תקופת האבות

תקופת האבות היא תקופה מקראית בה, לפי המקרא, חיו אבות עם ישראל: אברהם, יצחק ויעקב. במחקר המדעי המוקדם נטו להניח כי מדובר בתקופה היסטורית של ממש, שלרוב זיהו אותה עם תקופת הברונזה התיכונה; המחקר המודרני נוטה לשלול הנחה זו, משום בתיאורים המקראיים של התקופה יש אנכרוניזמים בולטים מתקופות שונות ומאוחרות, עד שלהי תקופת המלוכה או אפילו התקופה הפרסית.

 תקופת האבות במסורת המקראית והיהודית 
תקופת האבות לפי מה שעולה מסיפורי המקרא היא התקופה שבין הולדת אברהם (לפי מדרש סדר עולם בא'תתקמ"ח - 1812 לפנה"ס) ובין פטירתו של יעקב (לפי המדרש בשנת ב'רנ"ה - 1505 לפנה"ס). יחזקאל קויפמן קובע את זמנה במאות ה-14–15 לפני הספירה, ואילו בנימין מזר מקדים אותה למאות ה-17–18 לפני הספירה.

האבות, אבות האומה ואימותיה, שעל שמם נקראת תקופה זו, הם שלושת האבות וארבע האמהות: אברהם ושרה, יצחק ורבקה, יעקב ורחל ולאה - המהווים את ראשיתם של הדת היהודית, העם היהודי ואמונת הייחוד, לפי המסופר בספר בראשית. הקבצה אחרת שלהם היא שלושת האבות: אברהם, יצחק ויעקב, וארבע האמהות: שרה, רבקה, רחל ולאה. אף שבלהה וזלפה ילדו ליעקב ילדים שמהם נולדו ארבעה משנים-עשר השבטים, אין הן נכללות באמהות האומה, משום שהיו שפחות. עם זאת, במספר מקורות משמשים ראשי התיבות "ברזל" לציין את נשות יעקב: בלהה, רחל, זלפה ולאה כקבוצה אחת.

על פי המקרא, אלוהים התגלה לאבות, סייע להם וכיוון אותם בדרכם, ואף הבטיח להם שיבחר בזרעם כעם סגולה שיירש את ארץ כנען. על-פי המסורת וכמתואר בספר בראשית, האבות והאמהות קבורים במערת המכפלה בחברון, מלבד רחל שנקברה בדרך לבית לחם, בקבר רחל.

בתחילת תקופת האבות, על פי המסופר בתנ"ך, עם עזיבת אברהם את חרן והליכתו לארץ ישראל, היה אברהם לבדו בעולם, ללא ילדים. בסיומה, מנה עם ישראל שבעים נפש מלבד נשי בני יעקב. תקופת האבות מסופרת בחומש בראשית.

"תקופת האבות" בראי המחקר הביקורתי
 התחלות חקר המזרח הקדום והמחקר הארכאולוגי 
 חקר המזרח הקדום 
בתחילת פענוח תעודות המזרח הקדום נוצר הרושם כי תעודות אלה מעידות על אותנטיות של פרטים המופיעים בסיפורי האבות ועל קדמותם. שמות אנשים ומקומות, ומנהגים שונים הנזכרים בסיפורי האבות, הופיעו בתעודות אלה מהמחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס, במקביל בערך לתקופת הברונזה התיכונה בארץ ישראל.

אולם ככל שהתקדם המחקר במאה העשרים, התברר כי אישים, מקומות ומנהגים אלו אינם בהכרח מאותם פרקי זמן או אותם מקומות, וחלקם בפירוש לא התקיימו במקביל. מכאן הסיקו כי בסיפורי האבות אמנם השתמרו פרטים קדומים אותנטיים, אולם הם משקפים פרק זמן ארוך, ובחלקם אנכרוניסטיים ומשקפים ביחד פרק זמן של כ-1,500 שנה ויותר.

 ראשיתה של הארכאולוגיה המקראית 
בראשית ימיה של הארכאולוגיה המקראית, גרמו התגליות בחקר המזרח הקדום לארכאולוגים להאמין כי אכן תקופת האבות משתקפת בממצא הארכאולוגי, לרוב בהתייחסות לתקופת הברונזה התיכונה. רבים מהארכאולוגים הראשונים היו נוצרים דתיים, ולעיתים אף אנשי דת, והללו נטו מראש לקבל את העדות המקראית כאותנטית, ופירשו לאורה את ממצאיהם. כך נוצר הרושם, המתקיים לעיתים עד היום, כאילו הארכאולוגיה המקראית מוכיחה את עיקרי המסופר בתנ"ך כאמת היסטורית, ואת ההיסטוריות של תקופת האבות בכלל זה.

גם כאן, ככל שהתקדם המחקר במחצית השנייה של המאה העשרים, הלך והתברר כי לא זה המצב.

 המחקר הביקורתי המודרני 
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 במחקר חוקרים כמו נחום סרנה הדגישו כי סיפורי האבות אינם מתארים דמויות מיתיות אלא אדרבה: דמויות שגם נכשלו ושיש עליהן ביקורת, מה גם שסיפורי האבות מעוגנים היטב ברקע הריאלי של מסופוטמיה ושל כנען.

