פרידריך אנגלס

פרידריך אֶנְגֶלְס (בגרמנית: Friedrich Engels; 28 בנובמבר 1820, וופרטל, ממלכת פרוסיה – 5 באוגוסט 1895, לונדון, הממלכה המאוחדת) היה מדען חברה פוליטי, סופר ופילוסוף גרמני. אבי תורת הקומוניזם לצד קרל מרקס, בשנת 1848 כתב, יחד עם מרקס, את "המניפסט הקומוניסטי".

ביוגרפיה
 סקירה כללית 
אנגלס נולד בעיר בַרמן, פרוסיה (לימים ווּפֶּרְטַל, גרמניה), להורים נוצרים-קלוויניסטים אדוקים. באותם הימים הייתה עיר הולדתו מרכז מסחרי צומח, ואנגלס הצעיר, היה בן למשפחה אמידה של תעשייני כותנה. לאחר שירותו הצבאי בברלין, נשלח כסוכן המפעל המשפחתי למנצ'סטר שבאנגליה. אנגלס תמך כלכלית בקרל מרקס ובמשפחתו, ואף הקדיש את מרבית זמנו לסייע למרקס בכתיבת מחקריו. אנגלס היה בין מייסדיו של "עיתון הריין החדש" יחד עם מרקס.

לאחר פטירתו של מרקס, המשיך אנגלס בכתיבת מחקרם המשותף "הקפיטל", ובתרגומו לשפות אחרות. הכתיבה הסתיימה רק בשנת 1893.

בשנת 1895 מת אנגלס בגיל 74, בלונדון, לאחר שחלה בסרטן הגרון. אפר גופו פוזר מ-Beachy Head, כפי שביקש טרם מותו.

 ילדותו ונעוריו, 1820–1842 
פרידריך אנגלס נולד ב-28 בנובמבר 1820 בבַרמן , מטרופולין תעשייתי בפרובינציית הריין, בממלכת פרוסיה, בן בכור להוריו פרידריך אנגלס האב (1796–1860) ואליזבת (אליזה) פרנצסקה מאוריציה פון האר (1797–1873). משפחת אנגלס הייתה אמידה והחזיקה בבעלותה מפעלי טקסטיל בבַרמן ובעיר התעשייה סלפורד שבמחוז מנצ'סטר רבתי באנגליה, שתיהן מטרופולינים תעשייתיים בשלבי התרחבות. הוריו של אנגלס השתייכו לתנועת הפייטיזם שפעלה בקרב הלותרנים והם חינכו את ילדיהם לאור ערכי התנועה.

בגיל 13 החל אנגלס את לימודיו בגימנזיום  בעיר הסמוכה אלברפלד  (כיום חלק מוופרטל). אביו לחץ עליו לעזוב את לימודיו ולהצטרף לעסק המשפחתי ובעקבות זאת בגיל 17 אנגלס קטע את לימודיו והחל לעבוד כשוליה בעסק המשפחתי. ב-1838, אחרי שנת עבודה בבַרמן, אביו של אנגלס שלח אותו להתמחות בעסק לייצוא בעיר ברמן. הפעילות החברתית של בנם אכזבה את הוריו של אנגלס ויעברו כמה שנים עד השתלבותו בעסק המשפחתי.

בזמן שהותו בברמן אנגלס החל לקרוא את כתביו של הגל שהפילוסופיה שלו הייתה הפילוסופיה הדומיננטית באותה התקופה בגרמניה. ב-1838 פרסם את שירו הראשון והחל לכתוב מאמרים לעיתון שביקרו את החוליים שהביא עמו תהליך התיעוש. הוא כתב תחת שם העט "פרידריך אוסוואלד" כדי לא לקשור את משפחתו לדעותיו ולפעילותו.

ב-1841 שירת אנגלס בצבא פרוסיה בבריגדה ארטילרית והוצב בברלין. הוא ניצל את שהותו בברלין כדי לשמוע הרצאות באוניברסיטת ברלין והתקשר עם קבוצת האינטלקטואלים "ההגליאנים הצעירים". בתקופה זו פרסם באופן אנונימי מאמרים בעיתון קצר הימים בעריכתו של קרל מרקס הריינישה צייטונג  (הנויה ריינישה צייטונג המשיך את דרכו של ריינישה צייטונג לאחר מספר שנים). מאמריו עסקו בתנאי המחיה והעבודה הירודים מהם סבלו עובדי המפעלים. אף על פי שמרקס היה עורך העיתון, אנגלס ומרקס נפגשו לראשונה רק בנובמבר 1842. בתקופה זו אנגלס הפך לאתאיסט ויחסיו עם הוריו הפכו מתוחים.

