוריה:נביאים בתנ"ך
קטגוריה:תרי עשר
קטגוריה:יהודי המאה השמינית לפנה"ס
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל