דיסוננס קוגניטיבי

בפסיכולוגיה חברתית ובחקר העמדות, דיסוננס קוגניטיבי (או צְרִיר הַכָּרָנִי) הוא מצב שבו חשיבתו של האדם מתמודדת עם סתירה וקונפליקט. התאוריה טוענת כי אצל בני האדם טמון רצון חבוי שמטרתו לשמור על עקביות בין עמדותיהם ותפיסותיהם לבין התנהגותם בפועל.

תאוריות של עקביות

תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי, שנהגתה על ידי לאון פסטינגר בשנות החמישים, טוענת כי שמירה על עקביות היא מניע מרכזי של האדם. אדם המאמין בעמדה מסוימת אך פועל בצורה המנוגדת לעמדה זו, יחוש תחושה בלתי נעימה של דיסוננס, מעין היעדר הרמוניה. תחושה זו תדרבן אותו לשנות את פועלו, או להתחיל להאמין בעמדה חדשה, כדי להקטין את הדיסוננס (הקונפליקט) בין העמדה להתנהגות. לחלופין, ידורבן האדם להתאים את התנהגותו לעמדה שבה הוא מחזיק. לדוגמה, חייל הנשלח למשימה שאינו מאמין בה יגבש מחדש את עמדתו, כך שהמשימה תיראה לו הכרחית וצודקת; או שיתחמק מהמשימה (או אפילו יחבל בה) על מנת להתאים את התנהגותו לעמדתו.

תאוריה מתחרה, של הפסיכולוג דריל בם, היא שהאדם מתבונן בהתנהגות של עצמו כצופה מהצד ומסיק ממנה על עמדותיו ודעותיו. לפי תאוריה זו, העמדות הולכות בעקבות המעשים. ההבדל בין התאוריות הוא, שלפי דריל בם אין צורך בעוררות ובתחושת אי נעימות כדי שעמדה תשתנה בשל הצורך בעקביות.

תימוכין אמפיריים

תאוריות אלו מסבירות מספר ממצאים מחקריים. כך, למשל, במחקרם הידוע של לאון פסטינגר וג'יימס קרלסמית': משתתף בניסוי משעמם שהסכים, תמורת סכום כסף פעוט, לומר לחבריו שהניסוי מעניין, אכן סבר באמת ובתמים שהניסוי היה מעניין. אך אם שולם לו סכום גדול כדי שיציג את הניסוי כמרתק בפני חבריו, דעתו הייתה שהניסוי דווקא משעמם. בממצא זה יש סתירה לביהביוריזם – דווקא כאשר הסכום גדול ואמור ליצור התניה חיובית, הניסוי נמצא כלא מעניין. ההסבר, לפי תאוריות הדיסוננס, הוא שנוצרת סתירה בין ראיית האדם את עצמו כאדם הגון לבין השקר שאמר. אם ניתן לאדם תשלום גדול תמורת הכזב, הוא משלים איתו, אך אם הסכום הוא קטן – עליו לשכנע את עצמו שהניסוי אכן היה מעניין.

לפי תאוריית התפיסה העצמית של בם, אין האדם יודע אם הניסוי מעניין או לא. אם הסכים, תמורת סכום פעוט, לומר לחברו שהניסוי מעניין – סימן שהניסוי באמת היה מעניין.

לשתי התאוריות נמצאו תימוכין אמפיריים, אך שתיהן אינן מסבירות ממצא מפתיע: התאמת העמדות להתנהגות קודמת מתקיימת אפילו אצל אנשים שאינם מודעים להתנהגות הקודמת, בשל אמנזיה או סיבה אחרת.

השלכות נוספות

לתאוריות הדיסוננס והתפיסה העצמית יש חשיבות ברורה בפסיכולוגיה של החינוך. מתן פרס גדול לילד או עונש כבד, כתמריץ לקידום ביצוע פעולה, יביא אותו להתניית הפעולה שעשה בשכר או בעונש, ולא במניע פנימי. לפיכך, ההתנהגות לא תופנם. בהתאם לתאוריות אלה, מוטב לקדם התנהגות באמצעות מחמאה ובאמצעות פרסים ועונשים מינוריים, כאלו שלא יפריעו לייחוס פנימי של ההתנהגות (לפי תאוריית התפיסה העצמית), או יעודדו דיסוננס שבסופו תופנם ההתנהגות (לפי תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי).