התקופה במנצ'סטר ובסלפורד, 1842–1844
ממוזער|ספרו המשפיע הראשון של אנגלס, "מצבו של המעמד העובד באנגליה" (Die Lage der arbeitenden Klasse in England).
ב-1842 נשלח אנגלס בן ה-22 על ידי הוריו למנצ'סטר, באותה תקופה מרכז תעשייתי בתהליכי תיעוש מואצים ושבה פעל מפעל טווית חוטים בבעלות המשפחה. אביו של אנגלס קיווה שהעבודה במפעל המשפחתי תגרום לו לשקול מחדש את דעותיו הרדיקליות. בדרכו לאנגליה אנגלס עבר במשרדי הריינישה צייטונג בקלן ונפגש לראשונה עם קרל מרקס.

במנצ'סטר אנגלס פגש את מרי ברנס , צעירה אירית בעלת דעות רדיקליות שעבדה במפעל של משפחת אנגלס. ברנס הדריכה את אנגלס ברחבי מנצ'סטר וסלפורד והציגה לו את תנאי החיים הקשים של מעמד הפועלים. אנגלס וברנס היו במערכת יחסים 20 שנה עד פטירתה ב-1863. עקב התנגדותם למוסד הנישואים הם מעולם לא התחתנו. אנגלס אמנם ראה באורח החיים המונוגמי מידה טובה, אך הוא סבר שמעורבות המדינה והכנסייה במוסד הנישואים היא צורה נוספת של דיכוי מעמדי.

ב-1843, בעודו במנצ'סטר, כתב אנגלס את חיבורו הכלכלי הראשון, "קווים לביקורת על כלכלה פוליטית" (Umrisse zu einer Kritik der Nationalökonomie). הוא שלח את עבודתו למרקס שפרסם את החיבור ב-1844 בעיתון "דויטשה פרנצוזישה יארבוכר" .
בשנתיים בהן חי במנצ'סטר אנגלס ראה מקרוב את חיי הפועלים בשכונות העוני. הוא נחשף מקרוב להזנחה, לזוהמה וניצול הסביבה, ולתופעות קשות ובכללן העסקת ילדים ופועלים עניים שעבדו מעבר ליכולתם. אנגלס שלח למרקס שלושה מאמרים שתיארו את תנאי החיים של מעמד הפועלים במנצ'סטר. מרקס פרסם את המאמרים בריינישה צייטונג ולאחר מכן בדויטשה פרנצוזישה יארבוכר. מאמרים אלה נכללו גם בספרו המשפיע הראשון של אנגלס מצבו של המעמד העובד באנגליה  שיצא לאור בגרמנית ב-1845 ובאנגלית ב-1887. בספר אנגלס תיאר את מה שראה כעתיד הקודר אליו מוליכים הקפיטליזם והמהפכה התעשייתית.
אנגלס המשיך בפעילותו החברתית והעיתונאית הרדיקלית. הוא הסתובב בחוגי תנועת הפועלים והתנועה הצ'רטיסטית באנגליה וכתב למספר עיתונים.

 פריז, 1844 
ב-1844, אחרי שנתיים באנגליה, החליט אנגלס לחזור לגרמניה. בדרכו לגרמניה עצר בפריז כדי לפגוש את מרקס (מרקס עבר לפריז ב-1843 אחרי שהשלטונות הפרוסיים סגרו את הריינישה צייטונג). אנגלס ומרקס התיידדו ונשארו חברים קרובים כל חייהם. מרקס התרשם מספרו של אנגלס "מצבו של המעמד העובד באנגליה" ואימץ את עמדתו של אנגלס שטען שמעמד הפועלים הוא שיוביל את המהפכה נגד הבורגנות.

