מעברה

שמאל|ממוזער|250px|מעברת "בית ליד" בשרון, 1950
שמאל|ממוזער|250px|מעברה ליד נהריה, 1952
שמאל|ממוזער|250px|עובדת סוציאלית בביקור במעברת תלפיות, ירושלים, 1958
250px|ממוזער|שמאל|לולי תינוקות לצד גדרות תיל ואוהלים, במעברת כפר אונו
מַעְבָּרָה, או בשם הרשמי "יישוב קליטה", היו יישובים זמניים, אשר החליפו את מחנות העולים במדינת ישראל בתוקף החלטה ממרץ 1950 כדי לספק דיור, רפואה, חינוך ולעיתים גם תעסוקה זמניים לעולים שהגיעו בגל העלייה הגדול שלאחר קום המדינה. הרעיון להקים מעברות העלה לוי אשכול בעת ששימש כראש המחלקה להתיישבות של הסוכנות. המעברות הוקמו לרוב במחנות צבא ומעצר בריטים לשעבר, בשולי יישובים ותיקים או ביישובים ערביים נטושים.

המעברות נבדלו ממחנות העולים בכך שדיירי המעברה נדרשו להתפרנס למחייתם, בעוד שפרנסת דיירי מחנות העולים הייתה באחריות הסוכנות היהודית. ב-23 במאי 1950 פורסמה בעיתון "דבר" הידיעה: ; בתוך פחות משנתיים חיו במעברות מעל 220,000 בני אדם.

 הרקע להקמת המעברות 
עם קום מדינת ישראל, ביוני 1948, החלה עלייה גדולה של יהודים ארצה. שערי הארץ שעד אז היו סגורים לקליטת עולים, נפתחו ויהודים רבים ביקשו לעלות. למעלה מ-900,000 נפש עלו למדינת ישראל בעשור הראשון להקמתה, נתון שאין דוגמתו בין מדינות קולטות הגירה בעולם. הגידול העצום באוכלוסיית ישראל בפרק זמן קצר ושינוי היחס בין מספר העולים החדשים לוותיקים חייבו פתרונות מוסדיים מיידיים.

בין השנים 1948 ו-1949, גדלה אוכלוסיית ישראל ב-28.3%. בשנה שלאחר מכן עמד הגידול על 16.7% ובשנה שלאחר מכן חל גידול של 15.2%. העולים הרבים שהגיעו יושבו תחילה במחנות עולים או במחנה מעבר אך הגידול הרב במספרם של העולים, הצפיפות והתנאים הקשים ששררו בהן, חייבו מציאת פתרון חלופי ראוי. לוי אשכול ששימש אז כגזבר ומנהל מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית נדרש למצוא פתרון חלופי מהיר לטיפול בקליטת העולים בכלל ובפרט במצוקת הדיור שלהם. תחילה פעל אשכול בשיטתיות לאכלוס עשרות אלפי עולים בערים מעורבות לשעבר, בשכונות שבהן התגוררו ערבים עד מלחמת העצמאות, או בכפרים ערביים נטושים ובמקביל עודד הקמת עשרות נקודות התיישבות חדשות.

תוכנית אשכול
כאשר התגברו גלי העלייה, הבינו המוסדות ואשכול בראשם כי פתרונות האכלוס הקיימים אינם נותנים מענה למצוקת הדיור, כמו גם לחוסר המעש של העולים ובכך מעודדים את התלות הכלכלית של העולים במוסדות. מחנות הצבא הבריטי ומחנות העולים החדשים שהוקמו במהירות היו מאוכלסים בעולים רבים, כאשר עלויות אחזקת המתקנים, הוצאות הכלכלה לנפש, כולל אדמיניסטרציה, היו כלירה ביום והכבידו על מוסדות המדינה הצעירים.

אשכול הגה תוכנית חדשה אשר במסגרתה יוקמו ברחבי הארץ "שיכוני עולים" או "שכונות עולים" בסמוך ליישובים וותיקים. כוונתו הייתה לייסד למעשה צורת התיישבות חדשה, שכונתה מאוחר יותר בשם "מעברה". הרעיון שעמד בבסיס הקמת המעברות היה לאפשר לעולים תעסוקה ביישוב הוותיק הסמוך למקום מגוריהם מתוך שאיפה למיזוגו של היישוב החדש עם הוותיק בעתיד, בתהליך שיסייע בשילובם של העולים ובצמצום עלויות מימונם. חוסר המעש והתלות הכלכלית תוכננו להיפתר גם באמצעות עבודות יזומות של הממשלה. בנוסף האמין המִמסד כי הקמת המעברות בפריפריה תיצור פיזור אוכלוסין שיתרום לביטחון המדינה.

תוכנית אשכול יצאה לפועל במהירות, ובמאי 1950 כבר הוקמה המעברה הראשונה בהרי ירושלים. אזכור ראשון למילה "מעברות" מופיע במכתבו של לוי אשכול אל מועצת הרי יהודה מ-21 באפריל 1950 שבו כתוב: "מעברות (כפרי עבודה)".

הרוב הגדול של יושבי המעברות התגוררו במעברות בתוך או בסמיכות לערים, שנועדו לספק תעסוקה. מעברות אחרות פעלו במקומות בהם הייתה תשתית זמינה, כמו מחנות עולים וכפרים ערביים שהפכו למעברות. סוג נוסף של מעברות היו כאלו שהוקמו בנקודות יישוב חדשות במטרה שיושביהן יעבדו בהקמת היישוב החדש. כאלו היו מעברת דימונה ומעברת קיסריה.

 החיים במעברה
ההבדל העיקרי בין מחנה העולים למעברה בא לביטוי במידת האחריות של העולים לפרנסתם. במחנות העולים קיבלו העולים מזון ודיור ללא תשלום, במעברות נדרשו העולים לדאוג לפרנסתם בעצמם.

בעיית הדיור נפתרה במהירות על ידי הקמת המעברות. הקמת המעברות המבודדות יצרה פיזור אוכלוסין אך מנעה את השתלבות העולים כמו גם מציאת מקורות פרנסה. בפועל הוקמו 98 מעברות בסמיכות ליישובים וותיקים, ו-31 מעברות נוספות הוקמו הרחק מנקודת יישוב כלשהי (ירוחם לדוגמה). הבתים במעברות היו דלים ביותר מכיוון שתוכננו כפתרון זמני בלבד. סוגי המבנים הנפוצים במעברות היו: אוהלים, בדונים (מבנה דמוי צריף עשוי בד), פחונים (מבנה עשוי פח), אזבסטונים (מבנה עשוי אזבסט) וצריפונים.

תברואה
מצב התברואה במעברות היה קשה, מספר המקלחות ותאי השירותים היה קטן ביחס לאוכלוסייה והמזון הוכן בתנאים שאינם מאפשרים שמירה על ניקיונו.

בשנת 1954 היה מספר הנפשות הממוצע ביחידת דיור במעברות 3.4, מספר הנפשות לכל תא מקלחת היה 15.9 ומספר הנפשות לכל תא שירותים היה 14.9. כמחצית מן העולים חלקו פח אשפה עם עוד 2–3 משפחות. כ-70,000 עולים חלקו פח אשפה אחד עם כ-5–10 משפחות. במרבית המעברות פונתה האשפה פחות מ-3 פעמים בשבוע. היו מעברות בהן היו תנאי ההיגיינה חמורים אף יותר: ב-4 מעברות התגוררו בחדר אחד 5 נפשות ומעלה. במעברת קורדני ב' הותקנה מקלחת אחת ל-336 איש. בכרכור היו 53 איש לתא שירותים, ובקסטינה – 48. במעברת זכרון יעקב השתמשו 23 משפחות בברז מים אחד; במעברת ראשון לציון נזקקו 30 משפחות לפח זבל אחד. במעברת תלפיות בירושלים נזקקו 100 איש למקלחת אחת; 25 משפחות – לברז מים אחד, ו-15 משפחות לפח אשפה אחד.

מים
אספקת המים למעברות לא הייתה מספקת, כ-19,500 עולים נהנו מאספקת מים לכל יחידת דיור. שאר העולים חלקו שקתות משותפות. כ-42,000 עולים נמצאו במרחק של עד 24 מטר ממקור המים. כ-42,000 עולים נמצאו במרחק של עד 49 מטר ממקור המים. כ-37,000 עולים נמצאו במרחק של עד 74 מטר ממקור המים וכ-10,000 עולים נמצאו במרחק שעלה על 75 מטר ממקור המים.

חשמל
ב-1954, ל-129,000 תושבי מעברות, לא הייתה תאורה ברחובות. לכ-102,000 עולים לא היה כלל קו חשמלי במעברה. 22,000 דיירים היו מרוחקים מרחק של קילומטר, מהקו החשמלי הקרוב יותר. רק 42,000 תושבי מעברה נהנו מחשמל בתוך יחידות הדיור.

תחבורה ותקשורת
ל-18 מעברות (כ-33,000 עולים) לא היו כבישי גישה. ב-30 מעברות שאכלסו ב-1954 42,000 תושבים לא היה שירות תחבורה ציבורי כלל. במעברות בהן היה שירות אוטובוסים, הוא עבר בתדירות של פעם ב-3 שעות או פחות. במעברות בהן לא היה שירות אוטובוסים, נמצאו כ-22,000 עולים, במרחק של כק"מ אחד מתחנת האוטובוס. ב-4 מעברות שבהן התגוררו כ-3,500 עולים, מוקמה התחנה הקרובה ביותר, במרחק של 3 ק"מ ויותר.
ב-78 מעברות (מתוך 121), לא היה כלל משרד דואר. ברוב המקרים המרחק למשרד הדואר הקרוב היה ק"מ אחד לפחות. ב-57 מעברות שבהן חיו כ-83,000 תושבים לא היה כלל טלפון. ב-5 מעברות אחרות, הופעל הטלפון רק במשך היום. ב-34 מעברות נמצא הטלפון הקרוב ביותר, במרחק של ק"מ אחד לפחות. ב-12 מעברות נמצא הטלפון הקרוב, במרחק של למעלה מ-3 ק"מ.

הרכב עדתי
אף שהעלייה ההמונית בשלוש השנים הראשונות להקמת המדינה הייתה מורכבת מיוצאי אסיה, צפון אפריקה, אירופה ואמריקה בחלוקה כמעט שווה, ובשנה הראשונה להגעתם ההרכב העדתי במעברות היה באותו יחס, כבר בשנת 1952 היוו יוצאי אסיה וצפון אפריקה כ-80% מתושבי המעברות. יחס זה נשמר לאורך השנים המאוחרות יותר כאשר הסיבות לכך הן מגוונות, ונובעות הן מהעובדה שלעולים אירופאים רבים היו כבר משפחות מבוססות בארץ שעזרו לקלוט אותם, והן ממדיניות מפלה של הגופים האחראים על ההתיישבות במדינה (בעיקר של הסוכנות היהודית) ודאגתה לעולים יוצאי אירופה ואמריקה לדיור קבע (בעיקר במרכז הארץ), לעומת יוצאי אסיה וצפון אפריקה. דוגמה לסלקציה מפלה ניתן לראות בפרוטוקול מתוך ישיבה מיוחדת של הסוכנות היהודית בהשתתפות דוד בן-גוריון, בה סקר ראש מחלקת הקליטה יהודה ברגינסקי את פריסת העולים עד לשנת 1956 (הישיבה התקיימה ב-10 בדצמבר באותה שנה):

טיב הקשרים בין ותיקי הארץ לבין יוצאי אירופה ואמריקה סייע לאלה האחרונים להיעזר באוכלוסיית הוותיקים (בעיקר קרובי משפחה) כדי לצאת מהמעברות.
תנאי החיים הקשים במעברות גבו מחיר יקר, בעיקר במעברות המבודדות. בקרב תושבי מעברות אלה התפתחה תחושת מירמור קשה במיוחד אשר תרמה לקרע חברתי בין העולים מארצות האסלאם, שהיו רוב מניינם של אנשי המעברות, לבין יוצאי אירופה.

פירוק המעברות
כבר בשנת 1953 החלו להתפרק המעברות, חלקן בדרך ספונטנית ובלתי מאורגנת, בשל עזיבת תושביהן למקומות אחרים וחלקן פורקו באופן מכוון על ידי המדינה במטרה להפוך את המעברה לצורת התיישבות שונה.

להפתעתם של אנשי הסוכנות, היו קבוצות עולים שסירבו לעזוב את המחנות ובחרו להישאר תחת חסות הסוכנות ובמימונה. בתגובה הפעילה הסוכנות סנקציות, הפסיקה את חלוקת המזון וסגרה את המטבחים במחנות כדי לאלץ את המתיישבים להתפנות. מינואר 1952 עד מאי 1955, ירד מספר דרי המעברות מ-157,140 נפש ל-88,116 נפש. רוב היוצאים מן המעברות עברו לשיכוני קבע בין השנים 1957–1960. בסוף 1963 נשארו במעברות 15,300 נפש.

