המאה ה-16

המאה ה-16 היא התקופה שהחלה בשנת 1501 והסתיימה בשנת 1600. מאה זו נמצאת בשלב ראשוני של התקופה המודרנית, והעת החדשה.

מאה זו היא נקודת מפנה בעליית חשיבותן של ממלכות מערב אירופה בסחר העולמי. עם זאת, במבט עולמי יתרונן עדיין לא היה ברור על מוקדי הכוח האחרים ברחבי העולם. במבט־על, היו במאה זו מספר מרכזי עוצמה ברחבי העולם: סין של שושלת מינג (שהייתה המאוכלסת מכולן) במזרח הרחוק; האימפריה המוגולית והאימפריה הפרסית הספווית במרכז אסיה; האימפריה העות'מאנית ורוסיה המוסקבאית בתפר של אירואסיה; צרור ממלכות מערב אירופה. במנותק מעט מאלו, באפריקה הייתה ממלכת מאלי ובאמריקה האצטקים והאינקה התחלפו במהלך המאה בספרדים.

במהלך המאה התרחשו שינויים משמעותיים במפה הגאופוליטית העולמית, כאשר האימפריה העות'מאנית התחזקה וכבשה שטחים רבים ב. השתלטותם של העות'מאנים על מערב אסיה, לצד התחזקות מעצמות מוסלמיות במרכז אסיה, הובילה לכך שדרך המשי נשלטה בידי ממלכות מוסלמיות, וזה יצר חיץ בין אירופה לבין המזרח הרחוק. חיץ זה האיץ תופעה נוספת בה האימפריה הספרדית של בית הבסבורג, שהיה בעל אחיזה בממלכות ברחבי אירופה, השתלטה על שטחים באמריקה הדרומית. במקביל יצרה האימפריה הפורטוגזית (שלקראת סוף המאה אוחדה גם היא תחת האימפריה הספרדית) רשת נמלים שהקיפה את אפריקה והמשיכה עד למזרח הרחוק, כנתיב סחר חלופי לזה היבשתי.

התפתחויות אלו חיזקו את חשיבותה של האימפריה הספרדית והדומיננטיות שלה באירופה בפרט ובנתיבי הסחר העולמיים בכלל, ומגמה זו התחזקה כאשר הספרדים החלו לנצל את המשאבים של יבשת אמריקה, שהתגלתה בידי האירופאים בסוף המאה הקודמת. הספרדים שגשגו במיוחד על רקע חולשתה של צרפת שהייתה שקועה בסכסוכים פנימיים במרבית המחצית השנייה של המאה, והספרדים ניסו למנף את היתרון שלהם כדי לדרוש מונופול על הסחר בכל מקום בעולם בו מונף דגל ספרדי. התפתחויות אלו בסחר הגלובלי, לצד יריבויות מקומיות באירופה, הובילו את אנגליה לזנוח את היריבות הוותיקה שלהם מול הצרפתים ולעבור בהדרגה ליריבות מול הספרדים שהתפתחה בסוף המאה למלחמה גלויה, במסגרת מלחמת שמונים השנים.

עליית הסחר האטלנטי העלתה את חשיבותם של הנמלים עם גישה נוחה לאוקיינוס האטלנטי, דוגמת ליסבון ואנטוורפן, שאיתגרו את הדומיננטיות של ונציה, שנהנתה מדומיננטיות בדרכי הסחר של הים התיכון ועדיין הצליחה לשמור על מעמדה על אף התחרות האטלנטית, והייתה משמעותית בתיווך סחורות בין אירופה למזרח הרחוק. בנוסף, עליית הסחר הגלובלי הביאה את אירופה (ואזורים נוספים שהשתתפו בסחר, דוגמת יפן) לתקופה של התרחבות כלכלית משמעותית, והתרחבות זו בתורה מילאה תפקיד מרכזי בתמורות רבות אחרות של תחילת העידן המודרני – חברתיות, פוליטיות ותרבותיות, רבות מהן קשורות הן לרנסאנס והן לרפורמציה, שפיצלה את הנצרות האירופית. הגישה לסחורות חדשות והתייעלות שיטות הסחר הימיות העשירו את החיים החומריים והביאו לצמיחת האוכלוסייה של אירופה אחרי שתי מאות של קיפאון. סוחרים, יזמים ובנקאים סחרו בהון בנפח חסר תקדים. רוב ההיסטוריונים רואים במאה ה-16 את התגבשותו, או לפחות את תחילתו, של הקפיטליזם המערבי, אם כי גרסה מוקדמת זו של הכלכלה המודרנית עדיין התאפיינה במשברים פיננסיים תכופים.

הגעת האירופאים לאמריקה גרמה להשפעות משמעותיות נוספות. בין היתר, השינויים שנגרמו לאוכלוסייה הילידית האמריקאית – בראשה תמותה ממגפות שהביאו איתם האירופאים – גרמו למותם של כ־90% מבני האוכלוסייה המקומית ביבשת, על פי חלק מההערכות, מתוך כ־60 מיליון איש, נותרו כ־5–6 מיליון.

במאה זו מתחילה המהפכה הקופרניקאית שמתניעה את המהפכה המדעית באירופה.

אירועים עולמיים
רוב מאה זו נמצאת בין שני הגלים של תקופת "עידן הקרח הקטן" ומאופיינת בהתחממות יחסית של הטמפרטורה. עם זאת, החל מסביבות 1560 החל גל נוסף של התקררות.

 עידן התגליות 

בסוף המאה הקודמת החלו שתי מגמות מרכזיות, שהיו משמעותיות לאורך מאה זו: גילוי אמריקה והחקר והכיבוש שלה בידי האימפריה הספרדית, וביסוסו של נתיב סחר למזרח הרחוק שעבר דרומית לאפריקה, בראשותה של האימפריה הפורטוגזית. כדי למנוע חיכוך מתמיד בין שתי האימפריות, קבעו השתים בסוף המאה שעברה את חוזה טורדסיאס, שחילק את "העולם החדש" בין השתיים. ב־22 באפריל 1529 נחתם גם חוזה סרגוסה שהשלים את חוזה טורדסיאס ואיפשר לאימפריות למקד את המשאבים שלהן כל אחת באזורים מסוימים.

דרכי הסחר החדשות לאמריקה ולמזרח הרחוק העלו משמעותית את חשיבותם של נתיבי הסחר הימיים במאה זו. בין נתיבי הסחר הימיים החדשים, עלתה גם חשיבותם של נתיבי סחר צומחים בדרום מזרח אסיה, בין נמלים חשובים של הארכיפלג המלאי, ואזורים יבשתיים לחופי ים סין הדרומי. עליית דרכי סחר אלו היא חלק מהסיבות להתפשטות האסלאם בדרום מזרח אסיה גם במאה זו. במקביל התפשטה גם הנצרות למזרח הרחוק, ובמיוחד ליפן והודו. במחצית השנייה של המאה המירו את דתם לנצרות כ-300,000 יפנים.

החשיבות של השליטה בדרכי הסחר העלתה בתורה בהדרגה גם את הדומיננטיות של הלוחמה הימית, ותופעה זו גרמה להגדלת הציים. לדוגמה, הצי הספרדי גדל פי 3 בתוך 12 שנים, בין השנים 1562–1574.