אנגלס נשאר בפריז כדי לכתוב יחד עם מרקס את ספרם המשפחה הקדושה (Die heilige Familie) . הספר, שיצא לאור ב-1845, תקף את ההגליאנים הצעירים ואת הפילוסוף ברונו באואר שעד אז היה חברו ומורו של מרקס. בספטמבר 1844 אנגלס עזב את פריז וחזר לעיר הולדתו ברמן שם המשיך לעבוד על ספרו "מצבו של מעמד העובד באנגליה". ב-1845 הוא עבר לבריסל, שם פגש את מרקס (מרקס עזב את פריז יחד עם משפחתו בהוראת השלטונות הצרפתיים) והם עבדו יחד על כתיבת ספרם המשותף האידאולוגיה הגרמנית.

 בריסל 
בלגיה, שהוקמה בשנת 1830, הייתה בעלת אחת החֻקּוֹת הליברליות ביותר באירופה, ושימשה מקלט לפעילי שמאל ממדינות אחרות. בין השנים 1845 ל-1848 חיו אנגלס ומרקס בבריסל, שם הקדישו חלק ניכר מזמנם לארגון העובדים הגרמנים בעיר. זמן קצר לאחר הגעתם הצטרפו לליגת הקומוניסטים הגרמנית החשאית.

ליגת הקומוניסטים הייתה ארגון שירש את ליגת אנשי הצדק, שהוקמה בשנת 1837 ופורקה זמן קצר קודם לכן. בהשפעת וילהלם וייטלינג התפתחה ליגת הקומוניסטים כחברה בינלאומית של מהפכנים פרולטריים, שלה סניפים בערים אירופיות שונות.

לליגת הקומוניסטים היו גם קשרים עם הארגון הקונספירטיבי של לואי אוגוסט בלאנקי. רבים ממקורביהם של מרקס ואנגלס הצטרפו לליגה. בין החברים הוותיקים נמנו גאורג פרידריך הרווה, שעבד עם מרקס בעיתון, היינריך היינה, רולנד דניאלס, רופא צעיר, היינריך בירגרס ואוגוסט הרמן אברבק, אשר שמרו על קשר רציף עם מרקס ואנגלס בבריסל. גאורג ורט, שהפך לחברו של אנגלס באנגליה בשנת 1843, עבר אף הוא להתגורר בבריסל.

קרל ואלהו וסטפן בורן (בשמו האמיתי: סימון בוטרמילך) היו מדפיסים גרמנים שהיגרו לבריסל כדי לסייע למרקס ואנגלס בפעילות ליגת הקומוניסטים. באמצעות הליגה יצרו השניים רשת קשרים רחבה של פעילים ומהפכנים. בין הקרובים שבהם היה וילהלם וולף, שהפך לאחד משתפי הפעולה המרכזיים שלהם, וכן יוזף ויידמאייר ופרדיננד פרייליגראט, משורר מהפכני.

לצד המהגרים הגרמנים שחיו בבריסל הצטרפו לליגת הקומוניסטים גם פעילים מקומיים, ובהם פיליפ גיגו, פילוסוף בלגי, וויקטור טדסקו, עורך דין מליאז'. כמו כן נמנה עם פעיליה יואכים ללבל, היסטוריון פולני בולט, אשר השתתף במרד הפולני של השנים 1830–1831.

ליגת הקומוניסטים הטילה על מרקס ואנגלס לנסח חוברת שתציג את עקרונות הקומוניזם. החיבור פורסם בשם "מניפסט המפלגה הקומוניסטית", הידוע יותר כ"המניפסט הקומוניסטי". המניפסט ראה אור לראשונה ב-21 בפברואר 1848 והסתיים בקריאה שהפכה לסיסמת התנועה הקומוניסטית: "פועלי כל הארצות, התאחדו!".

