אבוקדו

אָבוֹקָדוֹ (שם מדעי: Persea americana) הוא עץ פרי סובטרופי ירוק-עד ממשפחת העריים, ולו כ-15 זנים. מוצאו של האבוקדו במרכז אמריקה, משם הפיצו אותו הספרדים, בתחילה לאמריקה הדרומית, ובהמשך לאפריקה וחלקים מאסיה. לארצות הברית הגיע האבוקדו בתחילת המאה ה-20.

גובהו של עץ אבוקדו בר יכול להגיע ל-15 מטר. הזן המתורבת קטן ממנו, ירוק-עד ובעל תפרחת לבנה. קטיף האבוקדו נעשה ידנית או כקטיף ממוכן באמצעות אפרון, אשר בעזרתו ניתן להגיע אל הפירות הצומחים בגבהים. מטעי אבוקדו נפוצים כיום במקסיקו, פרו, צ'ילה, ארגנטינה, ברזיל, ארצות הברית (פלורידה וקליפורניה), קניה, דרום אפריקה, אוסטרליה, ניו זילנד, ספרד וישראל.

אטימולוגיה
שמו של האבוקדו בא מהשפה האצטקית, שבה קוראים לו "ahuacatl" משמעות המילה יכולה להיות גם אֶשֶׁךְ, כנראה בגלל הדמיון בצורה והאמונה שהפרי נותן סגולות מיניות. בספרדית קוראים לפרי aguacate, אך ברוב השפות הוא מכונה אבוקדו.

 שימושים 
המאכל המקסיקני גואקמולה, שמקורו אצטקי עשוי מפרי האבוקדו.
בישראל נמכרים ממרחי אבוקדו עם חומר משמר.

האבוקדו משמש גם בתעשיית הקוסמטיקה לייצור תכשירי שיער כשמפו וקרמים טבעיים לעור, וזאת בשל אחוז השומן הגבוה בפרי.

צמח ופרי האבוקדו

צמח האבוקדו הוא חד-ביתי, ופרחיו קטנים ודו-מיניים במנגנון ייחודי שנקרא "דיכוגמיה פרוטוגנית סנכרונית". במנגנון זה כל פרח נפתח פעמיים למספר שעות, בפעם הראשונה כפרח נקבי שצלקתו זמינה לקבלת אבקה ואבקניו סגורים, ובפעם השנייה כפרח זכרי שצלקתו לא מקבלת אבקה ואבקניו חשופים ומשחררים אבקה; לאחר שהפרח הנקבי פורח הוא ייסגר, ויפרח שוב כפרח זכרי ביום הבא. מנגנון זה מסונכרן לרמת העץ, כאשר כל הפרחים על העץ יהיו נקביים בטווח שעות מסוים של היום, וזכריים בשאר הזמן. מכיוון שבחקלאות כל העצים באותו זן זהים גנטית, הזנים מתחלקים לטיפוסי פריחה שונים - טיפוס "A" פורח בתצורה נקבית למשך 4-5 שעות בשעות הבוקר וזכרית אחה"צ, וטיפוס "B" ההפך. מנגנון זה מקטין מאוד את האפשרות להפריה עצמית בתוך אותו זן, אשר מתאפרשת למשך זמן קצר במהלך חפיפה במיניות הפריחה כשהפרחים הנקביים נסגרים והזכריים נפתחים (או להפך, תלוי בזן). לכן עץ יחיד בדרך כלל יניב מעט מאוד פרי או כלל לא, אלא אם כן יש בסביבתו עוד עצים. מטעי אבוקדו מסחריים מורכבים בדרך כלל משני זנים אשר מסודרים כך שקיים מרחק מינימלי בין הזנים השונים לשיפור ההאבקה. בתצורה זו מתייחסים לזנים כזן עיקרי וזן מפרה, שבדרך כלל מסודרים ביחס של כ-1:9 לטובת הזן העיקרי. בישראל (ובעולם) הזן המרכזי בגידול הוא 'האס' (טיפוס פריחה A), והזן המפרה המרכזי שלו בישראל הוא 'אטינגר' (טיפוס פריחה B).

