ג'ינגיס חאן

גִ'ינְגִיס חַאן (במונגולית: 12px, , "שליט העולם"; 1162 – 18 באוגוסט 1227) היה מייסדה ושליטה הראשון של האימפריה המונגולית, ונחשב לאבי האומה המונגולית. הוא נודע כאחד מגדולי המצביאים בהיסטוריה, שבזכות כישוריו הצבאיים והמדיניים איחד את שבטי הערבה של מונגוליה והקים אימפריה שהתרחבה על ידי יורשיו לכדי האימפריה היבשתית הרציפה הגדולה ביותר שידעה האנושות.

 ילדותו וחייו 

"ג'ינגיס חאן" ככל הנראה נולד בשם טמוג'ין בסביבות 1162 ב, למרגלות הר בורחאן חלדון שבצפון-מזרח מונגוליה המודרנית. ילדותו עוצבה על ידי מציאות החיים הקשה והאכזרית של שבטי הערבה המונגוליים. אביו, , היה ראש בית אב קטן משבט בוריג'ין, אשר חטף את אימו, הואלון משבט המרקידים, והפך אותה לאשתו השנייה. היא נחטפה מאחר שלא יכול היה לשאת אותה בדרכים המסורתיות עקב חוסר היכולת לשלם נדוניה, שלפי מנהגי הערבוֹת הייתה תנאי לנישואים. לאחר מכן, חייו של טמוג'ין התהפכו באופן טראגי. אביו הורעל על ידי בני שבט טטארי יריב כנקמת דם על הריגת בן שבטם בעבר בידי יסוגיי. לאחר מות האב, שבט המשפחה נטש את שתי האלמנות עם שבעת ילדיו של יסוגיי, מאחר שלא ראה בהם תועלת. תקופה זו של מצוקה, נטישה ואימה חשפה את טמוג'ין לאכזריות הקיצונית של סביבתו, ועיצבה בו את הנחישות הבלתי מתפשרת והקשיחות הנדרשת כדי לשרוד, ומאוחר יותר, לאחד את כל שבטי הערבה תחת שלטונו.

רצח אחיו בגטר
לאחר שמשפחתו של טמוג'ין ננטשה על ידי שבטם, היא נאלצה לחיות בעוני קיצוני כנוודים, כשהם מתקיימים מליקוט פירות וציד חיות קטנות. אירוע מפתח בתקופה זו היה רצח אחיו למחצה, בגטר. הגרסה המקובלת מספרת שטמוג'ין ואחיו קאסאר הרגו את בגטר בגלל ויכוח על חלוקת ציד (דג ובמקרה אחר עפרוני שתפס טמוג'ין ואחיו החורג בגטר חטף ממנו), לאחר שאימו הואלון צידדה בבגטר, הוא ואחיו הצעיר קאסאר איתרו והרגו אותו באמצעות חץ. על פי גרסה אחרת, טמוג'ין הרג את בגטר כי למנוע ממנו לבעול את אמו. זאת משום שבגטר היה הבכור לאביו מאשתו הראשונה, ולכן לפי המנהג המונגולי היה זכאי לרשת את אביו, ולבעול את נשותיו האחרות. לפי גרסה אחרת, הרג טמוג'ין את אחיו לאחר שתפס אותו אוכל בעל חיים שצד, מבלי לחלוק אותו עם יתר בני המשפחה.

בעקבות הרצח, טמוג'ין ומשפחתו נאלצו להימלט. ב-1172 נלכד טמוג'ין בידי בני שבט הטאיצ'יוד ששלט באזור, והוא הוחזק כאסיר ועונה. לפי האגדות המונגוליות טמוג'ין הוחזק בשבי תקופה קצרה, אך לפי כרוניקה סינית מזמן טמוג'ין משך תקופת השבי היה כעשור. בעוד התיעוד המונגולי גורס כי תקופת השבי הייתה קצרה, אולם בכרוניקות סיניות (אם כי פחות מקובלות) המצביעות על תקופה ארוכה יותר. טמוג'ין הצליח לבסוף לברוח בעזרת איש משבט הטאיצ'יוד, סורחאן שירא, אביו של צ'ילאון, ובהמשך הצטרפו אליו מוקדם חסידים ראשונים נאמנים, ביניהם בואורצ'ו וג'למה, שכולם הפכו לימים לגנרלים בכירים בצבאו. המידע לגבי התאריך 1172 הוא כנראה מוקדם מדי בהתחשב בכרונולוגיה המקובלת (סביר יותר שהשבי התרחש בסביבות 1177).

לבסוף הצליח טמוג'ין לברוח בעזרת אביו של צ'ילאון (Chilaun), לימים קצין בכיר בצבאו. בערך באותה תקופה הצטרפו אליו ג'למה (Jelme) ובואורצ'ו, גם הם, לימים, גנרלים בצבאו.

אירוסיו עם בורטה
עוד בימיו האחרונים של אביו, התארס טמוג'ין עם בּוֹרטֶה, ולאחר בריחתו מהשבי התחתן עמה והוא כבן 16. בשלב זה הפך טמוג'ין למנהיג התא המשפחתי שלו, והגיע למצב קיום יציב יחסית. לימים נחטפה בורטה בידי שבט המרקידים, השבט ממנו נחטפה אימו, אותו שבט אריסטוקרטי ובעל עוצמה ממוצא טוראני (טורקי). בתמיכת אנשיו, ובעזרת מנהיג שבט החריידים טוגרול חאן ושל ג'אמוקה, ידיד ילדות של טמוג'ין (שבהמשך יהפך ליריבו הגדול ולטוען החלופי להנהגת השבטים המונגוליים המאוחדים), שוחררה בורטה. זמן קצר לאחר ששוחררה, ילדה בורטה את בנה הראשון ג'וצ'י, מה שהעלה שאלות אודות זהות האב. תעלומה זו עתידה הייתה לרדוף את טמוג'ין שנים ארוכות ולהוביל לסכסוך בין בניו. אולם, טמוג'ין התייחס לג'וצ'י כאל בנו הביולוגי הוודאי, ללא כל אפליה אל מול בניו האחרים.

חברותו ויריבותו עם ג'אמוקה
במשך הזמן, הודות לגאונותו הטקטית ולכושר הנהגתו, הלך כוחו הצבאי של טמוג'ין וגדל. בתקופה זו הפך ג'אמוקה, חבר ילדות של טמוג'ין, ליריבו, בשל השאיפה הסותרת של שניהם להנהיג את השבטים המונגולים. בניגוד לג'אמוקה, צאצא של שבטי הערבות המיוחסים והאריסטוקרטים, שנהנו מזה שנים רבות ממעמד בכיר בין השבטים, מוצאו של טמוג'ין היה צנוע ביותר. עובדה זו נוצלה על ידי טמוג'ין ליצירת מוקד כוח חדש, אשר בניגוד לקשרי הדם וקשרי המשפחה שאפיינו את האליטות המונגוליות עד אז, התבסס על כישורים אישיים בקרב, וכן על נאמנות אישית לטמוג'ין עצמו.

במהלך השנים רבים מיושבי הערבות הלכו אחרי טמוג'ין, עד שב-1204 נערך הקרב הגדול בערבה בין מחנות טמוג'ין וג'אמוקה, קרב שלושה עשר הצדדים. אף שג'אמוקה הצליח לנוס בטרם נפילתו בשבי, ניצחונו של טמוג'ין בקרב הוביל לראשונה לאיחוד מרבית שבטי המונגולים תחת שלטונו. ב-1205 הוסגר ג'אמוקה לידי טמוג'ין על ידי כמה מאנשיו, ואלה בתגובה נהרגו על ידי טמוג'ין באשמת בגידה במנהיגם.

איחוד השבטים המונגוליים וכיבושי האימפריה
210px|ממוזער|דמותו של ג'ינגיס חאן על מטבע מודרני בקזחסטן, אחת האומות שהתגבשו במסגרת האימפריה המונגולית.ג'אמוקה, חברו-יריבו הוותיק של טמוג'ין, חוסל על ידי טמוג'ין בשבירת גבו – המתה מכובדת במסורת המונגולית. בהמשך ליכד טמוג'ין את כל שבטי המונגולים ובאספה כללית (קורילטאי) ב-1206, ליד ההר המקודש בורחאן חלדון, הכריז בפניהם על ניצחונו ועל איחוד כל השבטים המונגוליים תחת שלטונו. לאחר הטקס והשתלטותו על מונגוליה כולה, החלו אנשיו לכנותו "ג'ינגיס חאן" (במונגולית: גדול השליטים; השליט העולמי).

