שמעון בן צמח דוראן

רבי שמעון בן צמח דוּרָאן (הרשבֵּ"ץ; אדר ה'קכ"א, 1361– ה'ר"ד 1444), היה פרשן מקראי, פוסק הלכה בולט, פילוסוף והוגה דעות, מגדולי רבני אלג'יריה. מחבר שו"ת התשב"ץ וספרים נוספים.

קורותיו
מקור משפחת דוראן מפרובאנס מצאצאי הרמב"ן. נולד לאביו רבי צמח, אימו של אביו הייתה ממשפחת דילישפילש. לא ברור אם נולד בברצלונהלשון הקדמת רבני אלג'יר לשו"ת התשב"ץ: "כי הרב ז"ל הלך הולך ונסוע מעיר מולדתו עיר ברצלונה". או בפלמה דה מיורקה.ראו: מבוא לשו"ת התשב"ץ, מהד' מכון ירושלים עמ' 20. רבי שם טוב פלקון השני.ראו: שו"ת התשב"ץ ח"א סי' נא. וכן למד תורה מפי אביו.ראו: שו"ת התשב"ץ ח"ג סי' עח. מוסכם שרוב שנות צעירותו עברו במיורקה, שם נתוודע לרבי וידאל אפרים תלמידו של הר"ן, ולמד תורה מפיו. וכן אצל ממנו גם רכש ידיעות במדע ובחכמת התשבורת, פילוסופיה ותכונה עיקר השכלתו הייתה ברפואה שבה התמקצע. לדבריו "החכמה ההיא תחיה בעליה" - בספרד, אולם לימים באלג'יר לא יכול היה להתפרנס מהעיסוק בה.

נשא לאשה את בונגודא בת רבי יונה דיסמסטרי מצאצאי הרמב"ן ורבנו יונה. כנראה, שתקופה מסוימת התגורר הרשב"ץ אצל חותנו.ראו: ר"ש דוראן בהקדמתו לספר 'חשק שלמה'. וכן ראו: תשב"ץ ח"ב סי' קכט. נכון לשנת ה'ק"ן נמצא בארגוניה, שם דרש ולימד תורה לרבים.מאמר חמץ כד, ב; וכן ראו בפתיחה לספר יבין שמועה.

בגזירות קנ"א איבד את כספו וברח לאלג'יר, שם התמנה לדיין שלישי, לצד הריב"ש (דיין ראשון) ורבי יצחק בונאשטרוק (דיין שני).ראו: שו"ת התשב"ץ ח"ב סי' קג. בית דין זה תיקן תקנות חדשות ליהודי אלג'יר. מתקנתם המפורסמת, שהסכימו לפסוק כרמב"ם בכל ההלכות, מלבד הלכות בודדות.שו"ת התשב"ץ ח"ב סי' רנו. בשנת ה'קפ"א, לאחר פטירתם של חברי בית הדין, התבקש הרשב"ץ, לבאר וללבן את התקנות שנתקנו.שו"ת התשב"ץ ח"ב סו"ס רצב.

יחסיו עם הריב"ש היו מורכבים, שכן מצד אחד כיבדו ופעמים שאף התבטל לפניו, ומצד שני פעמים שחלק עליו. הריב"ש היה הדיין היחיד הרשמי מצד השלטונות, והרשב"ץ ביקר מינוי זה של דיין יחיד, שהייתה שלא בהסכמת הקהל.שו"ת הרשב"ץ ח"א סי' קנה-קסב. אולם בפועל כנראה שהריב"ש לא דן יחידי, ולכן הרשב"ץ סיים שבפועל "נשתנו העניינים לטוב אחר זה".ראו שו"ת התשב"ץ ח"א סי' קסב. הריב"ש לעת זקנתו, הסמיך את הרשב"ץ להיות מורה ההוראה של העיר.הקדמת רבני אלג'יר לתשב"ץ.

נפטר באלג'יר בשנת ה'ר"ד (1444). ואת מקומו מילא בנו רבי שלמה (הרשב"ש) עד לפטירתו בשנת ה'רכ"ז (1467).

 הגותו 
הגותו הפילוסופית הקדימה את זמנה במאות שנים. בספרו מגן אבות, כתב כך - ״חוש הראות משיג המוחשים, והם המראים כולם, אשר הם בנושא, ואינו משיג הדבר הנראה באמיתות אלא בהקש אל המראה אשר הוא נשוא בו.״ - הערת הרב הנזיר על אתר: ״הנה זה הוא כמו בבקורת התבונה הטהורה, על הדעת הסובייקטיבית, שאינה יודעת את הדבר בעצמו אלא כמו שמופיע לפנינו, - כמו שהוא בנושא, ולא הדבר באמתות״.