הקפת העולם הראשונה:
 20 בספטמבר 1519 – פרדיננד מגלן מתחיל במסע סביב העולם. עם חמש ספינות הוא מפליג מפורטוגל לכוון איי הודו.
 6 בספטמבר 1522 – הספינה "ויטוריה", אחת מספינותיו של פרדיננד מגלן, שבה לספרד ועל סיפונה 18 איש בלבד, מגלן עצמו נהרג במהלך המסע. בכך הפכה ה"ויטוריה" לספינה הראשונה אשר הקיפה את כדור הארץ.

 גילוי וכיבוש אמריקה 
בהתאם לסיכום בין האימפריה הספרדית והאימפריה הפורטוגזית, במהלך המאה משתלטים הספרדים על מרכז אמריקה ומערב אמריקה הדרומית, והפורטוגזים (שמתאחדים אמנם בסוף המאה תחת הכתר הספרדי) משתלטים על אזורי החוף של ברזיל המודרנית.

ציר הזמן של גילוי וכיבוש אמריקה בידי האירופאים:
25 באפריל 1500: "גילוי" ברזיל – הארמדה של פדרו קברל, שעשתה את דרכה מליסבון להודו עוגנת מול חופי ברזיל, באזור פורטו סגורו דהיום. זוהי ראשיתה של הקולוניזציה של ברזיל על ידי הפורטוגלים.
 9 במאי 1502: מסעו האחרון של קולומובוס – הספן יצא מספרד למסעו הרביעי והאחרון לעולם החדש.
 1514: הזהב של אמריקה – התחילה הפקת הזהב בקריביים, על ידי האירופאים הקולוניאליסטים. זו נקודת ציון לראשית ניצול משאבי אמריקה לרווחת האימפריות האירופאיות, שהתעצמה לאורך המאה והמשיכה במאות שלאחר מכן. באזורים מסוימים, כמו פרו ובוליביה המודרניות, לווה ניצול האוכלוסייה בהגירה כפויה של צעירים לאזורי מכרות, מהלך ששינה את הדינמיקה החברתית המקומית.
 8 בנובמבר 1519: מפגש הספרדים עם מלך האצטקים – הרנאן קורטס נכנס לטנוצ'טיטלאן, ומלך האצטקים, מונטזומה, מקבל אותו.
 1533-1532: כיבוש ממלכת האינקה – ההרפתקן הספרדי פרנסיסקו פיסארו שובה את אטוואלפה, קיסר האינקה האחרון, וטובח את 6,000 חברי פמלייתו הלא-חמושים בקרב קחאמרקה. לאחר מכן כובשים החיילים הספרדים את ערי האינקה המרכזיות.
 28 בספטמבר 1542: חקירת קליפורניה – חואן רודריגס קבריו הוא האירופי הראשון המגיע לשטח המזוהה עם קליפורניה כיום.
 1564: ראשית המושבות – מתיישבים צרפתים פרוטסטנטים הקימו מושבה באזור שלימים ייקרא פלורידה. זה היה אחד הניסיונות הראשונים להקמת מושבות באמריקה הצפונית. בשנה לאחר מכן הספרדים הקימו מוצב צבאי סמוך ובהמשך סילקו משם את הצרפתים. בהמשך המאה דייגים בסקים, אנגלים וצרפתים החלו לפקוד את החופים הצפוניים של היבשת, וחלקם הקימו מחנות קבועים למחצה, בעיקר למטרות ייעול הסחר מול הילידים האמריקאים.

 דרך הסחר מדרום לאפריקה 
במאה זו המשיכה האימפריה הפורטוגזית לחזק את דרך הסחר החדשה יחסית שבשליטתה, שמקיפה את אפריקה בדרך אל המזרח הרחוק.

לאורך המחצית הראשונה של המאה הצליחה פורטוגל להשתלט על מספר נקודות מפתח, בראשן הורמוז  וגואה (באוקיינוס ההודי) ומלאקה (מלזיה המודרנית), ולייצר ביניהן נתיב סחר ימי משמעותי. במקביל, התבססו קשרי גומלין בין ממלכת פורטוגל לבין ממלכות במערב-מרכז אפריקה ובראשן ממלכת קונגו וממלכת נדונגו , סביב שיתוף פעולה בסחר עבדים ובסוגיות נוספות. בשנת 1557 הקימו הפורטוגזים תחנת מסחר רשמית למחצה גם במקאו, בסין היבשתית, שעזרה להם לעגן אחיזה מבוססת יותר במזרח הרחוק.

בשליש האחרון של המאה השתנתה המדיניות של פורטוגל בעקבות הערכות למצבורי זהב וכסף באזור, והחלה לוחמה בלתי פוסקת עם המקומיים, במקביל לעסקאות חליפין בהן החליפו הצ'יפים האפריקאים עם הפורטוגזים עבדים, בתמורה לנשק חם וסחורות מאירופה או אמריקה. בעשורים האחרונים החלו להופיע באזור קבוצות מקומיות של שודדים שלכדו אנשים לעבדות, והפורטוגזים החלו לסייע לקבוצות אלו. התבססותה של האימפריה הפורטוגזית בהדרגה בחוף המערבי של אפריקה הוביל להשתלטותה על ערי מפתח מפותחות גם בחוף המזרחי. הקמפיין הפרוטוגזי גרם לדעיכתן הכלכלית והתרבותית של ערי החוף המזרחי ביבשת.

עד סוף המאה הפורטוגזים הפכו לאימפריה היחידה, מלבד ספרד בפיליפינים, שהחזיקו במערכת של עמדות מבוצרות ממזרח לכף התקווה הטובה. לפורטוגזים היו נמלים לאורך החוף המזרחי של אפריקה, דרך הודו ועד אינדונזיה, ובנמלים אלו התנהל מסחר תחת החוק הפורטוגזי. עם זאת, במקביל לפורטוגזים, בשנת 1593 תועד מסע הסחר המוקדם ביותר של של הרפובליקה ההולנדית לאפריקה, מסע שהוביל לפיתוח נתיב סחר אזורי בהובלת ההולנדים.

 כלכלה 
תקופה זו היא שיאה של גישת המרקנטליזם, לפיה העושר הקיים בעולם מוגבל, כך שכדי שמדינה אחת תתעשר, עליה לעשות זאת על חשבון מדינות אחרות.

 דרכי הסחר הימיות הבינלאומיות 
תחילת המאה היא בסימן עליית דרך הסחר הפורטוגזית מסביב לאפריקה, דרך סחר שמעפילה בחשיבותה על דרך סחר ממלוכית-ונציאנית להעברת סחורות דרך הים התיכון, שהייתה דומיננטית יותר קודם לכן. חלק מהסיבות לשינוי הדומיננטיות בדרכי סחר, קשור לערעור יציבות ממלכת הממלוכים שנקלעה למלחמה מול ונציה (1505–1508) ובהמשך תבוסתם לעות'מאנים. בהכללה, ניתן לאפיין את 3 העשורים הראשונים של המאה ככאלו שסבלו מהפרעה בסדר הכלכלי הקודם, ולאחר מכן התחזקות מהירה של הכלכלה באירופה עם נתיבי הסחר החדשים. בתקופה זו, ערי הים התיכון הזדקקו לסחורות שרוכזו מליסבון כדי שתוכלנה לספק אותן בשאר אגן הים התיכון.