פעילותו המהפכנית של אנגלס עוררה דאגה רבה בקרב בני משפחתו. אימו כתבה לו מכתב שבו הביעה את חששותיה וציינה כי הוא "הלך רחוק מדי", והתחננה לפניו "שלא להמשיך הלאה". במכתבה כתבה: "אתה הקשבת יותר לזרים מאשר לי, ולא התחשבת כלל בתחנוניה של אמך. רק אלוהים יודע מה הרגשתי ומה סבלתי בזמן האחרון. רעדתי כאשר לקחתי את העיתון וראיתי בו שפורסם צו מעצר נגד בני."
 שיבה לפרוסיה 
בשנת 1848 התחוללה בצרפת מהפכה ששאפה להתפשט במהרה גם לשאר המדינות המערביות באירופה. אירועים אלו גרמו לאנגלס ולמרקס לשוב לעיר קלן מולדתם, פרוסיה. בזמן שהם גרו שם, הם יצרו וערכו עיתון יומי חדש בשם "נויה ריינישה צייטונג" (Neue Rheinische Zeitung). בנוסף למרקס ואנגלס, תרמו גם אחרים לעיתון, כולל קארל שפר, וילהלם וולף, ארנסט דרונקה, פטר נוטיונג, היינריך בירגרס, פרדיננד וולף וקרל קרמר. אמו של אנגלס הייתה עדה להשפעת ה"נויה ריינישה צייטונג" על ההתקוממות המהפכנית בקלן ב-1848. בביקורתה על מעורבותו במרד, היא כותבת במכתב אליו מ-5 בדצמבר 1848 כי "אף אחד, כולל אותנו, לא הטיל ספק בכך שהפגישות שבהן דיברתם, וגם השפה של (הנויה) ר.צ. היו ככל הנראה הגורם העיקרי למהומות אלו."

הוריו של אנגלס קיוו שהוא "יחליט לפנות לעיסוקים אחרים מאלו שהתעסקת בהם בשנים האחרונות וגרמו כל כך הרבה צרות". בשלב זה, הוריו הרגישו שהתקווה היחידה עבור בנם היא להגר לאמריקה ולהתחיל את חייו מחדש. הם אמרו לו שהוא צריך לעשות זאת או ש"הוא יפסיק לקבל כסף מאיתנו"; עם זאת, הבעיה ביחסים בין אנגלס להוריו נפתרה מבלי שיצטרך לעזוב את אנגליה או להיות מנותק מהסיוע הכלכלי של הוריו. ביולי 1851, אביו של אנגלס הגיע לבקר אותו במנצ'סטר, אנגליה. במהלך הביקור, אביו ארגן עבור אנגלס פגישה עם פטר ארמן ממשרד ארמן & אנגלס, על מנת שיעבור לליברפול וייקח על עצמו את ניהול המשרד במנצ'סטר.

ב-1849 נסע אנגלס לבוואריה כדי להשתתף בהתקוממות המהפכנית של באדן ופלטינה, מעורבות מסוכנת אף יותר. החל במאמר בשם "המאבק ההונגרי", שנכתב ב-8 בינואר 1849, אנגלס החל בכתיבת סדרת דיווחים על המהפכה ומלחמת העצמאות של הרפובליקה ההונגרית החדשה. מאמרים של אנגלס על הרפובליקה ההונגרית הפכו לחלק קבוע בעיתון "נויה ריינישה צייטונג" תחת הכותרת "מזירת הקרב"; עם זאת, העיתון הושבת במהלך הפיכת 1849 של פרוסיה. לאחר ההפיכה, מרקס איבד את אזרחותו הפרוסית, הוגלה ונמלט לפריז, אחר כך ללונדון. אנגלס נשאר בפרוסיה ולקח חלק בהתקוממות מזוינת בדרום גרמניה בתור עוזר-קצין במערך המתנדבים של אוגוסט ויליך. אנגלס גם לקח עמו שני ארגזים של כדורי רובה כשהצטרף להתקוממות באלבֶרפלד ב-10 במאי 1849. מאוחר יותר, כאשר חיילי פרוסיה הגיעו לקייזרסלאוטרן לדכא מרד שם, אנגלס הצטרף לקבוצת מתנדבים בפיקודו של אוגוסט ויליך, שנועדה להילחם בחיילים הפרוסים. כאשר ההתקוממות דוכאה, היה אנגלס אחד מהאחרונים מבין מתנדבי ויליך שנמלטו על ידי חציית הגבול השווייצרי. מרקס ואחרים חששו לחייו של אנגלס עד ששמעו ממנו.