מעברות רבות הפכו לערים ולעיירות חדשות. כך למשל: קריית מלאכי, שדרות, בית שאן, בית שמש, קריית שמונה, ירוחם ועוד. היו מעברות שהפכו לשכונות בתוך ערים קיימות דוגמת פרדס כץ בבני ברק, כפר נחמן ברעננה, עמישב בפתח תקווה ועוד.

"מעברות מודרניות"

בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים הוקמו אתרי קראוונים כדי לשמש שיכון זמני לעולים שהגיעו ממדינות ברית המועצות ומאתיופיה. אתרים אלה שימשו למעשה כמעברות, והיה להם גם תפקיד בפתרון מצוקת הדיור של תושבים מקומיים. עידן מעברות אלו תם ב-20 בינואר 2004, עם פירוקה של המעברה האחרונה: חצרות יסף. בקראוונים אלו היו מים זורמים וחשמל בכל יחידת דיור, מאחר שהמדינה הייתה עשירה יותר, ויכלה להעמיד את הממון הנדרש לשם כך.

אזבסטון 94 א' שבקריית מוצקין הוא מבנה המעברה היחיד שעדיין מתגוררים בו.

רשימת מעברות לפי אזור גאוגרפי
250px|ממוזער|שמאל| הריסת הצריף האחרון במעברת תל חנן ב-4 במרץ 1964

אזור הגליל ועמק יזרעאל
 מעברת בית שאן – צורפה לבית שאן בשנת 1954
 מעברת אשרת כברי – פורקה בשנת 1957
 מעברת בית שערים או מעברת רמת ישי – פורקה בשנת 1954
 מעברת זרעים או מעברת זרעין – פורקה בשנת 1956
 מעברת יבנאל – הראשונה בארץ. הוקמה בשנת 1948
 מעברת כדורי– פורקה בשנת 1957
 מעברת מנסי – הוקמה ב-1951 בשטח כפר ערבי נטוש (אל מנסי). צורפה למושב מדרך עוז בשנת 1966
 מעברת מעלות (מעונה עירונית) – צורפה לתרשיחא בשנת 1961 ועם היישוב מעלות אוחדו למעלות-תרשיחא בשנת 1963
 מעברת נהריה – הוקמה ב-1950, פורקה בערך ב-1958
 מעברת עין הנציב – פורקה בשנת 1954
 מעברות עפולה – 3 מעברות שהוקמו בחלקים שונים ומרוחקים זה מזה של העיר וסומנו באותיות א', ב' ו-ג' – פורקו בסוף שנות החמישים.
 מעברת פוריה – פורקה בשנת 1952
 מעברת צמח – פורקה בשנת 1957
 מעברת קריית שמונה – צורפה לקריית שמונה
 מעברת ראש פינה – צורפה לראש פינה בשנת 1952
 מעברת שימרון – מוקמה מצפון לצומת נהלל, העולים עברו למגדל העמק ורמת ישי, פורקה בשנת 1958
 מעברת שפר – הוקמה בשנת 1950 כמעברה לעולים מתימן בצמוד לפרוד ונקראה פרוד ב', פרוד העלית או פרדייה. המעברה חוסלה בשנת 1953 ובמקומה הוקם מושב שפר
 מעברת תל עדשים – פורקה בשנת 1954
מעברת טבריה
מעברת חצור א' וחצור ב' - מצפון לראש פינה. צורפה לחצור הגלילית
מעברת צפת

