פול מוני (שחקן)

פול מוני (באנגלית: Paul Muni; 22 בספטמבר 1895 – 25 באוגוסט 1967) היה שחקן במה וקולנוע אמריקני-יהודי. נמנה בשנות ה-30 על הכוכבים הבולטים והמצליחים ביותר של אולפני וורנר.

 ביוגרפיה 
מוני נולד בשנת 1895 בשם פרידריך מאייר וייזנפרוינד, למשפחה יהודית בלבוב שבמזרח גליציה, שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. שמו העברי היה משולם. הוריו היו סאלי (נולדה כחיה צילקה פישלר) ופיליפ וייזנפרוינד. שפת האם שלו הייתה יידיש. בשנת 1902, כשהיה בן שבע, היגר עם משפחתו לארצות הברית, והם השתקעו בשיקגו. בילדותו היה ידוע בכינוי "מוני". 

 קריירה 
מוני החל את קריירת המשחק שלו בתיאטרון היידי בשיקגו יחד עם הוריו, ששניהם היו שחקנים. כנער, פיתח כישרון באיפור, שאיפשר לו לגלם דמויות מבוגרות ממנו בהרבה. ההיסטוריון הקולנועי רוברט אוסבורן ציין כי כישורי האיפור של מוני היו כה יצירתיים, שבמרבית תפקידיו "הוא שינה את מראהו לחלוטין, ולכן כונה "לון צ'ייני החדש". בתפקידו הבימתי הראשון, כשהיה בן 12 בלבד, גילם מוני דמות של גבר בן 80. בין השנים 1914-1917, הופיע עם להקות נודדות בארצות הברית. ב-1918, הוא החל לשחק בתיאטרון האמנותי היידי לאחר שזכה להכרה ממוריס שוורץ.

מוני החל להופיע בברודוויי בשנת 1926. תפקידו הראשון היה של יהודי מבוגר במחזה "אנחנו אמריקנים", שנכתב על ידי המחזאים מקס סיגל ומילטון הרברט גרופר. זו הייתה הפעם הראשונה שבה שיחק באנגלית.

בשנת 1929 חתם מוני על חוזה עם אולפני פוקס. שמו קוצר ושונה לשם האנגלי פול מוני, שנגזר מכינוי ילדותו "מוני". כישרון המשחק שלו זכה להכרה מהירה, והוא קיבל מועמדות לפרס האוסקר על סרטו הראשון, "האמיץ" בשנת 1929, אף על פי שהסרט לא הצליח כלכלית. סרטו השני, "שבעה פרצופים" מאותה שנה, נכשל גם הוא בקופות. מאוכזב מהתפקידים שהוצעו לו, חזר מוני לברודוויי, שם כיכב בהצלחה גדולה במחזה "עורך דין".

זמן קצר לאחר מכן, ב-1932, שב להוליווד, שם כיכב בסרטים "פני צלקת" ו"אני נמלט מגדוד עבודת פרך". על תפקידו בסרט האחרון, היה מועמד שוב לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. ההצלחה וההערכה להן זכה בעקבות הופעתו הרשימו את אולפני האחים וורנר, שחתמו עמו על חוזה ארוך טווח ופרסמו אותו כ"גדול שחקני המסך".

בשנת 1935, כיכב מוני בסרט "זעם שחור". בטקס פרסי האוסקר השמיני, לא היה מועמד רשמית לפרס השחקן הטוב ביותר, אך הגיע למקום השני בזכות הצבעות חופשיות שנכתבו ביד — דבר שהיה מותר באותה שנה.

מוני שכנע את אולפני האחים וורנר לקחת סיכון כלכלי ולהפיק את הסרט הביוגרפי "סיפורו של לואי פסטר", שיצא לאקרנים בשנת 1936. הסרט הפך להצלחה גדולה והיה הראשון מבין שורה של תפקידים ביוגרפיים שבהם כיכב מוני. עד לאותו סרט, רוב הפקות האחים וורנר עסקו באירועים אקטואליים ובחדשות, למעט סרטים ביוגרפיים מוקדמים יותר של השחקן ג'ורג' ארליס. מוני זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בסרט זה.