 יחסו לחכמות חיצוניות ולחכמת הקבלה 
הרשב"ץ כתב שבצעירותו, למדו את החוכמות החיצוניות, לרבות מדעי הטבע, אסטרונומיה,ראו: התשב"ץ ח"א סי' קג. הרפואה והפילוסופיה. הרשב"ץ ראה בזה מעלה, כדי להשיב לאפיקורסים.שו"ת התשב"ץ ח"ב סי' נב. אולם עם זאת, ראה בחכמת הקבלה יתרון ברור, והשווה את היחס בין חכמת הקבלה ליתר החכמות החיצוניות, כגבירה ושפחותיה.

 פסיקת ההלכה 
לרשב"ץ, אף שככלל אין לפסוק במחלוקת הגמרא בניגוד למה שכבר נפסק על ידי הראשונים,ראו: התשב"ץ ח"ב סי' לח. בפסק הלכה שתלוי בסברא, יש כח בידי האחרונים לחלוק על הראשונים.ראו: התשב"ץ ח"ג סי' ח. כמו כן כל פסק הלכה, צריך להיות מעוגן בתלמוד, ואין לדיין להוסיף מדעתו דברים שלא נמצאו בתלמוד.ראו: התשב"ץ ח"א סי' קנא, קלז.

ספריו
שו"ת התשב"ץ – עיקר מפעלו הוא בתשובותיו ההלכתיות, למעלה מתשע מאות תשובות הלכתיות שקיבצן לשלושה חלקים, גם צירף אליהם דיונים הלכתיים ובירורים נוספים, הספר נדפס לראשונה באמסטרדם בשנת ה'תצ"ח. על עצמו העיד שמעולם לא חזר בו מפסיקה שנתן. הוא סבר שיש בכוחו לחלוק על קודמיו בסברותיהם, ופסיקתו הורתה דרך ליהודי צפון אפריקה דורות רבים.
חידושי התשב"ץ – פירושיו על מסכת ראש השנה ועל מסכת קינים, בספר זה כלל אף את פסקיו להלכות נידה על פי סדר המסכת. ספר זה נדפס לראשונה בליוורנו בשנת ה'תק"ה. בספר שיטה מקובצת הובאו אף מחידושיו על מסכת בבא מציעא שלא הגיעו אלינו. פירושו למסכת ברכות שנזכר בספר "יבין שמועה" מספר פעמים, נדפס לראשונה בשנת ה'תשל"א, ועוד במהדורה מדויקת ומוערת על ידי דוד צבי הילמן, הוצאת אהבת שלום, מודיעין עילית תשע"ב.
זוהר הרקיע – פירוש על אזהרות רבי שלמה אבן גבירול, למניין המצוות על פי דברי הרמב"ם והרמב"ן, בספרו הוא מגן על הרמב"ם מפני השגותיו של הרמב"ן. כפי שמציין בהקדמתו, את ספרו זה חיבר באלג'יר בשנת ה'קע"ז. יו"ל לראשונה בקושטא רע"ה.
מגן אבות – ספרו הפילוסופי הגדול ובו ארבעה חלקים: החלק הראשון דן במציאות הבורא, באחדותו, בקדמותו ובתאריו. החלק השני על נבואה, תורה מן השמים, ונצחיות התורה. בחלק זה הקדיש פרק ובו הוא מתעמת גם עם תפיסות נוצריות ומוסלמיות. בין השאר הוא טוען, בדומה להשקפת הרבה חוקרים מודרניים, שישו הקפיד על שמירת המצוות. אף נגד האסלאם הוא יוצא וציין שהקוראן רחוק מלהיות ספר כליל שלמות, כפי שרואים אותו המוסלמים וגינה את אופיו הגשמי של גן עדן באסלאם. חלקים פולמוסיים אלו צונזרו בהרבה מהדורות, ונדפסו כספר נפרד בשם "קשת ומגן". אף במהדורות חדשות שנוספו בהם קטעים אלו הוסיפום בגופן שונה, כדי לציין את היעדרותן מהספר למשך מאות שנים. החלק השלישי דן בידיעת ה', השגחתו והאמונה בביאת המשיח ובתחיית המתים. החלק הרביעי הוא פירושו על מסכת אבות, חלק זה נדפס בנפרד בליוורנו תקכ"ג, שאר חלקי הספר הפילוסופיים נדפסו מאוחר יותר בליוורנו בשנת תקמ"ה. בספר זה ניכרים יפה ידיעותיו בתחומי המדע והרפואה.
אור החיים – ספר פילוסופי ובו פולמוס רחב עם רבי חסדאי קרשקש בספרו "אור ה'"
יבין שמועה – פסקים בהלכות שחיטה וטריפות.
מאמר חמץ – פסקים בהלכות חג הפסח וליל הסדר, כולל פירוש להגדה של פסח, ועוד. הספר יו"ל בליוורנו בשנת תק"ד, כנספח לספר 'יבין שמועה'.
לוית חן – פירוש על התורה ובו מתעמת עם בן משפחתו הרב לוי בן גרשון.
אוהב משפט – פירוש על ספר איוב ודן בו בהשגחת ה' בעולמו. נדפס בוונציה ש"נ.