הקמתה של האימפריה המונגולית
ב-14 שנות שלטונו האחרונות הקים ג'ינגיס חאן את האימפריה המונגולית, ששלטה על שטח בעל הרצף היבשתי הגדול ביותר בהיסטוריה (האימפריה הבריטית בשיאה חלשה על שטח גדול יותר, אך ללא רצף יבשתי), מסין עד הים הכספי. הוא כבש חלקים מסין, הודו, קוריאה, אפגניסטן, איראן, עיראק ורוסיה. בירת האימפריה הייתה העיר קרקורום שבמונגוליה.

ג'ינגיס חאן ליכד את שבטי המונגולים סביב חוקה שנקראה יאסה. עיקריה היו נאמנות עיוורת לחאן, ואיסור על מריבות בין שבטים. גם ענייני אישות זכו למענה בחוקה – על נואפים הוטל עונש מוות.

חשיבותו הצבאית
210px|ממוזער|שריונות לוחמי צבא ג'ינגיס חאן, מוזיאון הטכנולוגיה בסאן חוזה.
ג'ינגיס חאן נחשב לאבי תורת הלחימה המודרנית מהיותו מפתח תורת האסטרטגיה הצבאית במהלך מלחמותיו. הוא הקים יחידות עילית מובחרות בצבאו, וכן היה הראשון שיסד בצבא המונגולי חיל רפואה ייעודי שליווה את הלוחמים. הוא קידם קצינים על בסיס יכולתם וכישוריהם האישיים, ולא על בסיס ירושתם וייחוסם המשפחתי, כמקובל באותו זמן.

הצלחותיו של ג'ינגיס חאן ושל יורשיו התבססו על תמרון והפחדה. למעשה, הנקודה אליה כיוון ג'ינגיס חאן את התקפותיו האסטרטגיות הייתה לא יותר מאשר הדימוי הפסיכולוגי של כוחותיו בתודעה של היריב. על ידי יישום שיטתי וקפדני של אסטרטגיה זו, כלומר אופרטיבה מגובה בלוחמה פסיכולוגית, הצליחו ג'ינגיס חאן וצאצאיו לכבוש שטחים נרחבים ביותר באירואסיה.

אבני הבניין של הצבא והאסטרטגיה של ג'ינגיס חאן היו הקשתים ועדרים עצומים של סוסים מונגוליים, שהיו באופן יחסי גבוהים וחסונים. ביחס של חמישה סוסים לכל לוחם, היה הצבא המונגולי נייד ביותר (עדרי הסוסים סיפקו גם את הבסיס הלוגיסטי לאספקת מזון, בעוד שאת כל המצרכים האחרים הדרושים לחייל במסעו בזזו המונגולים מסביבתם). הצבא המונגולי היה ידוע במהירותו, בניידותו ובכך שנחשב צבא "קל". אחד הדברים שתרמו לכך היה מגני הגוף שלבשו הלוחמים, שהיו עשויים מבד משי צפוף שהיווה מגן בלתי חדיר לחצים. זאת בניגוד למגני גוף ממתכת כבדה שהאטו וסרבלו את יכולת התנועה של החיילים. בהשוואה לצבא המונגולי, נחשבו כל הצבאות האחרים "כבדים", וכתוצאה מכך היו המונגולים בעלי כושר-ניידות עדיף בהרבה. באמצעות ריכוז מאמץ, תמרון, הפתעת האויב והתקפה בלתי-פוסקת, הובסו צבאות סין, פרס, ארצות ערב וארצות אירופה תחת לחץ עד שבירתם, ואז נרדפו עד שהושמדו כליל.

ג'ינגיס חאן ולוחמיו נודעו באכזריותם. הם היו לוחמים פראיים שנעו במהירות רבה מעיר לעיר וזרעו הרס ואימה בכל מקום שעברו בו, כשהם רכובים על סוסים קטנים וחזקים. בעת המצור שהטיל על בייג'ינג הודיע כי אם תיכּנע לו העיר יותיר את אנשיה בחיים, ואם תילחם בו יהרוג את כל אנשיה. לאחר שכבש את ג'ונְגדוּ (בייג'ינג של ימינו), בירת שושלת ג'ין, ולאחר שהמושל שלה "ח'אן הזהב" וכל החצר שלו ברחו דרומה (פעולה הנחשבת בגידה במונגולים), נכנס החאן עם לוחמיו ושרף את כל העיר על אנשיה. מבקרים שהגיעו למקום לאחר מכן סיפרו כי רחובות העיר היו חלקלקים עדיין כתוצאה משומן הגופות המדממות שהיו מוטלות בכל מקום. החאן שב וחזר על ההכרזה הזו בכל עיר שצר עליה. כך למשל הזהיר, לפי כתבים פרסיים, את הערים העתיקות בוכרה וסמרקנד, "חייהם של כל הנכנעים יינצלו. כל מי שבמקום להיכנע ייאבק ויזרע מחלוקת – יושמד".

קשרי החוץ
ג'ינגיס חאן, ששאף לפתח את ערוצי המסחר של מונגוליה, קשר בתחילה קשרי ידידות עם שושלת ח'ווארזם-שאה ששלטה בפרס, ושאף לכונן עמה קשרי מסחר ענפים. לשם כך אף הקים לאורך דרך המשי הארוכה בין מונגוליה לפרס תחנות ביניים בהן יכלו סוחרים שיצאו ממונגוליה לנוח, להתרענן וליהָנות מהגנה מפני שודדי דרכים. כן ניתנה להם אפשרות להחליף את סוסיהם. אולם בעקבות מעשי התגרות מצד הפרסים, שחשו מאוימים מהאימפריה המונגולית המתפתחת, ובעקבות רציחת השגריר המונגולי בפרס, פתח החאן במלחמה חסרת רחמים כנגד האימפריה הח'ווארזמית. בעיר הפרסית נישאפור, הוא ציווה להקים פירמידה ענקית המורכבת מראשי תושבי העיר על מנת להרתיע ערים אחרות.

החברה המונגולית
בשנות השמונים, בעקבות פרסום "ההיסטוריה הסודית של המונגולים", היסטוריונים העריכו מחדש את טבעם של החברה והשלטון המונגוליים. לפי ספרים חדשים, האימפריה של ג'ינגיס חאן נתנה לאזרחים חופש דת, אסרה על סחר עבדים, הרחיבה את הכלכלה העולמית והנהיגה כמה מושגים בין-לאומיים חדשים, ובהם חסינות דיפלומטית. האימפריה הרחבה של ג'ינגיס חאן גם שיפרה את הקשרים בין מזרח למערב, ואלה הורחבו עוד יותר על ידי נכדו, קובלאי חאן. חוקרים, ובהם ג'ק ודרפורד, מתארים את ההשפעה המונגולית על אירופה כאחד מהגורמים העיקריים לעידן הרנסאנס באירופה.

חוקרים באוניברסיטת ג'ינגיס חאן באולן-בטור אומרים שלקראת סוף חייו ניסה החאן להפוך את האימפריה שלו למדינה אזרחית על בסיס ספר החוקים "יאסה", שנתן זכויות שוות ומוגדרות לכל האזרחים, ובפרט לנשים.

 מותו 
ככל הנראה מת ג'ינגיס חאן ממוות טבעי ב-18 באוגוסט 1227. לאחר מותו נחלקה הקיסרות האדירה שלו, שהשתרעה מסין במזרח ועד נהר דנייפר במערב, בין ארבעה מבניו. בתחילה הם הרחיבו אותה, אך תחת שלטונם הקיסרות לא האריכה ימים. נכדו קובלאי חאן היה קיסר סין אותו ביקר מרקו פולו. שושלת של צאצאיו שלטה בהודו במאות ה-16 וה-17.

בשיאה הייתה האימפריה המונגולית גדולה בשטחה הן מהאימפריה המוקדונית והן מהאימפריה הרומית. בשנת 1260 פלשו המונגולים לארץ ישראל, שהייתה אז בשליטת הסולטנות הממלוכית, אך הממלוכים ומצביאם קוטוז הביסו אותם בקרב עין ג'אלות.

 צאצאיו 
ג'ינגיס חאן זימן לארמונו נזיר סיני מוערך, ובבואו שאל אותו כיצד יוכל לזכות בחיי אלמוות. הנזיר ענה לו שלא ניתן לזכות בחיי אלמוות, אך הוא יוכל להאריך את תוחלת חייו אם יתנזר מקיום יחסי מין. כפי הנראה החאן לא שעה לעצתו. בפברואר 2003 הוערך במחקר "המורשת הגנטית של המונגולים", שפורסם ב"כתב העת האמריקאי לגנטיקה אנושית" (American Journal of Human Genetics), שלג'ינגיס חאן יש יותר מ-17 מיליון צאצאים ישירים החיים בימינו, כלומר, אחד מכל 400 אנשים בקירוב הוא צאצאו. חלק מצאצאיו התפשטו למדינות רוסיה ואוקראינה. עד היום מכירים במשפחת קירוב יוצאי רוסיה כצאצאיו הזכורים והמוכרים ביותר של ג'ינגיס חאן.