מוני גילם דמויות היסטוריות נוספות, בהן את אמיל זולא בסרט "חייו של אמיל זולא" משנת 1937, שעליו היה מועמד פעם נוספת לפרס האוסקר. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, ונחשב בעיני רבים כביקורת עקיפה על הדיכוי תחת המשטר הנאצי בגרמניה.

באותה שנה, מוני גילם איכר סיני עם כלה טרייה בעיבוד קולנועי לרומן האדמה הטובה (על פי ספרה של פרל בק). הסרט היה שחזור של תקופה מהפכנית בסין וכלל אפקטים מיוחדים למתקפת ארבה ולהפלת הממשלה. מכיוון שמוני לא היה ממוצא אסייתי, כאשר המפיק אירווינג ת'לברג הציע לו את התפקיד, הוא אמר, "אני סיני בערך כמו (הנשיא) הרברט הובר".

מאוכזב מחיי הוליווד, מוני החליט שלא לחדש את חוזהו עם האולפן. בשנים שלאחר מכן חזר למסך רק לעיתים רחוקות, בשנת 1945, שיחק את מורתו של פרדריק שופן בסרט "שיר שייזכר" משנת 1945. בשנת 1946 הופיע בתפקיד קומי נדיר בסרט "מלאך על כתפי".

לאחר מכן, הקדיש מוני את עיקר מרצו לעבודה בתיאטרון, ולעיתים גם לתפקידי טלוויזיה. בשנת 1946 הופיע בברודוויי במחזה "דגל נולד", שנכתב על ידי בן הכט במטרה לקדם את הקמתה של מדינה יהודית בארץ ישראל. את ההצגה ביים לותר אדלר, ולצדו של מוני שיחק מרלון ברנדו. שנים מאוחר יותר, כשנשאל על ידי הקומיקאי אלן קינג מי היה השחקן הגדול ביותר שראה, השיב ברנדו: “פול מוני.”

ב־28 ביולי 1949, בתיאטרון פניקס בלונדון, החל מוני לגלם את דמותו של וילי לומן בהפקה הבריטית הראשונה של המחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר. הוא החליף את לי ג'יי. קוב, שגילם את התפקיד הראשי בהפקה המקורית בברודוויי. שתי ההפקות בוימו על ידי אליה קאזאן.

בדצמבר 1955 חזר מוני לתפקידו הראשי כהנרי דרומונד במחזה "משפט הקופים".

בשנת 1959, היה תפקידו הקולנועי האחרון כרופא מזדקן בסרט "האיש האחרון הזועם", שבו היה מועמד שוב לפרס האוסקר. לאחר מכן, פרש מוני ברובו מעולם המשחק כדי להתמודד עם ירידה בראייה ובעיות בריאות אחרות. הופעתו האחרונה על המסך הייתה בטלוויזיה בשנת 1962, בתפקיד אורח בסדרה הדרמטית "קדושים וחוטאים".

שמו מונצח בשדרת הכוכבים של הוליווד.

 חייו האישיים 
בשנת 1921 נישא לבלה לבית פינקל, בתו של השחקן היידי משה פינקל, שהייתה גם היא שחקנית בתיאטרון היידי.
מוני נחשב לאדם ביישן מאוד, שלא חש בנוח כשזיהו אותו בציבור. הוא נהנה מקריאה ומטיולים רגליים עם אשתו באזורים מבודדים של סנטרל פארק.

בשנת 1932 פעל מוני למען בחירתו מחדש של הנשיא הרברט הובר.

בתחילת ספטמבר 1955, כאשר היה בן 59, אובחן אצל מוני גידול בעין השמאלית. העין הוסרה בניתוח בבית החולים מאונט סיני בניו יורק.

לאחר שפרש ממשחק, עבר להתגורר בקליפורניה עם אשתו. בחדר העבודה שלו, שכינה בשם "שאנגרי-לה", נהג לבלות את זמנו בקריאה ובהאזנה לרדיו.

מוני נפטר מהפרעת לב במונטסיטו, קליפורניה, בשנת 1967 בגיל 71. הוא נטמן בבית הקברות הוליווד פוראבר בהוליווד.

קישורים חיצוניים





קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:זוכי אוסקר: השחקן הטוב
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:זוכי גביע וולפי
קטגוריה:זוכי פרס דונלדסון
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:יהודים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:מהגרים מאוקראינה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1895
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1967