לאורך המאה מגלות המעצמות האירופאיות את אינדונזיה ואיי מרקיז והשתלטו על המסחר באזורים אלה. בתחילה יוצרים הפורטוגלים לעצמם מונופול על השיט והמסחר באוקיינוס ההודי ובהתאמה גם על המסחר האירופי עם הודו והמזרח הרחוק. בעקבותיהם מגיעים בשלהי המאה ה-16 לאזור גם ההולנדים והאנגלים. במחצית השנייה של המאה החלה עלייתו של מודל חברות הצ'ארטר , שפעלו כמונופולים של סחר או קולוניזציה מטעם ממשלות. ממשלות אנגליה, צרפת והולנד עמדו מאחורי חברות בסגנון זה. בשנת 1555 נוסדה החברה המוסקבאית, שהייתה החברה הראשונה שפעלה במודל זה, The Columbia Encyclopedia.

במקביל, לקראת אמצע המאה, התחזקותם של העות'מאנים והשתלטותם על נמלים חשובים בקרבת האוקיינוס ההודי חיזקו גם את מעמדם שלהם בסחר העולמי, ואפשרו להם לקרוא תגר על נתיב הסחר הפורטוגזי למזרח, לכרות בריתות עם בני ברית מוסלמים במזרח הרחוק, ולקחת חלק בצמיחה הכלכלית שנתיב הסחר סיפק. במחצית השנייה של המאה, שני נתיבי הסחר, הן הפורטוגזי מסביב לאפריקה, והן העות'מאני דרך מזרח הים התיכון, הלכו ושגשגו והגבירו את העושר של המעצמות האזוריות. עד לסוף המאה כמות הייבוא לאירופה מהמזרח הייתה יותר מכפול ממה שהייתה בסוף המאה שעברה.
הסחר הבין-לאומי שהובילו בעיקר האירופים, הוביל להגדלה משמעותית של ההיצע באזורן של ערי נמל חשובות לאורך נתיבי הסחר החדשים, למשל, במזרח הרחוק, ואלו הובילו לירידה במחירים של סחורות רבות באזורים אלו. במקביל גם ערי הנמל של אירופה שגשגו והפכו למרכזיות, ונהנו הן מגידול האוכלוסייה והעיור, והן מצמיחת המסחר הבין-לאומי. בים הצפוני לאירופה, במחצית הראשונה של המאה, בלטו בשגשוגן אנטוורפן וברית של ערים גרמניות שכונתה "ברית הנזה". תפקידה של אנטוורפן בפתיחת מלחמת 80 השנים, הוריד את העיר מחשיבותה, ובים הצפוני תפסה בהדרגה אמסטרדם את מקומה כעיר הדומיננטית ביותר, לצד ערי "ברית הנזה". שינוי מגמה נוסף היה הפחתת התחרות על אותם המשאבים בין הערים המרכזיות בכל אזור, ותחילת אפיונן של ערים מסוימות כמתמחות בנישות כלכליות מסוימות, כך שערים מסוימות למעשה פעלו בשיתוף פעולה כדי למקסם את היעילות הכלכלית של כולן יחד.

היותה של אפריקה תחנה חשובה בדרך הסחר הפורטוגזית השפיע עמוקות גם עליה. הייבוא לאפריקה מאמריקה בנתיבי הסחר החדשים גרם לכך שחקלאים מאזורים רבים – מקצה מערב אפריקה באזור סנגל המודרנית ועד דרום אפריקה – החלו לעבור לגידולי תירס, העמידים יותר לבצורת, וסייעו לקיום תזונה רציפה באזורים אלו. המעבר לתירס, שגם ניתן לאחסון לטווח זמן ארוך יותר, שינה את הפוליטיקה והחברה בקהילות המקומיות, כאשר שליטים יכלו לתת תירס לתומכיהם, מה שאיפשר לשליטים להקרין כוח על כמות אוכלוסייה גדולה יותר מבעבר.

 מגמות ומנגנונים מודרניים ראשוניים באירופה 
פטנטים מלכותיים – הפכו לפרקטיקה נפוצה באזורים מסוימים באירופה לאורך המאה, ביניהם מדינות חצי האי האיטלקי ואנגליה. פטנטים אלו היו מעניקים מונופולים זמניים ליוצרים וחברות על מסחר במוצרים מסוימים. הפטנטים המלכותיים לא עסקו בזכויות היוצרים, אלא בהסדרת יכולתה של המדינה לקבל מיסים ולהשפיע על תוכן היצירות.
אינפלציה – התגברות הסחר הבין-לאומי גרמה לכניסה של סחורות חדשות לאירופה, ביניהן גם מתכות ששימשו למטבעות. בשנת 1550 הגיע לספרד (ומשם, בהדרגה, לשאר אירופה) מלאי כסף משמעותי מפוטוסי שבאמריקה. נוסף על כך, טכניקות מתקדמות יותר לניצול מיטבי יותר של פירי חפירה הגבירו את מלאי הכסף מתוך אירופה עצמה. מגמות אלו היו בין הסיבות לתופעה שהייתה חריגה עד אז, של אינפלציה מתמשכת לאורך כל המאה. תופעה זו כונתה "מהפכת המחירים". המידע בנושא אומנם חסר, אולם על פי הערכות נפוצות, מלאי הכסף באירופה גדל פי 3–3.5 לאורך המאה כולה. מבחינת המחירים עצמם, על פי אחד החישובים, המחירים עלו במהלך המאה במונחים נומינליים פי שישה ובמונחים ריאליים פי שלושה. באותה העת הסיבות לאינפלציה לא היו ברורות לכל, וגורמים שונים האשימו אלו את אלו בעליית המחירים, כך שהאינפלציה הגבירה את המתחים החברתיים באותה התקופה. לצד זאת, תאורטיקנים שונים דוגמת ג'ון מיינרד קיינס סברו כי התמריצים שייצרה האיפלציה בשוק הם חלק תחום בהתגבשות ראשית הקפיטליזם המודרני.
פרוטו־תעשייתיות – כינוי לתופעה נוספת שצברה תאוצה באירופה במאה זו. בתהליך זה, טכנולוגיות של תעשייה מוקדמת, כמו טוויית בדים או אריגה, הפכו נפוצות יותר, במיוחד באנגליה וגרמניה, ואיפשרו ליותר משפחות לבצע מיקרו־ייצור של מוצרים בכפרים. תהליך זה התקדם בניגוד לניסיונן של הגילדות המקצועיות לשמר את היכולת המקצועית תחת אחריותן, ואיפשר להמונים גישה זולה יותר לתוצרים של מלאכות שקודם לכן היה אפשר להשיג רק מבעלי מלאכה החברים בגילדות, ולעיתים אף איפשר לכפריים להשיג הכנסה נוספת, שסייעה במיוחד בתקופות בצורת.
בנקאות – מאה זו היא אבן דרך בהתפתחות הבנקאות, בשלב זה באירופה (בתחילה בדרום גרמניה), כמוסדות יעילים לסחר בין-לאומי.

 סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות 

 אירופה והמזרח התיכון 

 האימפריה העות'מאנית – עלייה ובלימה 
האימפריה העות'מאנית החלה את המאה ככוח עולה ששולט באזור אסיה הקטנה והבלקן, והיא פתחה את המאה בהתרחבות והתפשטות משמעותית. בעשורים הראשונים של המאה, בתוך כעשר שנים כובשת האימפריה העות'מאנית שטחים אדירים במזרח התיכון ומזרח אירופה, ואף הגיעה במסע כיבוש עד שערי וינה. לקראת אמצע המאה המשיכה והרחיבה את אחיזתה במזרח הים התיכון.