ניבוי נוסף על פי תאוריית הדיסוננס הוא, שאחרי הכרעה בין שתי אפשרויות, תיראה האפשרות שנבחרה לבסוף כטובה ומוצלחת. ייווצר דיסוננס בין הידיעה על אפשרות הבחירה השנייה לבין עובדת אי בחירתה, ותוצאתו – שינוי עמדה לכיוון צידוד בדרך שננקטה בסופו של דבר.

לתאוריית הדיסוננס חשיבות גם בהסבר התנהגותן של כתות, כאשר נבואה שעליה הכריז מנהיגן – התבדתה. לעיתים קרובות, כאשר הלכידות בהן גבוהה ואמונתן חזקה, דווקא אז הן מתחילות ביתר עוז להפיץ את תורתן ועושות מאמץ גדול לגייס חברים נוספים. נראה שבמקרים אלו, הערעור הנגרם על ידי הסתירה בין המציאות למצופה גורם לתחושת דיסוננס. התוצאה היא צורך של האדם להוכיח או להפריך לעצמו את אמיתות האמונה שבה הוא אוחז, והדרך לעשות זאת היא באמצעות הצגת עמדותיו על מנת לבחון את תגובות סביבתו, בניסיון לקבל דחיה או הסכמה חברתית .
בדרך כלל הדבר יבוצע באמצעות שכנוע פעיל של אחרים (כך למשל, נתן העזתי החל לנסוע בין קהילות ישראל במטרה לשכנע בשבתאות רק אחרי התאסלמות שבתי צבי).

דיסוננס קוגניטיבי בעידן הדיגיטלי

העידן הדיגיטלי יצר תנאים חדשים ומורכבים להופעת דיסוננס קוגניטיבי, במיוחד ברשתות חברתיות מקוונות שבהן משתמשים נחשפים למגוון רחב של דעות הסותרות את אמונותיהם הבסיסיות. החשיפה למידע סותר יוצרת מתח פסיכולוגי שמאתגר את המסגרות הקוגניטיביות של הפרט. מחקרים מראים כי חשיפה זו מעוררת תחושות של אי נוחות, המובילות לאסטרטגיות התמודדות כגון חשיפה סלקטיבית או תגובות רגשיות חזקות כלפי מידע מאיים4.

אלגוריתמים ברשתות החברתיות המקוונות,מחזקים תופעה זו על ידי יצירת "בועות פילטר" בהן מוצג תוכן התואם את השקפות המשתמשים. הבעיה מתחדדת כאשר משתמשים נתקלים בדיסאינפורמציה בנושאים מדעיים, כמו שינויי אקלים או חיסונים, שכן הסביבה הדיגיטלית מקלה על מציאת מקורות חלופיים לא מהימנים התומכים בעמדותיהם הקיימות. הזמינות הרחבה של מידע מגוון, ללא הקשר מתאים או בדיקת מהימנות, מאפשרת למשתמשים לצמצם את הדיסוננס באמצעות הטיית אישוש במקום להתמודד עם האמת המדעית5.

בנוסף, התפתחות בינה מלאכותית יוצרת הביאה לסוג חדש ומורכב של דיסוננס קוגניטיבי בקרב סטודנטים, חוקרים ואנשי מקצוע, החווים קונפליקט בעוצמה גבוהה בין ערכים אקדמיים של יושרה ומקוריות, לבין הפיתוי להשתמש בכלים טכנולוגיים מתקדמים שעשויים לפגוע בעקרונות אלו. הדילמות האתיות הללו יוצרות מתח פסיכולוגי, מערערות את תחושת הזהות המקצועית ומדגימות כיצד התקדמות טכנולוגית יוצרת אתגרים חדשים בתחומים דוגמת אתיקה וזהות6.

מרכיבים מגבירי דיסוננס קוגניטיבי
 עוצמת הדיסוננס – ככל שעוצמת האמונות גדולה יותר, כך נוצר דיסוננס גדול יותר.
 כאשר אנו נדרשים להשקיע יותר בדבר מסוים ולבסוף מסתבר שהדבר היה ללא הצדקה והתוצאה נשארה כמות שהיתה, הדיסוננס גובר.
 ככל שהאיזון בין מרכיבי העמדה נמוך יותר, כך הדיסוננס גבוה יותר.

ראו גם
 הצדקת המאמץ
 דיסוננס לאחר קבלת ההחלטה

קישורים חיצוניים


 דיסוננס קוגניטיבי, בלקסיקון הפסיכולוגי "בטיפולנט"
 דן אריאלי אודות דיסוננס קוגניטיבי https://youtu.be/5LVLp5qVUnE?t=1697



הערות שוליים

קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית