בוסתנאי בן חנינאי

בוסתנאי בן חנינאי (618–670), היה ראש הגולה בבבל במאה ה-7, שקורות חייו עטופים באגדה.

נסיבות לידתו
מסופר שמלך פרסי השמיד את כל צאצאי בית דוד, ובהם חנינאי, אביו של בוסתנאי.

על פי הסיפור, לילה אחד חלם המלך שהוא מהלך בבוסתן וכורת את העצים בו. כאשר הניף את הגרזן על העץ האחרון, הופיע זקן "אדמוני יפה עיניים", חטף ממנו את הגרזן והשתמש בו להכות במצחו של המלך ולפצוע אותו. לאחר דו-שיח ארוך של תוכחה, הבטיח המלך לזקן שלא יפגע, ואפילו ישמור, על השורש האחרון שנותר.

המלך התעורר מבועת מהחלום, ונבהל עוד יותר כשמצא עצמו בשלולית של דם. הוא ביקש לשמוע פתרון לחזיון הלילה המבעית, ושלח את כל חכמיו למצוא לו פותר.

את ההסבר סיפק לו בסופו של דבר חכם יהודי, חמיו של חנינאי, שחלם את אותו חלום ואת פתרונו.

לפי פתרונו, הזקן היה דוד המלך אשר הזהיר את מלך פרס מה שיקרה לו אם ינסה להשמיד את כל משפחתו, שנותר בה נצר אחרון.

המלך התרשם ושלח את היהודי לבדוק האם אחת מנשות צאצאי בית דוד בהיריון, והאם אפשר שייוותר משהו מזרעו ובכך יקיים את הבטחתו לדוד. ואכן התברר שאשתו של חנינאי, בתו של היהודי פותר החלום, הרתה. המלך קיים הבטחתו והותיר לפליטה את הילד, צאצא אחרון לבית דוד. שמו נקרא בוסתנאי, על שם הבוסתן שראה השליט בחלומו.

חוכמתו
עוד כילד ניכר בוסתנאי בחוכמתו ומונה רשמית לראש הגולה, אך את מקומו בפועל מילא עד התבגרותו חכם יהודי אחר. הנסיבות שבהן הרשים בוסתנאי את המלך מתוארות ב"אוצר מדרשים" של אייזנשטיין:

בהגיעו לגיל 16 כבשו הערבים את בגדאד. בוסתנאי התייצב לפני הח'ליף עומר, וזה אישר את עלייתו לכס ראש הגולה.

איזדדואר, אשתו הנסיכה
כשראה הח'ליף עלי בן אבי טאלב שבוסתנאי בן 35 ועדיין לא התחתן, נתן לו את בתו השבויה של המלך הסאסאני ח'וסרו השני, איזדדואר, שהייתה שבויה בידי המוסלמים (לפי מקורות אחרים היא הייתה בתו של יזדגרד השלישי ושמה היה דארא). בוסתנאי גייר אותה ונשאהּ לאישה. נולדו לו שני ילדים מנשים יהודיות ושלושה בנים מהנסיכה הגיורת. בין צאצאיה לצאצאי שתי נשותיו האחרות של בוסתנאי היו מחלוקות על ראשות הגולה. בנו חסדאי הראשון ירש את תפקידו.

 מעמד צאצאיו 
משמת בוסתנאי התפרסם הסכסוך על הירושה ועל מעמד בני הנסיכה הנכרית. בני איזדדואר טענו שהם יורשים שווים לאחיהם, ואילו בני היהודיות טענו שבניה של איזדדואר הם עבדים בני שפחה - חלק מהרכוש שבני היהודיות יורשים מאביהם בוסתנאי. במשך שנים התייחסו חסדאי ובראדוי, בני אשתו היהודייה של בוסתנאי, לבני איזדדואר כבני שפחה. היחס כלפי בני איזדדואר נמשך גם בימיהם של צאצאי חסדאי ובראדוי. בסופו של דבר קיבלו בני איזדדואר שוויון זכויות גמור.