בשלב זה החזיקו העות'מאנים צבא מתקדם שכלל יחידות עילית דוגמת היניצ'רים, וכאשר כבשו את הבלקן הפכו לצבא החזק באירופה, ואף אתגרו את הדומיננטיות הפורטוגזית באוקיינוס ההודי. באזורי הגבול ביצע הסולטאן משא ומתן עם הממלכות השכנות ובמקרים מסוימים, דוגמת טרנסילבניה, הצטרפו טריטוריות תחת שליטת העות'מאנים מבחירה. עם זאת, הם לא יכלו להפנות את מלוא המשאבים שלהם לאירופה מכיוון שאותגרו ממזרח מידי השושלת הספווית שהתבססה בפרס, ומאחר שהחזיקה בדת מדינה שיעית, ראו עצמם כיריבים טבעיים של העות'מאניים הסונים.

אולם, במחצית השנייה של המאה – האימפריה העות'מאנית נכנסת לתקופה של חוסר יעילות ונסיגה יחסית בכוחה. הפיחות בכיבושם של שטחים חדשים הקשה על המנגנון הבירוקרטי של העות'מאנים, בו יחידות העילית, היניצ'רים, נהנו ממעמד לצד המון משמעותי, שנשען על ביזה ושלל קרב. כשחדלו הכיבושים, פנו היניצ'רים הממורמרים למעשי שוד בתוך גבולות האימפריה. בעשורים שלאחר מכן נוצר כדור שלג שהחמיר את התופעה, על רקע עליית מחירים, וגורמים נוספים – ביניהם אף גובי מיסים שחיפשו מימון להמשך הלחימה מול האימפריה הפרסית – החלו לבזוז את האיכרים הפשוטים, מה שפגע עוד יותר בתוצרת ובכלכלה. החל משנת 1566 החל תקופה בה שלטו על האימפריה רצף סולטאנים שדחפו את האימפריה לכיוון יותר ריכוזי ושמרן, ונתנו משקל גבוה לשיקולי חצר פוליטיים. בתקופה זו נפגעו משמעותית הסוחרים הזרים, שהיו חלק חשוב מהכלכלה של האימפריה. לפרקים הוטלו עליהם מיסים כבדים ומפעם לפעם רכושם הוחרם בידי השלטונות. מהלכים אלו הפחיתו את יעילות המסחר.

בתקופה זו נוצרה קואליציה של מדינות ים תיכוניות אירופאיות כנגד העות'מאנים וזו הצליחה לבלום מעשית את ההתקדמות של העות'מאנים אל תוך אירופה. במקביל גם הפרסים והרוסים ניסו לקיים ביניהם שיתוף פעולה אנטי עות'מאני, תוך ניסיונות – שלא הבשילו – לקיים ברית צבאית של ממש. ניסיון זה נזנח עוד יותר כאשר רוסיה הצארית, יריבתם של העות'מאנים מצפון נקלעה למשבר חמור בשנת 1584 עם מותו של איוואן הרביעי, שהכניס את לתקופה מלאת צרות, בה קוזאקים, וגורמים מהאיחוד הפולני-ליטאי ומשוודיה החריבו את הארץ.

ציר הזמן של האימפריה העות'מאנית במאה ה־16:
ממוזער|חומות ירושלים הוקמו בשנים 1535–1538 בפקודת סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית
1516–1517: מסעות הכיבוש של סלים הראשון – כיבוש הלבנט, מצרים וחצי האי ערב בידי האימפריה העות'מאנית.
 1526: קרב מוהאץ' – האימפריה העות'מאנית, בהנהגת סולימאן המפואר, כבשה את הונגריה, שנחשבה למבצר המזרחי של מרכז אירופה.
 1526: המצור על וינה – צבא האימפריה העות'מאנית מאיים על שערי וינה.
 1538-1535: חומות ירושלים – נבנות בידי סולימאן הראשון.
 1537–1540: מלחמת ונציה–עות'מאנים  – על אף התנגדות עיקשת של ונציה וגנ'ובה, העות'מאנים מבססים במלחמה זו את הדומיננטיות שלהם בים התיכון.
 1566: שלטון סלים השני – ראשון ברצף סולטאנים שמזוהים עם תקופה של ריכוזיות ורגרסיה באימפריה.
1571: שריפה מוסקבה  – בתמיכת העות'מאנים, הטטרים מחצי האי קרים כבשו את מוסקבה, שנותרה עד סוף המאה עצמאית דה־יורה משלטון רוסי, ובעלת קשרים עם העות'מאנים.
1571: קרב לפנטו – קואליציה אנטי־עות'מאנית – ספרד, מדינת האפיפיור, ג'נובה וונציה – מנצחים את העות'מאניים במערכה ימית. חרף זאת, העות'מאנים משתלטים במהלך המלחמה על קפריסין. כתוצאה מקרב הבלימה, נעצר מעשית הקמפיין העות'מאני להתקדם עוד אל תוך אירופה.

 הרפורמציה הפרוטסטנטית 

ייסוד התנועות הנוצריות הנצרות הפרוטסטנטית והפוריטניות, שיצאו נגד השחיתות של הכנסייה הקתולית. הכנסייה הגיבה לרפורמציה בהגברת האדיקות, שכונתה קונטרה-רפורמציה. לאורך המאה הלכה הפרוטסטנטיות והתפשטה באופן שהשפיע על העיצוב מחדש של הבריתות והמחנות באירופה. בין היתר המעבר של השושלת האנגלית לפרוטסטנטיות גדע את הברית הוותיקה שלהם עם קסטיליה, והתקדמות הרפורמציה בסקוטלנד פגמה בברית הוותיקה שלהם עם צרפת. במדינות רבות נוצרו מיעוטים דתיים גדולים וחזקים שחתרו לבריתות עם מדינות אחרות על בסיס אמונה משותפת.

אירועים בולטים בציר הזמן של הרפורמציה:
1517: 95 התזות – מרטין לותר הפיץ את מסמך הביקורת ההיסטורי נגד האפיפיורות והכנסייה הממוסדת.
1521: הדיאטה של וורמס  – הדיאטה (אספה) של וורמס החליטה לנדות את מרטין לותר ולשרוף את כתביו. חרף ההחלטה, לותר קיבל הגנה מכמה נסיכים, בראשם פרידריך השלישי.
1527: ביזת רומא – בעת לחימה על העיר, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שבה את האפיפיור וסחט ממנו הסכם שנתפס כמשפיל. התפיסה שהאפיפיור הפך לכלי פוליטי הגבירה את הסלידה מהכנסייה הקתולית ונתנה רוח גבית לפיצול של הזרם הפרוטסטנטים לזרם נפרד בנצרות. בנוסף, הביזה האלימה שבה גורשו מתפקידיהם מנהיגים מתונים, הובילו לעליית מנהיגים קיצוניים יותר שקידמו את הפיצול.
1530: וידוי אאוגסבורג  – קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ניסה לאחד מחדש את כל הנסיכים הכפופים לו תחת שרביטה של הכנסייה הקתולית, אולם נענה בשמונה נסיכים שחתמו על "וידוי אאוגסבורג", לפיו אמונתם הדתית תואמת את כתביו של מרטין לותר. בהמשך לכך מקימים הנסיכים הפרוטסטנטים את ברית ההגנה ההדדית של שמלקלדן.
1536: קלוויניזםקלוויניזם – ז'אן קלווין, שהמיר את דתו לנצרות הפרוטסטנטית, פרסם את ספרו הראשון , שקידם ענף חדש בתוך הנצרות הפרוטסטנטית.
1540: ישועיםישועים – גישת הכנסייה הקתולית להצלחתם של הפרוטסטנטים השתנתה בהדרגה והחלה לעבור לקונטרה-רפורמציה. מסדר הדגל של תנועה זו הם הישועים, שהיו אמונים על הפצת חינוך נוצרי שנאמן לאפיפיורות, מתוך תקווה לאחד חזרה את הענפים הנוצרים החדשים, תחת כנפה של הכנסייה.
1546–1555: המלחמה השמלקלדית הראשונה והשנייה – הפיצול באימפריה הרומית הקדושה על בסיס זרמי דת התלקח לכדי מלחמה (1546–1547), בה ניצח הקיסר קרל החמישי, נציג האפיפיורות. במלחמה השמלקלדית השנייה (1552–1555) היו הפרוטסטנטים חזקים מספיק כדי להביא לסיומה בהסכם "שלום אאוגסבורג", שהסדיר חלוקה קבועה של דתות מדינה באימפריה, כך שכל נסיכות קובעת את דת המדינה של עצמה עבור כלל תושביה. עם זאת, הסכם זה לא תמיד כובד בפועל והמתיחות באימפריה נשמרה לאורך כל המאה.
1562–1598: מלחמות הדת בצרפת – שלושים שנות מלחמת אזרחים בין הקתולים לפרוטסטנטים, הסתיימו באדיקט של נאנט שהעניק זכויות מיעוט לפרוטסטנטים, ואמצעים לשמור על כוחם.