האבוקדו פורח במנגון שנקרא "פריחת מסה" בו פורחים פרחים רבים במהלך עונת הפריחה (כמיליון פרחים בעץ אבוקדו בוגר), מהם רק אחוז קטן (כמה מאות) מתפתח לפרי. יבול האבוקדו תלוי בהאבקה ביוטית, וכיום בחקלאות מסתמכים באופן כמעט בלעדי על דבורי דבש, ומגדלי אבוקדו מכניסים כוורות רבות של דבורים למטעים במהלך עונת הפריחה.

קליפתו של פרי האבוקדו היא בשרנית, וצבעה ירוק או שחור. ציפתו (החלק הבשרני בפרי) צהובה-ירקרקה, רכה, עתירת שומן, חלבונים וויטמינים B, A ו-C. גלעינו של האבוקדו יחיד וקשה. האבוקדו פורח בדרך כלל באביב והפרי מבשיל בחורף. השמן המופק מהפרי משמש בתעשיית התמרוקים. לצמח תפרחות רבות, וכל אחת מורכבת ממאות פרחים.

נהוג לאכול את האבוקדו חי כשהוא רך. אבוקדו פתוח אינו נשמר, גם במקרר, ונוטה להשחיר. מכיוון שהאבוקדו הרך נימוח וצורתו מתקלקלת, כמו גם קליפתו הנרקבת בקלות, הפרי בדרך כלל נמכר כשהוא עדיין קשה, והוא מתרכך תוך ימים אחדים. לשם הבשלת האבוקדו, ניתן לשמור אותו עטוף בנייר או בקרטון ביחד עם בננות או תפוחים. אלו מפרישים אתן, המאיץ את תהליך ההבשלה של הפרי. ככלל, פרי האבוקדו אינו מבשיל על העץ, אלא רק אחרי קטיפתו.

זני אבוקדו
ישנם שלושה סוגי כנה של אבוקדו:
 כנה מקסיקנית: מתאימה לאקלים סובטרופי קריר ויבש, רגישה למליחות במי ההשקיה; פרי קטן יחסית וקליפה דקה.
 כנה גוואטמלית: מתאימה לאקלים סובטרופי; פרי בינוני וקליפה עבה.
 כנה מערב הודית: מתאימה לאקלים טרופי לח וחם; אינה רגישה למליחות במי ההשקיה ופירותיה גדולים מאוד יחסית, אך באיכות ירודה.

זנים נפוצים
 שם לועזי  תעתיק עברי  צורה  קליפה  גדל בישראל  טעם קל לקילוף  הערות Ardith  ארדיט  עגול-אליפטי   כן
מסוף ינואר ***  לא  Bacon  בקון  אליפטי  דקה, ירוקה, חלקה עם ההבשלה הירוק מתכהה מעט   *  לא  Fuerte  פוארטה  אליפטי  דקה ירוקה חלקה עם ההבשלה נשארת ירוקה  כן
מבשיל באמצע נובמבר ***  כן  Gwen  גווין  אליפטי  מחוספסת ירוקה עבה וגמישההצבע הירוק עמום יותר לאחר ההבשלה   ***דומה להאס  כן  Hass  האס  אגסי אליפטי  מחוספסת עבה וגמישהירוקה-שחורה כאשר הפרי בשל  כןמבשיל באמצע אוקטובר *** כןהזן הנפוץ בעולם Lamb Hass  למב האס  אליפטי  כמו האס   ***טעם אגוזי כןפיתוח של האס, מבשיל מאוחר יותר Nabal  נבאל  עגול   כן  ** כן  Pinkerton  פינקרטון  אגסי  ירוקה בעובי בינוני מחוספסת קלותירוק כהה לאחר ההבשלה  כןמבשיל 20 בנובמבר *** כןהכלאה של האס Reed  ריד  עגול  ירוקה עבה מחוספסת קלות עם ההבשלה נשארת ירוקה  כןמבשיל באפריל עד יולי *** כן  Ryan  ראיין  אגסי    *   Zutano  זוטאנו  אליפטי  ירוקה-צהבהבה דקה ומבריקה  צבע נשאר כאשר הפרי מבשיל  *טעם עדין לא   גליל  מוארך  ירוקה ומבריקה  כןמבשיל 20 באוגוסט    פותח במערב הגליל, בשוק מ-1999Cocktailקוקטיילמוארך וצרירוק זית (דק וניתן לאכילה)***כןאבוקדו ללא גלעין. גדל בספרד. Edranol  אדראנול  אגסי    ***טעם עדין  כן  Ettinger  אטינגר  אליפטי צר  דקה ירוקה חלקה  כן מבשיל 20 בספטמבר ** לא פיתוח ישראלי מהזן פוארטהטיגאליפטידקה ירוקה מבריקה חלקהכן
10 באוגוסט