אנגלס עבר דרך שווייץ כפליט והגיע בסופו של דבר בבטחה לאנגליה. ב-6 ביוני 1849 הוציאו הרשויות הפרוסיות נגדו צו מעצר, שבו תיארו את מראהו הפיזי: "גובה: 5 רגל ו-6 אינצ'ים; שיער: בלונדיני; מצח: חלק; גבות: בלונדיניות; עיניים: כחולות; אף ופנים: פרופורציונליים; זקן: אדום; סנטר: אליפטי; פנים: אליפטיות; עור: בריא; דמות: רזה. מאפיינים מיוחדים: מדבר מאוד מהר ולקוי ראיה." לגבי "הלקות בראיה", אנגלס הודה בכך במכתב שכתב ליוסף ויידמייר ב-19 ביוני 1851, שבו הוא אומר שהוא לא היה מודאג מקבלתו לצבא הפרוסי בגלל "הבעיה בעיניים שלי, כפי שגיליתי כעת פעם אחת ולתמיד שעושה אותי לא כשיר לשירות פעיל מכל סוג שהוא". לאחר שהוא היה בטוח בשווייץ, אנגלס התחיל לכתוב את כל הזיכרונות שלו מהמערכה הצבאית האחרונה נגד הפרוסים. כתיבה זו הפכה בסופו של דבר למאמר שפורסם בשם "המערכה לחוקת הקיסרות הגרמנית".

 שיבה לבריטניה 
כדי לסייע למרקס בעריכת כתב העת Neue Rheinische Zeitung Politisch-ökonomische Revue, שראה אור בלונדון, חיפש אנגלס דרך לעזוב את היבשת ולהגיע לאנגליה. ב-5 באוקטובר 1849 הגיע לעיר הנמל האיטלקית ג'נובה, שם רכש כרטיס לנסיעה בסקונר "Cornish Diamond", בפיקודו של קפטן סטיבנס. המסע הימי, דרך הים התיכון המערבי וסביב חצי האי האיברי, נמשך כחמישה שבועות, והספינה הגיעה ללונדון ב-10 בנובמבר 1849.

לאחר שובו לבריטניה חזר אנגלס לעבוד בחברה שבמנצ'סטר, שבה היו למשפחתו מניות, כדי לתמוך במרקס כלכלית בעת שעבד על "הקפיטל". בניגוד לתקופתו הראשונה באנגליה (1843), הפעם היה אנגלס נתון לפיקוח משטרתי. במהלך תקופה זו החזיק דירות אחדות ברחבי מנצ'סטר, ובהן התגורר עם מרי ברנס תחת שמות בדויים, במטרה להקשות על מעקב המשטרה. פרטים נוספים על אורח חייו באותה עת מועטים, שכן אנגלס השמיד למעלה מ־1,500 מכתבים בינו לבין מרקס לאחר מותו של האחרון, ככל הנראה כדי למנוע את חשיפת פרטי חייהם האישיים והפוליטיים.

למרות עבודתו במפעל, אנגלס מצא זמן לכתוב ספר על מרטין לותר, הרפורמציה הפרוטסטנטית ומלחמת האיכרים המהפכנית של 1525, שכותרתו "מלחמת האיכרים בגרמניה". הוא גם כתב מספר מאמרים בעיתונים, כולל "המאבק למען חוקה קיסרית גרמנית" שהשלים בפברואר 1850 ו"על סיסמת ביטול המדינה ו'חברינו האנרכיסטים' הגרמנים" שנכתב באוקטובר 1850. באפריל 1851, הוא כתב את המניפסט "תנאים ותחזיות למלחמה של הברית הקדושה נגד צרפת".

מרקס ואנגלס גינו את לואי נפוליאון בונפרטה כאשר ערך הפיכה נגד הממשלה הצרפתית והפך לנשיא לכל חייו ב-2 בדצמבר 1851. אנגלס כתב למרקס ב-3 בדצמבר 1851, כינה את ההפיכה כ"קומית" והתייחס אליה כאל "ה-18 בברומייר", תאריך ההפיכה של נפוליאון הראשון ב-1799 על פי לוח השנה המהפכני. מאוחר יותר, מרקס שילב את ההגדרה האירונית הקומית של ההפיכה במאמרו עליה. הוא כינה את המאמר "השמונה עשר בברימר של לואי בונאפארט", תוך שימוש בהגדרה שהציע אנגלס. מרקס גם השתמש בהגדרה של אנגלס על רעיון הרוח העולמית של הגל, כי ההיסטוריה מתרחשת פעמיים, "פעם אחת כטרגדיה ופעם שנייה כפארסה", בפסקה הראשונה של מאמרו החדש.