אזור חיפה
 מעברת אחוזה - על הכרמל. שימשה כאולפן ללימוד עברית.
 מעברת בנימינה – הוקמה ערב הקמת המדינה כמחנה עולים בשטח "מחנה 101" של הצבא הבריטי, סמוך לתחנת הרכבת ולכביש 652 (הדרך לזכרון יעקב). במקום הוקמו "גבעת ישורון", "שכונת ורבורג" וחלק מאזור התעשייה. תחנת אוטובוס בשם "מעברת בנימינה" נותרה עד היום.
 מעברת זכרון יעקב – הוקמה דרומית ליישוב, השיכונים שנבנו הפכו לחלק מהיישוב
 מעברות טירה – צורפו לטירת כרמל בשנת 1954
 מעברת כורדני א' - מצפון לקריית שמריהו בקרית ביאליק.
 מעברת עיר המפרץ– במזרח קריית ביאליק.
מעברת כורדני ב' - בצפון-מערב קריית מוצקין
 מעברת כפר חסידים א' – צורפה לרכסים בשנת 1957
 מעברת כפר חסידים ב' – צורפה לרכסים בשנת 1957
 מעברת מעיין – בין רחוב רמב"ן לרחוב חנה סנש, במקומה נבנו חלק מרחוב הבעל שם טוב, בתי מגורים ובית ספר
 מעברת עירון – פורקה בשנת 1952
 מעברת פתח עירון – פורקה בשנת 1952
 מעברת קיסריה – צורפה לאור עקיבא בשנת 1953
 מעברת קריית נחום – צורפה ב-1951 למועצה המקומית קריית בנימין, וזו אוחדה ב-1965 עם כפר אתא לקריית אתא
 מעברת שער העלייה – במקומה נבנו שכונת מחנה דוד ששינתה את שמה ל"נווה דוד" ושכונת "שער העלייה".
מעברת דוד מדרום ל'שער העלייה'
 מעברת מנסי הוקמה בשנת 1952 סמוך לצומת מגידו וכביש הגישה למושב היוגב. היא אוכלסה בעולים מעיראק, כורדיסטן, מרוקו ורומניה, שמנו בשיאם כ-1,500 נפש, והתגוררו בבדונים. תושביה הועסקו בחקלאות ובעבודות ייעור, והיא התקיימה עד שנת 1966, אז שולב שטחה במושב העובדים מדרך עוז. 
מעברת כפר אתא
 מעברת שפרעם או מעברת גילעם – צורפה לקריית אתא בשנת 1958
 מעברת קריית חיים – בנייניה לא פורקו עד שנות התשעים, אוכלסה בקרוואנים עם העלייה מאתיופיה בסוף שנות התשעים
מעברת אלרואי - בין קריית טבעון לאלרואי
מעברת טבעון - מצפון לרמת הדסה
מעברת עכו - מדרום לתל עכו
מעברת קריית עמל
מעברת עתלית
מעברת תל חנן - נשר

אזור השרון
250px|ממוזער|שמאל|עולים מביאים ענפי אקליפטוס לבניית סוכה במעברת עין שמר, 1950
 מעברת אגרובנק – הוקמה על בסיס בריטי לשעבר. צורפה לחדרה בשנת 1952
 מעברת רמתיים - מצפון לשכונת גני צבי בהוד השרון
 מעברת הדר (מגדיאל) – צורפה להוד השרון בשנת 1953
 מעברת קדימה (יציב) – צורפה לקדימה בשנת 1957
 מעברת כפר נחמן – צורפה לרעננה בשנת 1958
 מעברת עמק חפר – בשנת 1957 הוקם במקומה היישוב אליכין
 מעברת פרדס חנה – הוקמה בסמוך למחנה העולים בפרדס חנה, בשטח מחנה צבאי בריטי לשעבר. מחנה העולים היה מן הראשונים שהוקמו ומן הגדולים בישראל
 מעברת כרכור
 מעברת קאקון נקראה גם "מעברת יכון" – הייתה בתחומי הכפר הערבי הנטוש קאקון בשנת 1952 שונה שמה ליישוב "יכון" ובשנת 1964 המעברה פורקה
 מעברת שבות עם או מעברת בית ליד – הפכה ליישוב שבות עם אשר ברבות הימים צורף לפרדסיה בשנת 1982
 מחנה העולים שער-מנשה – המחנה הוקם במהלך מלחמת השחרור בשטח מחנה צבאי בריטי לשעבר בשם מחנה עין שמר. רוב יושבי המחנה עלו מתימן במבצע מרבד הקסמים. מאוחר יותר הוקם במקום כפר לקשישים ובתחילת שנות ה-60 הוסב למרכז לבריאות הנפש שער מנשה. מחנה מנשה מדרום לגבעת חביבה
 מעברת תל מונד – פורקה בשנת 1954. הוקמה מועצה מקומית תל-מונד הכוללת גוש המכיל מספר יישובים ביניהם: כפר הס, חרות, עין ורד ועוד.
 מעברת ג'ליל / מעברת גלילות – הייתה בתחום הכפר הערבי הנטוש אג'ליל. בשנת 1954 צורפה להרצליה. פורקה סופית בשנת 1960 (השטח נשאר בתחומי הרצליה).
 מעברת סידנא עלי – הייתה בתחומי הכפר הערבי הנטוש אל-חרם נקראה גם רשף (על שם חורבות אפולוניה-ארסוף הסמוכות) ואחר כך נוף-ים, צורפה להרצליה בשנת 1952. חלק מהשכונה נוף ים בהרצליה.
 מעברת נחלת עדה – צורפה להרצליה בשנות ה-50. בתיה פורקו בתחילת שנות האלפיים ונבנו במקומם בניינים חדשים, רחוב אלחריזי.
 מעברת שובאקי – הייתה בתחומי הכפר הערבי הנטוש שובאקי, צורפה להרצליה ופורקה סופית בשנת 1960. במקומה הוקמה שכונת "שביב", שב-1969 שונה שמה ליד התשעה.

אזור גוש דן
 מעברת גלילות – משני צידי בריכת המים ליד הקניון, דרומית להרצליה. היו בה כמה חלקים, "הרצליה ב'", ו"הרצליה ג'". הרצליה ג' הוא שם שכונה בהרצליה.
 מעברת חיריה (נקראה גם "כפר המסובים") – הוקמה על שטח הכפר הערבי הנטוש אל-ח'ירייה. פורקה רשמית ב-1972, חלקה סופח לרמת גן וחלקה לרמת אפעל
 מעברות כפר ענא א' וכפר ענא ב'– הוקמו בשטח הכפר הערבי הנטוש כפר עאנה וצורפו בשנת 1955 למועצה המקומית אור יהודה
 מעברות סקיה א' וסקיה ב' – הוקמו על שטח הכפר הערבי הנטוש סאקיה וצורפו לאור יהודה בשנת 1957
 מעברת מחנה ישראל – הוקמה בשטח מחנה צבאי בריטי לשעבר ופורקה רשמית ב-1965. בשטח התעשייה האווירית
 מעברת פרדס רוזנבלום – צורפה לגבעת שמואל
 מעברת כפר אונו – צורפה לקריית אונו בשנת 1954
 מעברת רמת השרון (הכפר הירוק) – צורפה לרמת השרון בשנת 1954
 מעברת עמישב – צורפה לפתח תקווה
 מעברת חולון – פורקה בשנות ה-70 המוקדמות.
מעברת בת ים
מעברת כפר שלם
מעברת בני ברק
מעברת יד המעביר במקום בו שוכנת היום קריית עתידים

אזור ירושלים
 מעברת הר טוב – צורפה לבית שמש בשנת 1953
 מעברת עין כרם – צורפה לירושלים בשנת 1952
 מעברת תלפיות
 מעברת מקור חיים
 מעברת מעוז ציון/קסטל

אזור השפלה ומישור החוף
 מעברת באר יעקב – (נקראה גם "מעברת חוטר") צורפה לבאר יעקב בשנת 1965
 מעברת גבעת ברנר – צורפה לקריית עקרון בשנת 1955
 מעברת הרמה (נקראה גם "מעברת רחובות") – הוקמה מזרחית לשכונת "אושיות" ברחובות בשטח מחנה צבאי בו ישבה מפקדת חטיבת "גבעתי" במלחמת העצמאות. חלק מרחובות.
 מעברות זרנוקה א' וזרנוקה ב' – הוקמו על שטח הכפר הערבי הנטוש זרנוגה וצורפו לרחובות בשנת 1957
 מעברת יבנה– (נקראה גם "מעברת יוחנן") פורקה בשנת 1959 (במפות של אזור יבנה מסומנת מעברה בקו רוחב 142, וכן בקו רוחב 139 "מעברת יוחנן")
 מעברת אשדוד ים – בקצה הצפוני של העיר אשדוד, פורקה בשנת 1959.
 מעברת אשדוד א' – פורקה בשנת 1953, מושב בית עזרא
 מעברת נחל שורק – בשנת 1958 הוקם במקומה היישוב בני עי"ש
 מעברות עקיר ועקיר החדשה – הוקמו על שטח הכפר הערבי הנטוש עאקיר וצורפו לכפר עקרון בשנת 1953 ו-1958
 מעברת קסטינה – צורפה לקריית מלאכי בשנת 1951
 מעברת קריית גת – הוקמה בשנת 1954 וצורפה למועצה המקומית קריית גת
 מעברת שחריה – הוקמה בשנת 1956, כ-4 קילומטרים מזרחית למעברת קריית גת.
מעברת אשקלון – שלוש מעברות שהוקמו בין 1950-1952 בתוך אשקלון ובצמוד לה.
מעברת גדרה
מעברת חרובית
אזור הנגב
 מעברת גבים דורות – צורפה לשדרות בשנת 1955
 מעברת סעד תקומה – פורקה בשנת 1952
 מעברת תל ירוחם – צורפה לירוחם בשנת 1952
 מעברת עזתה – שינתה שמה לנתיבות בשנת 1960
 מעברת חוליקאת – חלץ
מעברת אופקים (בשני אתרים בישוב). אחד מסומן במפה משנת 1959.
מעברת באר שבע - חצרים
מעברת דימונה

