לאה ניקל

250px|ממוזער|שמאל|לוחית זיכרון ללאה ניקל ביפו
לאה ניקל (6 בדצמבר 1918 – 10 בספטמבר 2005) הייתה ציירת ישראלית בסגנון ציור מופשט. כלת פרס ישראל לציור לשנת 1995.

ביוגרפיה
ניקל נולדה ב-1918 בז'יטומיר שבמערב אוקראינה ועלתה עם ארצה עם הוריה בשנת 1920, בגיל שנתיים. היא גדלה בתל אביב והחלה ללמוד ציור בגיל 16 עם חיים גליקסברג. בתחילת שנות ה-40 נישאה וילדה את בתה זיוה. עקב קשיים כלכליים ובעיות בינה לבעלה לא ציירה באותה עת.
בשנת 1946, לאחר פרידתה מבעלה, נרשמה לסטודיו של יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי, מחשובי האמנים בקבוצת "אופקים חדשים", ולמדה שם במשך שנתיים.

בשנת 1950 החליטה לצאת לפריז. היא השאירה את בתה בישראל אצל קרובי משפחתה בקיבוץ כפר רופין. ניקל נשארה בפריז עד 1961. בתקופה מכריעה באמנות האירופית שלאחר מלחמת העולם השנייה, הושפעה ניקל רבות מהאווירה הקוסמופוליטית ששרתה בפריז והתערתה בחיים האמנותיים שם. משנת 1954, חל מפנה ביצירתה, היא התוודעה לסגנון "טאשיזם" המבוסס על זרימת והתזת צבע.
למרות העבודה בסגנון זה היא בנתה קומפוזיציה מאורגנת בציוריה. ציוריה מתאפיינים בצבעוניות עזה ובגודל גדול, היא הרבתה להשתמש בטכניקות של חריטה, ציור באצבעות, טפטוף ושרבוט.
באותה שנה הציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בגלריית קמרינסקי בתל אביב.
תערוכת היחיד הראשונה שלה בפריז הוצגה ב-1957 בגלריית קולט אלנדי (Galerie Colette Allendy).
לאחר שובה ארצה השתתפה בתערוכה קבוצתית בבצלאל ובמוזיאון תל אביב והתיישבה באשדוד.

בשנת 1963 הגיעה לראשונה לניו יורק ונשארה שם כשנתיים. בשנת 1964 ייצגה את ישראל בביאנלה של ונציה, יחד עם יגאל תומרקין ואריה ארוך.
בשנת 1965 שבה לפריז ובשנת 1967 לערך עברה לרומא, בה התגוררה במשך שלוש שנים.
בשנים 1973–1977 היא התגוררה שוב בניו יורק, הפעם במלון האמנים הידוע צ'לסי. לאחר שובה ארצה התגוררה למשך תקופה מסוימת בתל אביב-יפו, ואחר כך, בשנת 1985 התיישבה במושב קדרון, בו גרה בתה זיוה חנן.
בשנת 1995 הציג מוזיאון תל אביב לאמנות תערוכת רטרוספקטיבה שלה (אוצר: מיכאל סגן-כהן).

בשנת 2002 הציגה גלריה זומר אמנות עכשווית בתל אביב עבודות חדשות של ניקל משנת 1998. תערוכה של מבחר יצירותיה מתקופת מגוריה בפריז הוצגה במוזיאון מאנה כץ בחיפה ב-2004. בשנת 2018 הוצגה בגלריה שלוש תערוכה מקיפה לרגל 100 שנים להולדתה.

לאה ניקל נפטרה בספטמבר 2005 ממחלת הסרטן ונטמנה בבית העלמין במושב קדרון. היא הותירה אחריה את בעלה, סם ליימן ובתה זיוה.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על ביתה ברחוב דוד הראובני 9 בשכונת עג'מי ביפו.

אוסף לאה ניקל נקלט במרכז אמנויות ישראל, הפקולטה לאמנויות ע״ש יולנדה ודוד כץ באוניברסיטת תל אביב . שם הוא מוצג בארכיון לתיעוד ולחקר האמנות בישראל ע״ש משה ציפר. ארכיונה האישי של ניקל כולל מקורות ראשוניים רבים, המתארים את התפתחותה המקצועית ואת תהליכי עבודתה.

החל מהעשור השני של המאה ה-21 זוכים ציוריה לפופולריות רבה בקרב חובבי אמנות ישראלית בעיקר בזכות הצבעוניות הרבה שבציוריה.