בינתיים, אנגלס החל לעבוד במפעל שבבעלות אביו במנצ'סטר כפקיד משרד, אותה משרה שמילא גם כנער בגרמניה, שם הייתה מבוססת חברת אביו. אנגלס התקדם בעבודתו עד שהפך לשותף בחברה ב-1864. חמש שנים לאחר מכן, פרש אנגלס מהעסק ויכול היה להתמקד יותר בלימודיו. בשלב זה, מרקס גר בלונדון, והם יכלו להחליף רעיונות דרך התכתבות יומיומית. אחד הרעיונות שבהם התעמקו אנגלס ומרקס היה האפשרות והמאפיין של מהפכה פוטנציאלית ברוסיה. כבר באפריל 1853, הם ציפו למהפכה "אריסטוקרטית-בורגנית" ברוסיה שתתחיל "בסנט פטרסבורג ותביא למלחמת אזרחים במרכז הארץ". המודל למהפכה כזו ברוסיה נגד השלטון הצארי למען ממשלה חוקתית הוצג על ידי מרד הדקבריסטים ב-1825.

למרות כישלון המרד נגד השלטון הצארי למען ממשלה חוקתית, אנגלס ומרקס ציפו למהפכה בורגנית ברוסיה שתתרחש, שתביא לשלב בורגני בהתפתחות הרוסית, שיבוא לפני השלב הקומוניסטי. עד 1881, התחילו אנגלס ומרקס להרהר בתהליך התפתחות ברוסיה שיביא ישירות לשלב הקומוניסטי ללא השלב הבורגני המתווך. ניתוח זה התבסס על מה שראו מרקס ואנגלס כמאפיינים יוצאי דופן של הקומונה הכפרית הרוסית או האובשצ'ינה. גיאורגי פלכנוב הטיל ספק בתיאוריה זו, והתבסס בטיעונו על המהדורה הראשונה של "הקפיטל" (1867), בטרם גילה אהדה לרעיון הקמונות הכפריות. מהדורות מאוחרות יותר של הטקסט מראות הזדהות גוברת של מרקס עם טיעונו של ניקולאי צ'רנישבסקי, שלדבריו יש אפשרות להקים סוציאליזם ברוסיה ללא שלב בורגני אם הקומונה הכפרית תשמש כבסיס למעבר.

ב-1870, אנגלס עבר ללונדון שם גר עם מרקס עד למותו ב-1883. ביתו של אנגלס בלונדון מ-1870 ועד 1894 היה ברחוב ריג'נט 122. באוקטובר 1894 הוא עבר לדרך ריג'נט פארק 41, פרימרוז היל, שם מת בשנה שלאחר מכן.

הדירה הראשונה של מרקס בלונדון הייתה דירה צפופה ברחוב דין 28, סוהו. מ-1856, הוא גר ברחוב גרפטון 9, קנטיש טאון, ולאחר מכן בבתים משותפים ברחוב מאיטלנד 41 בבלסייז פארק מ-1875 ועד מותו במרץ 1883.

מרי ברנס מתה לפתע ממחלת לב ב-1863, ולאחר מכן התקרב אנגלס לאחותה הצעירה לודיה ("ליזי"). הם חיו כזוג בגלוי בלונדון ונישאו ב-11 בספטמבר 1878, שעות לפני מותה של ליזי.

 שנים מאוחרות 

יש הגורסים שבערוב ימיהם טענו מרקס ואנגלס כי במדינות מסוימות ייתכן שעובדים יוכלו להשיג את מטרותיהם בדרכי שלום. בעקבות זאת, אנגלס טען כי סוציאליסטים הם אבולוציוניסטים, אף על פי שהם נשארים מחויבים למהפכה חברתית. באופן דומה, טריסטרם האנט טוען כי אנגלס היה ספקן לגבי "מהפכות מלמעלה למטה" ובשלב מאוחר יותר בחייו תמך ב"דרך שקטה ודמוקרטית לסוציאליזם". אנגלס גם כתב בהקדמה למהדורת 1891 של "המאבק המעמדי בצרפת" של מרקס כי "המרד בסגנון הישן, קרב רחוב עם בריקדות, שהיה קובע את התוצאה בכל מקום עד 1848, הפך במידה רבה למיושן", אם כי ישנם כמו דייוויד ו. לוול שהדגישו את המשמעות הזהירה והטקטית של דבריו, בטענה ש"אנגלס מטיל ספק רק במרד 'בסגנון הישן', כלומר, בהפיכה: הוא לא מוותר על מהפכה. הסיבה לצניעות של אנגלס ברורה: הוא מודה בגלוי כי ניצחון סופי של כל מרד הוא נדיר, פשוט ממניעים צבאיים וטקטיים".