ראו גם
 מחנה עולים
 שיכונים בישראל

לקריאה נוספת
 שלמה סבירסקי, לא נחשלים אלא מנוחשלים: מזרחים ואשכנזים בישראל, ניתוח סוציולוגי ושיחות עם פעילים ופעילות, מחברות למחקר ולבקורת, 1981
 יצחק נוי, גבעת האיריסים השחורים, ספר המתאר את היחסים שבין יישוב ותיק לבין תושבי המעברה שהוקמה בקרבת היישוב.
 תום שגב, 1949 הישראלים הראשונים, דומינו, ירושלים 1984
 יוסי אלפי, לובה אליאב, משני עברי המעברה, הוצאת מעריב 2006
לאה רוטנשטרייך-נויפלד. יומן המעברה. 1951. יומן אוטוביוגרפי של עבודתה בסיוע לתושבי מעברת עין הנציב. מצוי בארכיון קבוץ טירת צבי, בארכיון עין הנציב. בארכיון ארץ ישראל בבר-אילן, בארכיון הקבוץ הדתי בקבוץ יבנה, ביד בן צבי.
נצר רות. 2012. המעברה. בתוך: ההתחלה - נומה עמק - אוטוביוגרפיה משפחתית. הוצאת כרמל. עמ' 55-58.
 דליה גבריאלי נורי ומתן פלום, "מעברות" זה לא רק שם של קיבוץ - ייצוגי המעברות בתרבות הישראלית בין השנים 2015-1950, 2021
 גדי אלגזי, "התארגנות נוכח כפיפות - מאבק המעברות, 1951–1952", זמנים 149, 2024, עמ' 76–95.
 Amir Goldstein, 'The Kibbutz and the transit-camp (Maabara), the case of Kiryat Shmona', Journal of Israeli History, 35/1 (March 2016), 17-37

 קישורים חיצוניים 

 עליות ומורדות, נאמן למקור, הספרייה הלאומית
 מרים קצ'נסקי, המעברות, באתר הספרייה הווירטואלית של מט"ח
 מסמכים ותמונות הקשורים ל


 : כתבה מ-1952


  נוער ישראלי מבקר ילדים במעברה. יומני כרמל, ספטמבר 1949 (התחלה 4:23)
  מבצע "קורת גג" של צה"ל, יומני כרמל 1951
  יגאל ידין מבקר במעברה, יומני כרמל 1951 (התחלה 3:04)
  שירותי בריאות במעברה, יומני כרמל 1951 (התחלה 3:05)
  המעברות לקראת החורף, יומני כרמל 1951
  שעשועים וצעצועים לילדי מעברה, יומני כרמל 1952 (התחלה 3:49)
  תלמידים מתל אביב מבקרים במעברה, יומני כרמל דצמבר 1951 (התחלה 1:22)
  ממעברה לשיכון, מינהל ההסברה, ארכיון שפילברג, 1959 (התחלה 7:36)

  דינה צבי-ריקליס, מעברות | פרק 1 – תוהו ובוהו | פרק 2 – החלום | פרק 3 – השבר | פרק 4 – סרח עודף | בערוץ כאן 11, פברואר 2019
 חיים במעברה מאת לידיה בר-אב

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:ישראל: חברה
קטגוריה:מגורים
קטגוריה:עלייה
קטגוריה:מבנים ארעיים
קטגוריה:שנות ה-1950 בישראל