גאון סורא, רב שמואל גאון (ד'ת"צ-ד'תק"ח, 730-748), הכשיר את בני איזדדואר, שהריאדא וגדדנשאה כיהודים כשרים לכל דבר. גאונים נוספים סמכו ידיהם על פסק זה, במהלך הדורות שלאחר מכן. רב חנינאי כהנא בר רב הונא, גאון סורא (משנת ד'תקכ"ט - 769), השיא את בתו לנכדו של שהריאדא בן איזדדואר, ובכך ניתן תוקף נוסף ופרסום רב לפסק הגאונים שהכשירו את בני איזדדואר. הגאונים הניחו שאדם חכם ושומר תורה ומצוות כבוסתנאי לא היה בא על שפחה מבלי לשחררה קודם לכן, ולשאת אותה בהיתר. מקרה זה הפך לתקדים הלכתי שנעשה בו שימוש בדיון על הכלל: "אין אדם עושה בעילתו בעילת זנות", ולמסקנות יש חשיבות הלכתית עד ימינו בעניין משמעותם של נישואים אזרחיים.

לאחר מות ראש הגולה חנניה בן דוד, מינו הגאונים את מר זכאי בר אחונאי, מצאצאי שהריאדא בן איזדדואר, לראש הגולה. על המינוי ערער רב נטרונאי בר חביבאי, ממשפחת חסדאי, אבל חכמי ישיבות סורא ופומבדיתא תמכו במר זכאי, ורב נטרונאי בר חביבאי עזב את בבל והיגר לספרד.

נוסח שונה
בספר הכרונולוגי סדר עולם זוטא (פרק י') שחובר באמצע תקופת הגאונים וזמן חיבורו קודם לכל הנוסחאות של הסיפור על בוסתנאי, סיפור זה מובא לא על בוסתנאי, כי אם על מר זוטרא, ראש הגולה. ולא מלך פרס היה זה שרצה להשמיד את זרע בית ריש גלותא, כי אם סבו של הילד - רב חנינא ריש מתיבתא (ראש הישיבה), שנקלע לסכסוך עם חתנו מר הונא ריש גלותא. מר הונא שהיה בעל סמכויות שלטוניות, פקד להעניש קשות את חמיו, כאשר הוא הובא לפניו, הושיבו כל הלילה כלוא בשערי העיר, ולמחרת גילחו את כל שערות זקנו ולא נתנו לו אכסניה ללינה. ריש המתיבתא הלך לבית הכנסת הגדול שבעיר, בכה כל הלילה, מילא ספל בדמעותיו ושתה אותו. אז נפל מוות בבית ריש גלותא וכולם מתו בזה אחר זה עד שרב חנינא חלם את אותו החלום בדבר הבוסתן שהוא עוקר את עציו, ודוד המלך מציל ממנו את העץ האחרון על ידי הכאת גרזן. מאותה הכאה התעקמו פני רב חנינא לאחור ולא יכל ליישרם. בבוקר הוא בירר מי נשאר מבית ריש גלותא, נודע לו כי רק בתו אשת ריש גלותא נושאת אצלה את הילד העתידי, הלך ושמר עליה עד שבלילות ישן בפתח הבית בגשם ובחום. וכשנולד בנו של הריש גלותא רק אז התיישרו פניו, הוא גדלו וחינכו עד שגדל להיות ריש גלותא הבא. לגרסה זו יש הסבר שונה מדוע חותמים בית דוד זבוב בחותמם. לפני שמר זוטרא גדל ויכול היה לקחת על עצמו את המשרה, ניצל אחד מחתני ריש גלותא את המצב ושילם שוחד למלך כדי להתמנות הריש גלותא, סופו היה שנכנס לו זבוב בחוטמו וקרקר שם עד שמת (בדומה ליתושו של טיטוס). כך ניצלה משרת ריש גלותא מנפילה בידי זרים שאינם מגזע דוד המלך.

 ייצוגיו בתרבות והנצחה 


בוסתנאי הוא הגיבור המרכזי ברומן היסטורי הנושא את שמו ונכתב על ידי הרב הסופר מאיר להמן במאה ה-19, המזהה את המלך הפרסי עם קוזרוי השני.

על שמו נקראו רחובות בערי ישראל, וכתב העת העברי בוסתנאי.

קישורים חיצוניים



  (מתוך ספרו "אוצר מדרשים")

 בוסתנאי, מתוך סדרת פינות על חכמי ישראל עם הרב אורי שרקי, באתר ערוץ מאיר.

 הערות שוליים 

קטגוריה:ראשי הגולה
קטגוריה:בית דוד
קטגוריה:יהודי בבל במאה ה-7
קטגוריה:ילידי 618
קטגוריה:נפטרים ב-670