 דומיננטיות בית הבסבורג 
החל מהמאה הקודמת החלה לצבור תאוצה באירופה מגמה של מנגנוני ירושה שלא יביאו לפיצול אלא לשלטון ריכוזי ויעיל יותר. אירוע משמעותי במגמה זו קרה בשנת 1519, כאשר קרל החמישי, מבית הבסבורג, ירש, בעקבות מהלכי נישואין מתוחכמים, טריטוריות אדירות שכוללות את האימפריה הרומית הקדושה (ששלטה על נסיכויות רבות במרכז אירופה), ספרד, חצי האי האיטלקי (שהיה אז בשלטון ישיר של ספרד) והטריטוריות הספרדיות באמריקה.

דווקא השנים הראשונות של שלטון קרל החמישי על אימפריית הענק שירש, 1520–1525, התאפיינו בסדרה של מרידות שהחלישו את השלטון המרכזי שלו. מרד האבירים (1522) ומרד האיכרים (1525) התקיימו באימפריה הרומית הקדושה על רקע הרפורמציה הפרוטסטנטית, ומרד הקומונרוס  (1520–1521) בספרד, לב האימפריה, סימן במיוחד את רגע חולשתה.

בהמשך התייצבה האימפריה ההבסבורגית הגדולה, והתבססותה של הבסבורג במרבית השטחים שמקיפים את צרפת, הגדיר מחדש את המתיחות המרכזית שאפיינה את אירופה קרוב למאה שנים – בין בית הבסבורג לכתר הצרפתי. צרפת, אל מול שיטת הנישואין של הבסבורג, הצליחה בינתיים לשמור על נאמנות גבוהה בטריטוריות שבשליטתה בזכות שכלול שיטת ירושה של שטחים פיאודלים בקרב האצילים. בנוסף, צרפת שהייתה לכאורה בעמדת נחיתות מול ההבסבורגים, ניצלה לטובתה את הסרבול וחוסר התיאום בין האזורים השונים שבשליטת ההבסבורגים. במקרים רבים נאלצו ההבסבורגים להפחית את משקלו של השלטון הריכוזי לטובת שיקולים אזוריים. צרפת קיימה בתקופה זו ברית עם האימפריה העות'מאנית, שאיגפה את ההבסבורגים ממזרח, כאשר באופן דומה ההבסבורגים שיתפו פעולה עם האימפריה הפרסית השיעית כנגד העות'מאנים הסונים. אנגליה הסמוכה הייתה מזוהה עם תמיכתה בבית הבסבורג, אולם לאורך המאה צידדה במקרים שונים בצרפת כדי לקדם את האינטרסים שלה. במסגרת יריבות זו התקיימו לאורך המאה גם המלחמות האיטלקיות.

בשנת 1581 נקבע האיחוד האיברי, שאיחד את האימפריה הפורטוגזית והספרדית, תחת הכתר הספרדי ויצר אימפריה ענקית אחת בעלת השפעה דרמטית על נתיבי הסחר הבינלאומיים.

 מלחמת שמונים השנה 

בשנת 1568 החלה מלחמת שמונים השנה עם מרד של ארצות השפלה נגד ספרד ההבסבורגית ששלטה באזור הולנד, לאחר שפיליפה השני שינה מדיניות והגביר את דיכוי הזכויות ופעילות האינקוויזיציה באזור, לצד הגברת מיסים. ההתנגדות האזרחית הייתה עזה מספיק כדי לאחד יחד בלחימה את הקתולית והפרוטסטנטים המקומיים גם יחד, מה שהחזיק מעמד עד סוף שנות ה־70. בסוף שנות ה־70 הצליח אלסנדרו פרנזה, דוכס פארמה לשכנע פרובינציות קתוליות להסכים לשביתת נשק, אך הטריטוריות הפרוטסטנטיות התאחדו והמשיכו בלחימה. בשנות ה־80 האנגלים, שתמכו בהולנדים, שלחו אלפי חיילים בניסיון לסייע במצור על אנטוורפן, והמאורע הוביל למלחמה ישירה בין ספרד לאנגליה. בהמשך העשור הצליח הצי האנגלי לנצח את הצי הספרדי, שהיה עד אז הצי הגדול והמתקדם באירופה. המלחמה מנעה מצד אחד הגעת סחורות לארצות השפלה ודחפה סוחרים לייצר ערוצי סחר חלופיים, ובמקביל עודדה סנטימנט אנטי ספרדי בקרב סוחרים הולנדים מסביב לעולם, וגורמים שונים שיתפו פעולה בטיפוח מנגנוני סחר אלטרנטיביים לאלו בשליטת הספרדים והפורטוגזים (שאוחדו בסוף המאה). תהליכים אלו היו הרקע גם לפריצת דרך טכנולוגית של ההולנדים הן בשכלול בניית הספינות והן בטכניקות ניווט. כל אלו אתגרו את הדומיננטיות של המעצמות האיבריות בסחר העולמי, והעלו את חשיבותם של ההולנדים, שהצליחו באזורים מסוימים לפתח נתיבים על חשבון אלו של סוחרים פורטוגזיים.