 חשיפת דמותו במחקר 
המונגולים לא נהגו להעלות דברים על הכתב, והכרוניקה המקיפה היחידה של תקופתו, "ההיסטוריה הסודית של המונגולים" נחשבה אבודה זה מאות שנים. אפילו כאשר נתגלתה מחדש על ידי דיפלומט רוסי בסין בתחילת המאה ה-19, הוטל פיקוח מחמיר על הפצתה. לאור זאת, נכונה הטענה שמרבית הידיעות על ג'ינגיס חאן הגיעו מקורות העמים שכבש.

מאז 1982 הולכת ומתגלה דמותו באור חדש. באותה שנה פרסם פרנסיס וודמן קליווס את הגרסה המוסמכת המודרנית הראשונה של "ההיסטוריה הסודית של המונגולים". כמה פרטים שהתגלו באחרונה, למשל הידיעה שג'ינגיס חאן פחד מכלבים, מאירים אותו באור אנושי יותר.

על פי אומדנים מקובלים, הרג ג'ינגיס חאן בסך הכול כ-40 מיליון בני אדם ברחבי אסיה ואירופה. עם זאת, לדברי כמה חוקרים, מעדויות שונות עולה כי ייתכן שג'ינגיס חאן הִפריז במתכוון בתיאור היקף מעשי הטבח שלו על מנת להגדיל את אפקט ההרתעה על אויביו.

ג'ינגיס חאן בתרבות הפופולרית
דמותו של ג'ינגיס חאן שימשה סופרים רבים, והופיעה בסרטי קולנוע, בסדרות טלוויזיה, ברומנים ובמשחקי מחשב.

רשימה חלקית:
"הומריק, הזאב המונגולי"; מצרפתית: שולמית הנדלסמן; ייעוץ מדעי והערות: ראובן עמיתי, הוצאת כנרת, 2002.
"מונגול: סיפורו של ג'ינגס חאן". סרטו של סרגיי בודרוב, 2008
בקומיקס של מארוול, המנדרין, אחד מאויביו של איירון מן, הוא צאצא של ג'ינגיס חאן.
להקת הפופ הגרמנית "ג'ינגיס חאן" קרויה על שמו. היא שרה שיר בשם "Dschinghis Khan" באירוויזיון 1979, שנערך בירושלים שהגיעה למקום ה-4.
הספר "עין האלוהים", מאת רולינס ג'יימס.
הספר "זאב הערבות" והמשכו "אגוני הקשת" מאת קון איגולדן, מאנגלית: דורית בריל-פולק, הוצאת מודן הוצאה לאור 2023,2025

ראו גם
האימפריה המונגולית
טוגרול חאן
צ'אגאטאי חאן
אוגדיי חאן
טולוי
גויוק חאן
קובלאי חאן
שושלת יואן
חאנות צ'אגאטאי
הולאגו חאן
אורדת הזהב
פיצול האימפריה המונגולית
צ'אגאטאי (חאנות)
האילח'אנאת
טימור לנג
השושלת הטימורית
השושלת המוגולית
הפלישה המונגולית לאזור הים הכספי

לקריאה נוספת 
ג'ק ודרפורד. ג'ינגיס חאן. הוצאת דביר, מאנגלית: ברוריה בן-ברוך, 2010
דן גולדנברג. מונגוליה: מג'ינגיס חאן עד מרקו פולו. הוצאת מפה, תשס"ה, 2005
מיכאל פראבדין. הכיבוש הגדול – קיסרות המונגולים. מאנגלית: שרגא גפני; הוצאת מערכות, 1966
Frank McLynn. Genghis Khan – The Man Who Conquered the World. Vintage, London, 2015. 
René Grousset. Conqueror of the World. Orion Press, 1944

 קישורים חיצוניים 

 מיכל בירן, גלגוליו של צ'ינגיס חאן: בין מיתוס למציאות, זמנים 100, סתיו 2007
 השפעה נוספת של ג'ינגיס חאן על אסיה
  – פורסם במקור בהרלד טריביון






 הערות שוליים 

קטגוריה:חאנים
קטגוריה:לוחמה בימי הביניים
קטגוריה:הפלישה המונגולית לאירופה
קטגוריה:ילידי 1162
קטגוריה:נפטרים ב-1227