 פרסים והוקרה 
 פרס משרד החינוך והתרבות לציור, 1968
 פרס סנדברג לאמנות ישראלית מטעם מוזיאון ישראל, 1972
 פרס דיזנגוף, 1982
 מדליה מטעם אונסקו על פעילותה בסדנה ניסויית בניצה, צרפת 1985
 פרס גמזו, 1987
 פרס ישראל לציור, יחד עם מנשה קדישמן, 1995
 תואר דוקטור לשם כבוד לפילוסופיה מטעם מכון ויצמן למדע
 עיטור אבירת מסדר האמנויות והספרות מטעם שר החוץ הצרפתי, 1997

 יצירות במוזיאונים וגלריות 

 מוזיאון חיפה לאמנות חדשה.
 מוזיאון ישראל, ירושלים.
 מוזיאון תל אביב לאמנות.
 קיבוץ כברי.
 המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד.
 עיריית ירושלים, משכנות שאננים ותיאטרון ירושלים.
 בנק לאומי ישראל.
 בנק דיסקונט לישראל.
 אל-על, נתיבי תעופה לישראל.
 מכון ויצמן למדע, רחובות;.
 מוזיאון לאמנות מודרנית, פריז.
 המוזיאון היהודי ניו יורק.
 גלריה טייט, לונדון.
 מוזיאון ניוארק, ניוארק, ניו ג'רזי.
 עבודותיה מצויות גם באוספי גלריות ובאוספים פרטיים בארץ ובעולם.

 תערוכות 

 1954 הגלריה לאמנות ע"ש צ'מרינסקי, תל אביב
 1957 גלריה אספאס, הארלם, הולנד
 גלריה קולט אלנדי, פריז
 1959 גלריה אספאס, הארלם, הולנד
 1961 "לאה ניקל: ציורים", מוזיאון תל אביב לאמנות, בית דיזנגוף, תל אביב
 בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים1965 "לאה ניקל", הגלריה לאמנות ע"ש צ'מרינסקי, תל אביב
 1966 "לאה ניקל – ציורים משנים אחרונות", מוזיאון חיפה לאמנות
 1967 גלריה גורדון, תל אביב
 1970 הגלריה לאמנות ע"ש צ'מרינסקי, תל אביב
 1972 "עבודות נבחרות של לאה ניקל", גלריה גורדון II, תל אביב
 1973 "לאה ניקל: ציורים 1973-1963", מוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב
 1975 "צבע מים, קולאז'ים, טכניקה מעורבת", בית התרבות אמריקה-ישראל, ניו-יורק
 1978 גלריה שרה גילת, ירושלים
 1979 גלריה שרה גילת, ירושלים
 1980 "לאה ניקל: עבודות 1976-1974", גלריה שרה גילת, ירושלים
 1983 גלריה דביר, תל אביב
 1984 גלריה שרה גילת, ירושלים
 1985 "לאה ניקל", מוזיאון ישראל, ירושלים
 1986 "לאה ניקל עבודות במימד קטן" גלריה מימד קטן, תל אביב
 1987 "לאה ניקל עבודות נייר", המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן
 1989 גלריה מוקוטוף, ניו יורק
 1990 ניקל, גלריה גבעון תל אביב, לאה ניקל, מרכז ברבריקן לאמנות, לונדון
 1988 גלריה גבעון, תל אביב
 "לאה ניקל", הגלריה בכברי, קיבוץ כברי
 1989 גלריה מוקוטוף, ניו יורק
 1990 מרכז בארביקאן, לונדון, "ניקל", גלריה גבעון, תל אביב
 1992 "לאה ניקל - ספר", מוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטין, תל אביב
 "לאה ניקל - שירים מאיה בז'רנו", מוזיאון תל אביב לאמנות
 "לאה ניקל - הדפסים יחידים", מוזיאון ישראל, ירושלים
 1995 "לאה ניקל - רטרוספקטיבה", מוזיאון תל אביב לאמנות, (סרטון)
 2000 משולש, עיגול, ריבוע - תערוכה ניידת, אמנות לעם; לאה ניקל, עבודות חדשות 2000-1995, מוזיאון אשדוד
 2001 לאה ניקל, "דפים ומחברות" : עבודות על נייר 2000-1950, המוזיאון הפתוח, גן התעשייה עומר
 2002 "לאה ניקל – עבודות חדשות 1998-2002", גלריה זומר לאמנות עכשווית, תל אביב
 2004 "לאה ניקל – פאריס 1950-1961", מוזיאון מאנה כץ, חיפה (סרטון)
 הסטודיו - מכללה ללימוד אמנות רעננה - סדרת ספרי אמן, פרויקט מיוחד
 2005 יונס אלקרא גלריה לאמנות, דלית אל כרמל
 2005 "לאה ניקל – צבעי מים על נייר", "החדר", תל אביב, (סרטון)
 לאה ניקל - עבודות חדשות, גלריה זומר לאמנות עכשווית, תל אביב
 2006 "בדרך למופשט" לאה ניקל, שנות פריז 1961-1950 מוזיאון בית ראובן, תל אביב
 לאה ניקל – עבודות על נייר שנות ה – 70 – 80, גלריה זומר אמנות עכשווית, תל אביב
 2007 לאה ניקל עבודות 1976 - 2004 אוצרת אסתי רשף, מרכז ההנצחה טבעון
 2008 לאה ניקל קולאז'ים, עבודות על נייר, הגלריה העירונית לאמנות, רחובות
 2010 "במרחק השחור": לאה ניקל וחן שיש", מוזיאון אשדוד לאמנות
 2013 "דיוקן עצמה", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
 "המופע של ניקל" גלריה שלוש
 2015 "מחשבות על לאה ניקל", סותביס, תל אביב
 2017 "הרהורים של לאה ניקל", מרכז גוטסמן לתחריט כברי
 2018 "פרפר שחור", המבט של לאה ניקל 100 שנים להולדתה, גלריה שלוש
 2019 "Lea Nikel: The Language of Colour", סותביס, תל אביב
 2025 "לאה ניקל: הדרך לגן-העדן", מוזיאון ישראל