בהקדמה למהדורת 1895 של "המאבק המעמדי בצרפת", אנגלס ניסה לפתור את החלוקה בין הרפורמיסטים למהפכנים בתנועה המרקסיסטית בכך שהצהיר שהוא תומך בטקטיקות קצרות טווח של פוליטיקה אלקטורלית שכללו אמצעים סוציאליסטיים גרדואליסטיים ואבולוציוניים, תוך שמירה על אמונתו כי תפיסת השלטון המהפכנית על ידי הפרולטריון צריכה להישאר כמטרה. למרות הניסיון של אנגלס למזג בין גרדואליזם למהפכה, מאמציו רק דיללו את ההבחנה בין גרדואליזם למהפכה והשפייו על חיזוק עמדת הרוויזיוניסטים. הצהרותיו של אנגלס בעיתון הצרפתי "לה פיגארו", בהן כתב ש"המהפכה" ו"החברה הסוציאליסטית" אינן מושגים קבועים, אלא תופעות חברתיות משתנות כל הזמן, והסביר כי זה מה שגרם לכך ש"אנחנו הסוציאליסטים כולם אבולוציוניסטים", הגבירו את הרושם הציבורי כי אנגלס נוטה לכיוון סוציאליזם אבולוציוני. אנגלס גם טען כי יהיה "התאבדותי" לדבר על תפיסת כוח מהפכנית, בתקופה שבה הנסיבות ההיסטוריות העדיפו דרך פרלמנטרית לשלטון, שהוא חזה שהיא עשויה להביא את "הדמוקרטיה הסוציאלית לשלטון כבר בשנת 1898". עמדת אנגלס של קבלה גלויה של טקטיקות גרדואליסטיות, אבולוציוניות ופרלמנטריות, תוך טענה שהנסיבות ההיסטוריות לא מעודדות מהפכה, גרמה לבלבול. הרוויזיוניסט המרקסיסטי אדוארד ברנשטין פירש זאת כסימן לכך שמהלך אנגלס נוטה לקבל עמדות רפורמיסטיות והדרגתיות, אך הוא התעלם מכך שהעמדות של אנגלס היו טקטיות כתגובה לנסיבות הספציפיות ושהוא נשאר מחויב לסוציאליזם המהפכני. אנגלס היה מזועזע כאשר גילה כי הקדמתו למהדורה החדשה של "המאבק המעמדי בצרפת" נערכה על ידי ברנשטין וקארל קאוטסקי בדרך שגרמה לכך שיתקבל רושם שהוא הפך לתומך בדרכי שלום להשגת סוציאליזם. ב-1 באפריל 1895, ארבעה חודשים לפני מותו, השיב אנגלס לקאוטסקי:

"נדהמתי לראות היום ב'פורוורטס' קטע מתוך הקדמתי שהתפרסם מבלי שידעתי ונערך כך שיציג אותי כתומך בשלום ובחוקיות [בכל מחיר]. זו הסיבה שדווקא הייתי רוצה שהיא תופיע במלואה ב'נויה צייט', כדי שהרושם המביש הזה יתוקן. אני לא אשאיר שום ספק לגבי מה שאני חושב על כך אצל ליבקנכט, וכך גם לגבי אלה, לא משנה מי הם, שנתנו לו את ההזדמנות לעוות את דעותיי, ועוד בלי מילה אחת על כך אלי".

לאחר מותו של מרקס, אנגלס הקדיש חלק ניכר מהשנים שנותרו לו לעריכת הכרכים הבלתי גמורים של "הקפיטל" של מרקס. הוא נחשב למי שמנע את אובדן העבודה עקב "כתב ידו הקשה להפליא" של מרקס. הוא היה צריך לתת לה מבנה ולפתח את קווי המחשבה שלה, כך שהכרכים השני והשלישי של "הקפיטל" הם למעשה יצירה משותפת, שלא ניתן לייחס את תוכנה (למעט ההקדמות המפורטות של אנגלס) באופן בלעדי לאף אחד מהכותבים. כמה חוקרים, במיוחד ג'ורג' לאביקה, סברו כי אנגלס שינה את כיוון הניתוח של מרקס, אך המעבר ממיקוד בניצול העובדים להצטברות ההון, והצגת האפשרות שהקפיטליזם יוכל לשרוד את נטיית שיעור הרווח לירידה, לטענתו של ואן הולתון, היו זה מכבר רעיונותיו של מרקס, כאשר הרעיון האחרון קיים בגרונדריסה שטרם פורסם.