 שינויים ומגמות חברתיות 
ראשית העת המודרנית התבטאה באירופה בשינויים חברתיים שונים:
עיור – החל באירופה במאה זו כאשר כמות התושבים שמתגוררים בערים עלתה מכ־5.6 בתחילת המאה ל־7.6 בסוף המאה. הערים הגדולות ביותר באירופה הגיעו במאה זו לגדלים שהיו חסרי תקדים בהשוואה לגודלן של ערי ימי הביניים. לונדון של העידן האליזבתני צומחת במאה זו מכמות תושבים אשר קטנה מ-60,000, עד לכ-215,000, והופכת לאחת משלוש הערים הגדולות באירופה, לצד פריז וקונסטנטינופול.
שינויים במבנה המשפחה – ביניהם עליית גיל הנישואים בקרב נשים, ככל הנראה בעקבות התועלת הכלכלית של נערות למשק הבית (בימים ההן כלה שמתחתנת עוברת לגור עם משפחת בעלה). אם בימי הביניים גיל הנישואין המקובל לנשים היה ראשית פוריותן (וגם זה לא תמיד), ברישומים מהמאה ה־16 גיל הנישואין הממוצע גבוה משמעותית – לרוב אמצע שנות ה־20 בקרב שני בני הזוג. תופעה של אי־נישואים הפכה גם היא לנפוצה יותר.
יהדות אירופה – בתקופה שלאחר גירוש ספרד חוו חלק מהקהילות היהודיות תקופה מתמשכת של דיכוי ונדידה. קהילות יהודיות נדדו מממלכות קסטיליה וארגון הספרדיות לפורטוגל, ובהמשך גורשו גם משם ונדדו לאזורים אחרים דוגמת חצי האי האיטלקי, ארצות השפלה המאוחדות (הולנד המודרנית), סלוניקי, או האימפריה העות'מאנית. בהולנד תרמו היהודים לפיתוח הכלכלי, ובסלוניקי ובקהיר למשל הקהילות היהודיות שגשגו. עם זאת, באיטליה ובמקומות אחרים באירופה הם הוגבלו מאוד, והחל הנוהג לתחום את הקהילה היהודית בגדרות שננעלות מדי לילה. הגטו היהודי הראשון בהיסטוריה הוקם בשנת 1516 בוונציה.
הפחתת זכויות במזרח אירופה – בחלק מהאזורים במזרח אירופה בעלי הקרקעות הגבירו את השפעתם הפוליטית והחלישו את כוחה המרכזי של המלוכה. במקביל להתחזקות כוחם, כוחם של האיכרים העניים נחלש והם התדרדרו לרמה חברתית המזכירה עבדות. בהונגריה, למשל, איבדו האיכרים את זכויותיהם לאחר מרד כושל בשנת 1514.

 המזרח הרחוק ומרכז אסיה 
במזרח הרחוק הייתה סין של שושלת מינג מרכז הכוח היציב. במרכז אסיה עלו בתחילת המאה האימפריה המוגולית והאימפריה הפרסית הספווית והאימפריה העות'מאנית ורוסיה המוסקבאית בתפר של אירואסיה.

 עליית האימפריה המוגולית 
עם תחילת המאה, בשנת 1504, החלה האימפריה המוגולית לבסס את הדומיננטיות שלה בדרום אסיה, כאשר כבשה את קאבול וע'זני והתבססה סביבן. מסעות כיבוש נוספים נבלמו בתחילה, אולם בשנת 1526 כבשו המוגולים את סולטנות דלהי. אף על פי שבתחילה השליטה של המוגולים באזור זה הייתה רופפת, במחצית השנייה של המאה התחזקה השליטה של המוגולים על האזור, ואף התרחבה לאזורים נוספים בתת-היבשת ההודית, ביניהם קשמיר וסינד.

בשנת 1556 ניצחו המוגולים בקרב פניפט השני  שנתן למוגולים שליטה על דרכי סחר חשובות בצפון תת-היבשת.

ההגמוניה המוגולית בדרום אסיה הביאה במאה זו לשיאה של סובלנות של המנהיגים המוסלמים באזור כלפי דתות סינקרטיסטיות, שעודדו את התפתחותן של דתות אלו. בתקופתו של אכבר הגדול (1542–1605) התגברה המגמה במיוחד בעקבות שאיפתו ליצור דת אחת לכל האימפריה המוגולית.

 התרחבות האימפריה הרוסית 
לאורך המחצית השנייה של המאה התפשטה האימפריה ברוסית על אזורים נרחבים בצפון מערב אסיה.

בשנים 1552–1556 השתלטה רוסיה על אזורי המפתח של חאנות קאזאן והביאה לסופה. בעקבות גישתה של רוסיה לים הכספי התגברה השפעתה הכלכלית, הצבאית והתרבותית עם אזור הקווקז ומרכז אסיה.

בשנת 1578 או 1581 – מסעה הצבאי של האימפריה הרוסית מזרחה הצליח להכריע את צבאו של קוצ'ום חאן , ששימש כגורם המארגן העיקרי ששלט בחאנות סיביר. ללא ההנהגה הצבאית, עד סוף המאה עברה סיביר לשליטת האימפריה הרוסית ללא התנגדות משמעותית.

 שינויי כוחות במרכז אסיה 
במאה הקודמת, אחד הכוחות המשמעותיים במרכז אסיה היה השושלת הטימורית, אולם התחזקותן של שושלות בוכריות ואיראניות מביא לנפילתם המדורגת בשלושת העשורים הראשונים של המאה.

מיד עם תחילת המאה, בשנת 1501, השתלטה השושלת הספווית על פרס, הפכה את האסלאם השיעי לדת מדינה, והפכה לגורם משמעותי במרכז אסיה. מצפון, ממלכת חשובה הייתה בוכרה, שהדומיננטיות של האסלאם הסוני בשטחיה הייתה גורם מרכזי בחיכוך מתמיד מול הספווים השיעים בפרס, ואף מול המוגולים מדרום – מול שניהם היו הבוכרים בנחיתות מבחינת גישה לכלי נשק. עם זאת, תחזקו הבוכרים שיתוף פעולה עם העות'מאנים שסייע להם.

הסכסוכים האזוריים, לצד עלייתן של דרכי סחר ימיות, גרמו לדעיכה מסוימת במרכז אסיה כולה.

 אתגרים לשושלת מינג בסין 
במחצית הראשונה של המאה המשיכה המגמה בסין של שושלת מינג, של מעבר ממשק פתוח יחסית למשק אוטרקי יותר. בסביבות מחצית המאה נראה שנשכחה אמנות בניית הספינות הגדולות שהייתה קודם לכן בסין. לקראת סוף המאה בעיות כלכליות ובעיות של יעילות ממשלתית הגבירו את המתחים הפנימיים בסין.

לקראת סוף המאה עלו בצפון מזרח אסיה הג'ורצ'נים, שאתגרו את שושלת מינג וגרמו להם לצמצם את אחיזתם בצפון, ולהישען ביתר שאת על ביצורי החומה הסינית באזור זה. בהדרגה החלו הג'ורצ'נים להפוך לחברה מאוחדת, בירוקרטים ופחות נוודית שהקרינה עוצמה דרומה אל סין.

אתגרים אלו הלכו וכרסמו בעוצמתה של שושלת מינג ובדיעבד ניתן לסמן את סוף מאה זו כראשית תהליך דעיכתה.

 אפריקה שמדרום לסהרה 

 לקראת סוף המאה התמוטטה אימפריית סונגהאי.