בניגוד לרמב"ם, החזיק בעמדה המתירה להתפרנס מלימוד והוראת תורה.

כפילוסוף, היה מתון לעומת השכלתנות המיימונית מרחיקת הלכת, כך למשל הוא היה מאלה שהתנגדו לדעת הרמב"ם, שעל כל יהודי להאמין בי"ג העיקרים ואפילו אם הוא מתכחש להם בשוגג הוא נחשב כופר. יחסו לקבלה היה חיובי – הוא ציטט את דברי המקובלים, ואת ספר הזוהר ייחס לרבי שמעון בר יוחאי.

כמו כן חיבר פיוטים רבים, ופירש רבות את פיוטי הקדמונים. אף את נוסח מצבתו כתב בעצמו. בלשון זו: 

משפחתו
אשתו הייתה ביתו של רבי יונה דיסמסטרי מצאצאי הרמב"ן ורבנו יונה. אחות של סבתו מצד אביו הייתה נשואה לרלב"ג שהיה גם בן אחי אביה.

 צאצאיו 
בנו רבי שלמה (הרשב"ש), מילא את מקומו ברבנות אלג'יר.

בנו של רבי שלמה, רבי צמח דוראן, אף הוא היה מחכמי אלג'יר וממלא מקום אביו משנת רכ"ז (1467). כתב תשובות רבות בהלכה שהובאו אצל כמה פוסקים, בהם רבי יוסף קארו בספרו בית יוסף. 150 מתשובותיו נדפסו יחד עם תשובות אחיו רבי שמעון בספר "יכין ובועז" (ליוורנו תקמ"ב).

רבי שלמה בן צמח דוראן, רשב"ץ האחרון (נינו של רבי צמח) ורבי שלמה דוראן (נכדו של רבי שמעון דוראן), פעלו באלג'יר כרבנים וראשי ישיבה, בסוף המאה ה-16.

נינו רבי אברהם אבן טוואה, כיהן ברבנות באלג'יר.

 לקריאה נוספת 
א' נחלון, ארגון הקהל לפי התשב"ץ, הקונגרס העולמי למדעי היהדות ו, ג (תשל"ו) 301-310.
הרב יואל קטן, תולדות רבינו הרשב"ץ, מבוא לשו"ת התשב"ץ חלק א, מהדורת מכון ירושלים, תשנ"ח.
י' ליבוביץ, ר’ שמעון בן צמח דוראן ותפיסת חילוף החומרים בספרו "מגן אבות", קורות ז, ט/י (תש"ם) 626-633.
הרב י' קטן, מבוא לשו"ת התשב"ץ, הוצ' מכון שלמה אומן-ישיבת שעלבים, מכון ירושלים-אור המזרח, כרך א, תשנ"ח, עמ' 19–59.
הרב א"ר זיני, מבוא לספר מגן אבות, ירושלים: ארז, תש"ס.
גולדמינץ, תשובות חדשות מכ"י מאת הרשב"ץ דוראן, מוריה 28, ה-ז (תשס"ז) טז-יט.
 נחום אריאלי, משנתו הפלוסופית של ר’ שמעון בן צמח דוראן, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור, האוניברסיטה העברית, תשל"ו 1976.
 אתי בן סעדון (ההדרה, מבוא, ביאור והערות), שירתו של רבי שמעון בר צמח דוראן, מכלול שיריו של הרשב"ץ, הוצאת יד בן צבי, 2012

קישורים חיצוניים


 אבי (סת') קדיש, ספרו של אברהם אבינו: רבי שמעון בן צמח דוראן ובית מדרשו של הר"ן. עבודת ד"ר, אונ' חיפה 2006 (אנגלית).


 אפרים חזן, ר' שמעון בר צמח דוראן (הרשב"ץ), אתר הזמנה לפיוט
 אפרים חזן, הפולמוס היהודי נוצרי בפיוטי תחינה של הרשב"ץ, אתר הזמנה לפיוט
 אפרים חזן, מספרד לצפון אפריקה - השירה העברית במעבר, אתר הזמנה לפיוט

 מאמר על חכמת הקבלה אצל הרשב"ץ של הרב זכריה זרמתי באתר תורת אמ"ת



ספריו
 אפיקומן - הגדה של פסח באתר הספרייה הלאומית





, באתר ספאריה




הערות שוליים

קטגוריה:רבנים: ראשונים
קטגוריה:אלג'יר: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת: ראשונים
קטגוריה:מחברי ספרי מניין המצוות
קטגוריה:מיורקה: יהודים בימי הביניים
קטגוריה:רופאים יהודים ספרדים
קטגוריה:רופאים יהודים אלג'יראים
קטגוריה:יהודים הקבורים באלג'יריה
קטגוריה:ראשוני צפון אפריקה
קטגוריה:יהודי ספרד במאה ה-14
קטגוריה:יהודי אלג'יריה במאה ה-15
קטגוריה:ילידי 1361
קטגוריה:נפטרים ב-1444