הקרן על שם לאה ניקל
במסגרת קרן שהוקמה לאחר פטירתה, על ידי נכדתה מירה חנן אבגר מתקיימים פרויקטים:

 מיזם למען הקהילה שהחל בתחילת שנת 2005 על פי הוראתה של לאה ניקל, להקדיש חלק מעיזבונה כתרומה לילדים חולים. לאחר מותה הוחלט לשמר את הקשר שהיה לניקל עם ילדי בית החולים ע"ש אדמונד ולילי ספרא ובמסגרת זו ממומנות לזכרה, פעילויות העשרה אמנותיות למען ילדים חולי סרטן, בשיבא.
 הפקת קטלוג רזונה CATALOGUE RAISONNÉ, זהו פרסום הכולל את כל היצירות שיצר אמן אי פעם, ונועד לשמש כמקור המידע החשוב ביותר ליצירותיו והוכחת מקוריותן. הפרויקט מתפרש על-פני שנים אחדות ויקיף מחקר בינלאומי לאיתור, לזיהוי ולתיעוד כל היצירות של ניקל.

 לקריאה נוספת 

לאה ניקל: ספר, יונה פישר, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1992
משמעות ואושר בציוריה של לאה ניקל, יונתן הירשפלד, ערב רב, 2015
 לאה ניקל: הדרך לגן-העדן, עדינה קמיאן, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2025

 קישורים חיצוניים 





 ביוגרפיה, רשימת תערוכות וציורים של לאה ניקל באתר "אנסמבל ניקל"
 אתר גלריית הראל מדפיסים המציג כמה ציורים וספרי אמן של לאה ניקל ואמנים ישראליים אחרים
 לאה ניקל אומרת על אמנות מפשטת
 דליה דנון, 

 שיא מחיר ליצירה של לאה ניקל במכירה פומבית של תירוש

https://www.youtube.com/watch?v=ln-cbO5iApo

https://www.youtube.com/watch?v=wSWS0euXbOo

 הערות שוליים 

קטגוריה:נשות העלייה השלישית
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:ישראליות ילידות אוקראינה
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לציור
קטגוריה:זוכות פרס דיזנגוף
קטגוריה:זוכי פרס דיזנגוף
קטגוריה:זוכי פרס סנדברג לאמנות ישראלית
קטגוריה:מעוטרי מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:מקבלות תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:זוכות פרס ישראל
קטגוריה:זוכי פרס ישראל
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:קדרון (מושב): אישים
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראליות שנפטרו מסרטן
קטגוריה:אישים הקבורים במושבים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2005
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005