תגליות והמצאות
המאה לא מאופיינת בשינויים טכנולוגיים דרמטיים במיוחד, כמו שהיא מאופיינת, באירופה, בשיפור מתמיד של מסורות טכנולוגיות ישנות יותר, דוגמת בניית ספינות, כרייה ומטלורגיה, ייצור זכוכית, ייצור משי, ייצור שעונים וטכנולוגיית כלי נשק. פיתוחים אלו, לצד מגמות חברתיות וכלכליות, הניחו את הקרקע לקראת שינויים דרמטיים יותר במאות הבאות, דוגמת הכלכלה הקפיטליסטית המודרנית והמהפכה התעשייתית.ממוזער|250px|רובי ארקבוז הומצאו במאה ה-16.
 בשנת 1543 המאה פרסם ניקולאוס קופרניקוס את מסקנתו כי מבנה מערכת השמש המסורתי שהציבה את כדור הארץ במרכז שגוי. פרסומו, שהיה קריאת תיגר נדירה על התפיסות המקובלות מזה מאות שנים, שמקורן בפילוסופים של יוון העתיקה, התקבל בתחילה בהסתייגות רבה, אולם בהמשך המאה האסטרונום טיכו ברהה הקדיש מאמצים רבים לאיסוף נתונים מהמנים, שהכריעו עם הזמן לטובת גישתו של קופרניקוס. התפתחות זו, שכונתה "המהפכה הקופרניקאית", נחשבת לראשית המהפכה המדעית, מכיוון שהיא מדגימה את ההתמקדות באיסוף מסודר של נתונים הניתנים לבדיקה מחודשת, וקביעת המסקנה בהתאם לנתונים.
 20 במאי 1570 – האטלס המודרני הראשון יוצא לאור.
 1578 – רואה אור הבנקאו גנגמו , אוגדן סיני שמאגד בתוכו את כל רשמיה של הרפואה הסינית, כולל מיונם של כ-1,000 צמחי מרפא.
 טכנולוגיית שריון הלוחות מגיעה לשיאה עם פיתוח שריון לוחות גותי (שהחל במאה ה-15) ושריון לוחות מקסימיליאן. עם זאת, בחלוף המאה השריון דעך עד שנעלם משדה הקרב עקב התפתחות כלי ירייה ונשק חם שיכלו לחדור שריון וניתן היה לתפעלם בקרב באופן סביר (מבחינת אמינות, משקל וקלות תפעול) ואפקטיבי (מבחינת טווח ירי, קטלניות ויכולת חדירת שריון).
 התפתחות כלי נשק: התותח, האקדח, הארקבוז (שהיה נפוץ במשך רוב המאה ה-16), המוסקט (שמאפיין בעיקר את המאה ה-17 ואילך).
 אנדריאס וסאליוס מפרסם את ספרו, "על אודות מבנה הגוף האנושי", ספר אנטומיה שפרץ דרך בכך שהצליח להשתחרר מטעויות נפוצות שהתקבעו בתפיסה (1543).
 גלילאו גליליי מגלה את שוויון הזמן של תנודות המטוטלת וממציא את המאזניים ההידרוסטטיים (1583–1587) ואת המדחום הראשון. ומבצע ניסויים בנפילת הגופים מעל המגדל הנטוי בפיזה (ב-1590–1591).
 המיקרוסקופ.
 גלגל הטוויה יוצר מהפך בייצור הטקסטיל.
 תירס, תפוחי אדמה, שוקולד ועגבניות יובאו לראשונה לאירופה במהלך המאה ה-16 מאמריקה.
 מסמכים בני התקופה מעידים על שימוש בטכניקה בסיסית של חיסון לאבעבועות שחורות בסיןThe College of Physicians of Philadelphia.
 אמברואז פרה, שנחשב לאבי הניתוחים המודרניים, ניצל את הידע החדש על אנטומיה כדי ליצור פריצת דרך ביעילות ניתוחים.
 פילוסוף הטבע פאראצלסוס איגד את המסורות הטרום־כימיות, שכללו את מסורות האלכימיה, תפיסות מיסטיות לגבי חומר וידע נוסף שהצטבר. אומנם עבודתו הייתה לפני שהמהפכה המדעית הגיעה לתחום הכימיה, והתבססה על רעיונות לא־מדעיים דוגמת ארבעת היסודות, אולם היא השפיעה מספר דורות קדימה והייתה חלק מהיסודות מהם נבע ראשיתו של מדע הכימיה המודרני.

 תרבות ואמנות 

ממוזער|250px|חזית קתדרלת אורבייטו באיטליה המשלבת אלמנטים של אדריכלות גותית עם אדריכלות הרנסאנס.
 תחילתו של סגנון הבארוק באירופה.
 8 בספטמבר 1504 – הפסל דוד של מיכלאנג'לו הושלם.
 1507 – לאונרדו דה וינצ'י מצייר את המונה ליזה.
 1 בנובמבר 1512 – הקפלה הסיסטינית נפתחת לציבור לראשונה לאחר סיום ציור התקרה על ידי מיכלאנג'לו.
בתקופה זו מתחילה פריחה תרבותית באירופה, שבאה לידי ביטוי ביצירות ספרותיות, פיסול, ציור, מוזיקה וארכיטקטורה.
 ברוב מערב אירופה הייתה זו תקופת שלהי ימי הביניים והסגנון האדריכלי השולט היה אדריכלות גותית מאוחרת, כולל בתת-סגנונות מקומיים (כגון סגנון גותי ניצב באנגליה). לעומת זאת, באיטליה, זו הייתה תקופת הרנסאנס בה קמו לתחייה האמנויות הקלאסיות (בהן ציור, פיסול, פילוסופיה ומדעי הטבע). מבחינת אדריכלות, אדריכלות הרנסאנס התבטאה בתחייתה של האדריכלות הקלאסית ושילוב שלה עם אלמנטים של אדריכלות גותית.
 תקופה זו נחשבת לתחילתה של תקופת הציור המודרני בסין. יש הרואים בעבודותיו של שו וויי  את נקודת הפתיחה של תקופה זו, New World Encyclopedia.
 בשנת 1583 הגיע לסין הכומר האיטלקי, מטאו ריצ'י, והפגיש את סין עם מאפייני תרבות מערבית, ביניהם תפיסות דתיות ומדעיות וכן מוזיקה וציור מערבי. מפגש-תרבויות הוסיף גוונים חדשים לתרבות הסינית באזורים מסוימים.
 בצפון הודו תחת האימפריה המוגולית פריחה תרבותית באה לידי ביטוי, בעיקר במחצית השנייה של המאה, בבנייתם של מבנים מונומנטליים בולטים ובסגנונות ציור חדשניים.
 בארצות המוסלמיות, ובעיקר במזרחן, החלה מגמה חלוצית של ציור תוך התכתבות עם סגנונות היסטוריים. תקופה זו התאפיינה בקונפליקטים רבים בין רצונם של הציירים לחופש אומנותי לבין הגחמות המתחלפות של הפטרונים השונים. במזרח ארצות האסלאם כמה מהזרמים המרכזיים בתקופה זו עסקו בסגנונות של ציור מיניאטורי. לקראת סוף המאה אחד מהזרמים המשמעותיים היה ציור מיניאטורי ששם במרכז ידוענים, כמו משוררים, אנשי אצולה ואנשי חצר. באימפריה הספווית התאפיינו היצירות – ציורים, יצירות טקסטיל או שטיחים – מחד בצורות גאומטריות ומאידך בדמויות אנושיות או חייתיות.
 כתביו של מישל דה מונטן, שהתבטא בביקורת על הטיפשות האנושית, השפיעו עשרות שנים קדימה על חלוצי המהפכה המדעית ועידן נאורות.
 פריחה תרבותית באימפריה העות'מאנית:
 ראשיתו של סגנון האדריכלות העות'מאני, שבא לידי ביטוי גם במסגדים, מאוזוליאומים ומדרסות, וגם בהתפתחות עיצובם של מבנים ציבוריים חדשים. הסגנון שילב מאפיינים של סגנונות המזוהים הן עם הנצרות והן עם האסלאם, לצד מאפיינים שהושפעו מאדריכלות איטלקית מאותה התקופה, ובאופן כללי התאפיין בבנייה יעילה ופרגמטית. הבנייה העות'מאנית השפיעה על אזורים סמוכים דוגמת פרס, והושפעה ממנה חזרה. בתקופה זו נבנים כמה מהמבנים המזוהים עם קו הרקיע של איסטנבול גם בראשית המאה ה-21.
 בתקופה זו התגבשה תעשייה עות'מאנית אומנותית סביב ייצור עבודות מתכת ומשנהב, שטיחי אוסאק  וטכניקות חדשות לייצור טקסטיל. תעשייה זו השפיעה על עיצובם של חפצי נוי ואמנות דקורטיבית באירופה במשך מאות שנים.
במאה זו פרח באזור טורקיה תיאטרון הצלליות, הקאראגוז, והתפשט בהדרגה לאזורים סמוכים נוספים.