החל משנות ה-70 של המאה ה-20 חלה רביזיה בתיארוך הטקסטים המקראיים ובהערכתם כמקורות היסטוריים. לדעת חוקרים רבים שפעלו מאז, כמו למשל ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן, "תקופת האבות" אינה תקופה היסטורית ממשית, שהתקיימה בזמן היסטורי מוגדרישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן. ראשית ישראל: ארכאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי. אוניברסיטת תל אביב. 2003, עמ' 53–63.. תקופת האבות המקראית אמורה הייתה להיות מאות שנים לפני תקופת ההתנחלות וימי ממלכות ישראל ויהודה, שזמנן תקופת הברזל, כלומר בערך בתקופת הברונזה התיכונה. אולם סיפורי האבות משופעים, לדעתם, באנכרוניזמים ביחס לתקופתם המשוערת. כך למשל מופיעים בהם גמלים, שביותם והשימוש בהם אירעו רק בתקופת הברזל; סחורות מחצי האי ערב, שהסחר בהן בהיקף המתואר בסיפורי האבות התקיים בתקופת הברזל 2, בימי האימפריה האשורית; גם הפלשתים הנזכרים רבות בסיפורי האבות עלו על במת ההיסטוריה והגיעו לארץ ישראל רק בתקופת הברזל 1; ואילו העיר גרר, מושבו של אבימלך מלך פלשתים, הפכה לעיר של ממש רק בתקופת הברזל 2ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן. ראשית ישראל: ארכאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי. אוניברסיטת תל אביב. 2003, עמ' 53–55. . אמנם בסיפורי האבות יש גם הדים לתקופת הברונזה במזרח הקדום, אולם גם הללו אינם באים מפרק זמן אחד במהלך תקופת הברונזה, ומכל מקום יש לתארך את זמן כתיבת הסיפורים לתקופה המאוחרת ביותר המשתקפת בהם, היינו תקופת הברזל 2 (תקופת המלוכה) או אחריה. מכל זה עולה, לדעתם, כי בסיפורי האבות לא משתקפת תקופה היסטורית אחת מוגדרת, אלא הם משקפים מסורות מפרק זמן ארוך של אלף שנים ויותר, וממילא "תקופת האבות" אינה תקופה היסטורית ממשיתוראה תגובה לטיעונים אלו במאמרו של יואל בן נון, היסטוריה ומקרא - הילכו שניים יחדיו?, על אתר ז', תש"ס, עמ' 45 והלאה.

העמדה הרווחת אצל אלו הטוענים שניתן להצביע על תקופה מוגדרת שבה פעלו האבות היא שהאבות פעלו בתחילת האלף השני לפנה"ס (1550-2200). בין שלל הראיות שהובאו לטענה זו הוזכרו שמותיהם של אנשים וחלק מן המקומות שבהם פעלו האבות שמותאמים לעדויות שיש בידינו מתקופה זו; נדודים בין ארצות, כמו של תרח ושל אברם, היו מקובלים בתקופה זו; סגנון חיי האבות מתאים למתועד בכתבים שנמצאו במארי (שנחרבה על ידי חמורבי במאה השבע-עשרה לפנה"ס); השימוש בשם "אל" כשם פרטי מתאים לתקופה מוקדמת זו, ועוד. חלק מראיות אלו זכו לביקורות, והיום מתייחסים בחשד לתארוך מדויק שכזה.

 אישים מתקופת האבות לפי הסיפור המקראי 

שמאל|ממוזער|500px|תרשים - תולדות האבות והאמהות של האומה

 אברהם ושרה
 יצחק ורבקה
 יעקב, לאה ורחל, והשפחות בלהה וזלפה
 בני יעקב, שהם אבותיהם של שבטי ישראל
 ראובן
 שמעון
 לוי
 יהודה
 יששכר
 זבולון
 דן
 נפתלי
 גד
 אשר
 יוסף
 אפרים (בנו של יוסף, יסד שבט)
 מנשה (בנו של יוסף, יסד שבט)
 בנימין
 דינה (בתו של יעקב, לא יסדה שבט)

ראו גם
 התקופה הכנענית
 כרונולוגיה של המקרא

 קישורים חיצוניים 
 פרופ' ישראל פינקלשטיין, ראשית האומה: החיפוש אחר האבות, אוניברסיטת תל אביב, המחלקה לארכאולוגיה, 12 בספטמבר 2010
  סיפורי האבות – בין אגדה ומיתוס למציאות היסטורית עם פרופ' ישראל פינקלשטיין, פרק 49 בפודקאסט "עושים תנ"ך"
 יואל בן נון, היסטוריה ומקרא - הילכו שניים יחדיו?, על אתר ז', תש"ס
הערות שוליים

קטגוריה:תנ"ך
קטגוריה:תקופות בתולדות ארץ ישראל
קטגוריה:ספר בראשית
קטגוריה:אבות ואמהות עם ישראל