אבוקדו בישראל
שמאל|ממוזער|250px|מטע אבוקדו
ממוזער|250px|אבוקדו מזן האס בשוק ואדי ניסנאס
ממוזער|250px|סלט אבוקדו

בתחילת המאה ה-20 ניסתה חברת פיק"א לאקלם את האבוקדו בארץ ישראל, אך גידולו כגידול מסחרי החל רק בתחילת שנות ה-60 של אותה מאה.

עצי האבוקדו הראשונים הובאו לארץ ישראל בשנת 1920 על ידי נזירים ממנזר השתקנים בלטרון. העצים המורכבים הראשונים הובאו בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 וניטעו באדמות בית הספר החקלאי "מקוה ישראל".

כיום נטועים בישראל כ-150 אלף דונם אבוקדו, מגבול הצפון ועד לנגב המערבי. היבול השנתי עומד על 138 ל-247 אלף טון, כמחצית מזה מיוצא לחו"ל. אבוקדו מהווה את הפרי המיוצא ביותר מישראל, כשהוא אחראי לבדו לכ15-20% מהיצוא הפירות והירקות מישראל. האבוקדו הישראלי זוכה לפופולריות רבה בשוקי אירופה, ובייחוד ברוסיה, גרמניה ובצרפת.

לאבוקדו מספר זנים, בישראל מגדלים את הזנים הבאים:
אטינגר, זן מקדים גדול בעל קליפה דקה מאוד, ירוקה חלקה ומבריקה. צורתו אגסית ואיכותו בינונית. נקטף מסוף ספטמבר ועד אמצע דצמבר.
פוארטָה, זן של אמצע העונה, מחוספס, קליפתו דקה בצבע ירוק-עמום, צורתו אגסית ואיכותו טובה. נקטף מאוקטובר ועד מרס.
האס, מזני המחצית השנייה של עונת הקטיף, בעל טעם אגוזי. קליפתו מחוספסת וגבשושית ונוטה לשחור בזמן ההבשלה, ואיכותו מעולה. נקטף מינואר ועד מאי.
פינקרטון, זן של אמצע העונה, מחוספס וצבעו ירוק כהה, נפוץ במטעים של עמק הירדן.
גליל, מבשיל בסוף אוגוסט. צורתו מוארכת וצרה. לעיתים, ממליצה מועצת הצמחים שלא לקנות את הפרי לפני העונה הרשמית כיוון שאז לא יצליח להבשיל כהלכה.
נבאל וריד, זני סוף העונה, עגולים כדוריים וגדולים. הזן ריד מחזיק מעמד על העצים כל הקיץ, ובמשטר השקיה נכון ניתן לשמור עליו, על העץ, עד חודש ספטמבר.

בשנים האחרונות שוקדים בכירי ענף האבוקדו בישראל לשלב בין זנים מקדימים מאוד לבין זנים מאחרים.

 האבוקדו על פי ההלכה 
על פי ההלכה, על האבוקדו מברכים בברכה ראשונה בורא פרי העץ, אלא אם הוא מרוסק לגמרי, שאז ברכתו ברכת שהכל נהיה בדברו. בברכה אחרונה מברכים ברכת בורא נפשות.

 האבוקדו באומנות בישראל 
בנובמבר 1967, הכריזה "המועצה לייצור ולשיווק של פירות" על תחרות גילוף גלעין אבוקדו נושאת פרסים.

ראו גם
שמן אבוקדו
גואקמולה
מלחמת האבוקדו
מרק אבוקדו
עוגת אבוקדו

קישורים חיצוניים


 תמונות ותכונות של זנים שונים , באתר האבוקדו של קליפורניה






ביאורים

הערות שוליים

קטגוריה:אבוקדו
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיליפ מילר
קטגוריה:קוסטה ריקה: עצים
קטגוריה:עריים
קטגוריה:פירות טרופיים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1768