 אסונות ומגפות 
 23 בינואר 1556 – רעידת אדמה במגניטודה 9.0 במחוזות שאאנשי וגאנסו בסין גורמת ל-850,000 הרוגים.
 מגפות שהביאו איתם האירופאים לאמריקה גרמו למותה של מרבית האוכלוסייה המקומית ביבשת, כשהמקרה הוא הקיצוני ביותר היה באיים הקריביים, שם למעלה מ־99% מהאוכלוסייה המקומית מתה ממגפות עד סוף המאה. המגפה הקטלנית ביותר היא ככל הנראה האבעבועות השחורות, אולם גם חצבת ומגפות נוספות הביאו לאבדות רבות בנפש.
 מאה זו היא התיעוד הראשון למגפת העגבת.

 ערים חדשות 
מומבאי (1507)
צ'נאי (1522)
ג'קרטה (1527)
לימה (1535)
בואנוס איירס (1536)
בוגוטה (1538)
סנטיאגו דה צ'ילה (1541)
הלסינקי (1550)
סאו פאולו (1554)
ריו דה ז'ניירו (1565)
מנילה (1571)
ארכנגלסק (1584)
היידראבאד (1592)

אישים בולטים 
פילוסופים
מישל דה מונטן, פילוסוף צרפתי ממוצא יהודי, מחבר הספר "מסות" (1533–1592).

אמנים
מיכלאנג'לו בואונרוטי, פסל וצייר איטלקי (1475–1564).
מיגל דה סרוואנטס, סופר ספרדי, מחבר הספר "דון קישוט" (1547–1616).
ויליאם שייקספיר, מחזאי ומשורר אנגלי (1564–1616).
פייטרו פרנקווילה, פסל צרפתי (1548–1615).
לואיש דה קמואש, משורר פורטוגלי, מחבר היצירה האפית "הלוזיטנים" (1524–1580).
לאונרדו דה וינצ'י, איש אשכולות איטלקי, מגדולי אמני הרנסאנס (1452–1519).

מדענים
גלילאו גליליי, מדען איטלקי (1564–1642).
קלוד באשה, מתמטיקאי וחידונאי צרפתי (1581–1638).
פדרו נונש, מתמטיקאי יהודי מומר פורטוגלי (1502–1578).
טיכו ברהה, אציל ואסטרונום דני, המדויק מבין האסטרונומים שפעלו באמצעות עין בלתי מזוינת (1546–1601)
יוהאנס קפלר, אסטרונום, מתמטיקאי ואסטרולוג גרמני, נחשב לדמות מפתח בהתפתחות האסטרונומיה והמדע המודרני במאה ה-17 (1571–1630).

מדינאים
מנואל הראשון, מלך פורטוגל. שיגר להודו את הארמדות של ואסקו דה גאמה ופדרו קברל (מגלה ברזיל). הוציא אל הפועל בכפייה את הטבלת יהודי פורטוגל לנצרות.
מרטין לותר, מייסד הנצרות הפרוטסטנטית (1483–1546).
הרנאן קורטס, כובש מקסיקו בשמה של ספרד (1485–1547).
תומאס מור, פוליטיקאי וסופר אנגלי (1478–1535).
המלך הנרי השמיני מאנגליה, מייסד הכנסייה האנגליקנית (1491–1547).
המלך פרנסואה הראשון, מלך צרפת, נחשב לשליט הרנסאנסי הראשון של ארצו (1494–1547).
סולימאן הראשון, נקרא גם "סולימאן הגדול", שליט האימפריה העות'מאנית (1494–1566).
קרל החמישי, הראשון שהוכרז כמלך ספרד (1500–1558).
ז'ואו השלישי, מלך פורטוגל, הקים את האינקוויזיציה הפורטוגזית והוביל את הקולוניזציה הפורטוגלית בברזיל.
פיליפ השני מלך ספרד, שהכריז על עצמו מנהיג הזרם הנוצרי שהתנגד לרפורמציה.
אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה (1533–1603)
המלך אנרי הרביעי מצרפת, מסיים את מלחמות הדת בצרפת, ואיחד את הממלכה תחת שלטונו (1553–1610).

אחרים
נוסטרדמוס, רופא ואסטרולוג צרפתי ממוצא יהודי (1503–1566). התפרסם לראשונה בזכות טיפול רפואי חדשני שלו למגפה שפרצה בשנת 1546, אך הוא ידוע בעיקר ככותב חרוזים של מאות בתים שהתיימרו לנבא את העתיד.
גיום פוסטל (25 במרץ 1510 – 6 בספטמבר 1581) היה איש אשכולות, פוליגלוט, מזרחן ופילוסוף צרפתי, נוצרי-קתולי שחי בתקופת רנסאנס. עסק בחקר התאולוגיה היהודית והמוסלמית, בספרות הקבלה והמיסטיקה הקדומה והיה ידוע בתקופתו כמומחה לתרבות המזרח התיכון ולשפות שמיות.

אישים בולטים ביהדות
רבי יוסף קארו, מחבר שולחן ערוך (1488–1575).
רבי משה איסרליש, מחבר "המפה" על שולחן ערוך (1520–1572).
רבי יצחק לוריא או האר"י, גדול מקובלי צפת (1534–1572).
רבי יהודה ליווא בן בצלאל – המהר"ל מפראג, רב, פוסק הלכה, מקובל והוגה דעות, מגדולי ישראל הבולטים בתחילת העת החדשה. (1512–1609)
רבי שמואל די מדינה – המהרשד"ם – רב, דיין ומנהיג קהילתי, מגדולי ומחשובי הפוסקים באימפריה העות'מאנית (1506–1589)
רבי יעקב בן יצחק אשכנזי – פוסק ודרשן, שפרסם את הספר "צאינה וראינה" (1550–1624).
ישעיה הלוי הורוביץ (המכונה השל"ה הקדוש) – מגדולי רבני אשכנז, מחבר היצירה בתחום המוסר היהודי "שני לוחות הברית" (1565–1630).
דוד הראובני (1483–1538) הרפתקן ונוסע יהודי, אשר מאמצו העיקרי הושקע במגעים עם האליטה הנוצרית, במטרה להקים מדינה ליהודים בארץ ישראל.
דונה גרציה נשיא (1510–1569) נדבנית ומדינאית יהודיה.
הרננדו אלונסו, היהודי הראשון שידוע עליו ביבשת אמריקה (הגיע למקסיקו עם הקונקיסטאדור הרנן קורטס ב-1519).

 קישורים חיצוניים 



הערות שוליים

*
+
16