בעוד שהמשימה לערוך את "הקפיטל" גרמה לאנגלס לזנוח את חיבורו הבלתי-גמור "דיאלקטיקת הטבע", הוא עדיין סיים שני ספרים אחרים משלו בשנים שלאחר מותו של מרקס. ב-"מוצא המשפחה, הקניין הפרטי והמדינה" (1884), הוא הציע טיעון בעזרת ראיות אתנוגרפיות של התקופה, שמראה כי המבנים המשפחתיים השתנו עם הזמן, וכי המוסד של הנישואין המונוגמיים נבע מצורך בחברה מעמדית שבו גברים צריכים לשלוט בנשים כדי להבטיח שהילדים שלהם ירשו את רכושם. הוא טען כי חברה קומוניסטית בעתיד תאפשר לאנשים לקבל החלטות על קשריהם ללא אילוצים כלכליים. חיבורו "לודוויג פוירבך וסוף הפילוסופיה הגרמנית הקלאסית" פורסם בשנת 1886. ב-5 באוגוסט 1895, אנגלס מת מסרטן גרון בלונדון, בגיל 74. לאחר שנשרף במשרפת ווקינג, אפרו פוזר בים ליד ביצ'י הד, ליד איסטבורן, כפי שביקש. הוא השאיר ירושה ניכרת לאדוארד ברנשטיין ורעייתו, לואיז פרייברגר, ששווייה היה 25,265 לירות שטרלינג.

כתביו בעברית
ממוזער|בול של גרמניה המזרחית משנת 1970 המציג את פרידריך אנגלס עם כריכת הספר "אנטי-דירינג".
 התפתחות הסוציאליזם מאוטופיה למדע (או סוציאליזם אוטופי וסוציאליזם מדעי)
 התפתחות הסוציאליזם מאוטופיה למדע, תרגום: מנחם נדל, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש בורוכוב, 1928.
 התפתחות הסוציאליזם מאוטופיה למדע, תרגום: חיים שלום בן-אברם, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ד.
 מצבו של המעמד העובד באנגליה: מתוך הסתכלות עצמית ולפי מקורות מוסמכים, תרגום: פסח בן-עמרם, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ט.
 מוצא המשפחה, המדינה והקנין הפרטי, תרגום: דניאל בן-נחום, תל אביב: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1940.
 אנטי-דיהרינג (הפיכת המדע בידי מר אויגן דיהרינג), תרגום: יצחק מן, 1959.

עם מרקס
 כתבים היסטוריים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1952, 1978.
 כתבים נבחרים, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1942, 1955.
 המניפסט הקומוניסטי
 המניפסט הקומוניסטי, תרגום: דוד קלעי, תל אביב: אחדות-העבודה, תרפ"ב.
 המניפסט הקומוניסטי, תרגום: דוד קלעי, תל אביב: הוצאת ספרים על שם זאב ברזלי, תרפ"ז.
המניפסט הקומוניסטי, תרגום: דוד קלעי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תש"י 1950, תשי"ב.
 המניפסט הקומוניסטי, מ' דורמן (עורך), עין חרוד: הקיבוץ המאוחד, תש"ב 1942.
 מאניפסט המפלגה הקומוניסטית, תרגום: מ' דורמן, תל אביב: ספרית הפועלים, 1945?
 המניפסט הקומוניסטי, תרגום: מ' דורמן, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, תשי"ד, תשכ"ד 1964, תש"ל, 1975.
 על אמנות וספרות, תרגום: חנה הוכברג, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1951.
 מהפכת שנת 1848, תרגום: מרדכי חלמיש (פלינט), מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1953.

קישורים חיצוניים








הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מרקסיזם
קטגוריה:פילוסופים גרמנים
קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-19
קטגוריה:תאורטיקנים במדע המדינה
קטגוריה:קומוניסטים גרמנים
קטגוריה:פמיניסטים גרמנים
קטגוריה:אביב העמים: אישים
קטגוריה:מהפכנים גרמנים
קטגוריה:פילוסופים אתאיסטים
קטגוריה:אתאיסטים גרמנים
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי גרמניה
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי צ'כוסלובקיה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1820
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1895