מרדכי מקלף

מרדכי מקלף (19 בינואר 1920, כ"ח בטבת ה'תר"ף – 22 בפברואר 1978, ט"ו באדר א' ה'תשל"ח) היה הרמטכ"ל השלישי של צה"ל, בשנים 1952–1953.

שמאל|ממוזער|230px|ויליאם אדוארד ריילי (משמאל) ומרדכי מקלף בדיוני הסכם שביתת הנשק בין לבנון וישראל בנקורה, מרץ 1949
230px|ממוזער|דוד בן-גוריון בארוחת ערב בבה"ד 4, שבה התקיים טקס חילופי התפקיד בין הרמטכ"ל היוצא מקלף לבין הנכנס, דיין, דצמבר 1953
ממוזער|שמאל|230px|שלט הנצחה לזכרו של מרדכי מקלף בכביש 227, סמוך לצומת עין חצבה (תמונה נוספת)

ביוגרפיה
ילדות ונעורים
נולד במושבה מוצא, בנם של אריה לייב מקלף ובתיה חיה לבית צימירינסקי. במאורעות תרפ"ט התנפלו תושבי הכפר הערבי הסמוך, קאלוניה, על בית משפחת מקלף, שהיה בין הבתים הקיצוניים ביישוב, ורצחו את רוב בני המשפחה. מרדכי מקלף הוא אחד הניצולים היחידים מטֶבח זה, כאשר הצליח לקפוץ מן הקומה השנייה במהלך הטֶבח (מלבדו, נמלטו גם אחיו חיים, שנלחם בפורעים ונדקר על ידם, ואחותו חנה). בין הרוצחים היה הרועה שהעסיקה המשפחה, וכן שוטר היישוב שהיה היחיד באזור שהחזיק נשק חם. הרצח זעזע את היישוב העברי, והיה בין האירועים הזכורים ממאורעות תרפ"ט. לאחר מכן גדל אצל קרובי משפחה בירושלים ובחיפה. הוא למד בבית הספר תחכמוני בירושלים וסיים את לימודיו התיכוניים ב-1938 בבית הספר הריאלי בחיפה.

ראשית הקריירה הצבאית
מרדכי מקלף היה פעיל מימי נעוריו בארגון ההגנה.

לאחר שנת לימודי הנדסה בטכניון הצטרף לפלגות הלילה המיוחדות של וינגייט. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-5 בינואר 1940, התגייס לצבא הבריטי, קיבל את המספר האישי 15661/Pal והצטרף ל-מתנדבי היישוב בבאפס. לאחר שירות קצר יצא לקורס קצינים. הוא מונה למפקד פלוגה בגדוד ה-2 של הבריגדה היהודית במערכה על נהר הסניו, בצפון איטליה. הוא השתחרר מהצבא בדרגת מייג'ור (רב-סרן). למשך זמן מסוים שהה באירופה ועסק בענייני עלייה ב' ורכש. לאחר מכן שב לארץ ישראל, התיישב בפרדס חנה והשתלב שוב במנגנון "ההגנה" כמפקד גדוד חי"ש בחיפה.

מלחמת העצמאות
בפרוץ מלחמת העצמאות נלחם במסגרת חטיבת כרמלי, בתחילה כקצין מבצעים, לאחר מכן כמפקד גדוד 22 ומסוף מאי 1948, כמפקד החטיבה. במסגרות אלו השתתף בקרבות באזור חיפה, עכו, והגליל. לאחר מכן תכנן והשתתף במבצע חירם, במסגרתו שוחרר הגליל כולו.

ביוני 1948 הורה שר הביטחון דוד בן-גוריון על מנויו למפקד חזית המרכז. ראש אגף המבצעים יגאל ידין, אה"ד אליהו בן חור, סגן הרמטכ"ל צבי איילון ועוזר שר הביטחון ישראל גלילי התנגדו נחרצות למינויו והודיעו על התפטרותם מתפקידיהם. הממשלה הזמנית הקימה את ועדת החמישה לבירור הסוגיה, ובן-גוריון נאלץ לוותר על מינויו.

אחרי המלחמה
עם סיום המלחמה עמד בראש משלחת ישראל לשיחות עם לבנון ועם סוריה. לאחר מכן, בנובמבר 1949, מונה לסגן הרמטכ"ל וראש אג"ם. במסגרת תפקידו ארגן יחד עם הרמטכ"ל יגאל ידין את צבא הקבע והקים את מערך המילואים. כמו כן הכין את צה"ל לקראת עימות צבאי עתידי (נקרא אז "הסיבוב השני"). 

בספטמבר 1950 ביקר מקלף בצרפת והיה לאיש הצבא הישראלי הבכיר הראשון שביקר בה. לביקור זה הייתה גם משמעות ביטחונית אדירה: במהלכו נקשרו לראשונה יחסים בין צה"ל למטה הכללי של צבא צרפת. על אף שהביקור לא הניב עסקת נשק עם צרפת, הרי שזו הושגה שלוש שנים לאחר מכן, ב-1953.

בינואר 1952 יצא מקלף עם משפחתו ללימודי מנהל בבריטניה כהכנה לפרישה מצה"ל. הוא שב לארץ באוגוסט אותה שנה.

רמטכ"ל
לאחר התפטרותו של ידין מתפקידו, הציע שר הביטחון, דוד בן-גוריון, למקלף לקבל עליו את התפקיד. מקלף הסכים להצעה, אך התנה את הסכמתו בכך שכהונתו תימשך שנה אחת בלבד. בן-גוריון קיבל את התנאי, וב-7 בדצמבר 1952 היה מקלף לרמטכ"ל השלישי של צה"ל, והוא בן 32 שנים וכ-11 חודשים בלבד. מקלף הוא הרמטכ"ל השני הצעיר ביותר, אחרי קודמו יגאל ידין, שהיה צעיר ממנו בשלושה חודשים בעת כניסתו לתפקיד.

מקלף, גם בלחצו של משרד הביטחון, פעל להיפטר משירותים לא צבאיים שהיו בידי צה"ל. צמצום התקנים של צבא הקבע, שלמעשה היה תנאי לכניסתו של מקלף לתפקידו, חייב קיצוצים במיוחד במצבת האזרחים שהועסקו על ידי צה"ל, שמספרם היה כמה אלפים. מקלף פעל להעברתם של שירותים שונים, כגון מאפיות, מכבסות ובית החולים תל-השומר שהופעלו בידי אזרחים עובדי צה"ל, מרשות הצבא.

מתקופת כהונתו כרמטכ"ל זכורה במיוחד תופעת הפידאיון. במסגרת המלחמה בתופעה זו הורה מקלף לרב-סרן אריאל שרון להקים יחידת קומנדו מיוחדת שתפגע בבסיסי הפידאיון, ותמגר את התופעה. שרון הקים את יחידה 101, אשר פעלה במהלך שנת 1953, עד לאיחודה עם חטיבת הצנחנים.

ב-7 בדצמבר 1953 פרש מתפקידו כרמטכ"ל, לאחר שנה בתפקיד, כפי שהתנה בעת שקיבל עליו את התפקיד.

לאחר הפרישה מצה"ל
לאחר פרישתו מצה"ל, מונה מקלף למנהל בחברת החשמל, שהולאמה באותה תקופה. בסוף 1954 הוא צורף להנהלה המצומצמת של מועצת המנהלים של החברה ויועד על ידי אברהם רוטנברג להיות מנכ"ל החברה. אולם ניסיונו להפסיק את הנוהג של מתן חשמל חינם לעובדים הוביל אותו אל מחוץ לחברה ובאפריל 1955 הוא מונה למנכ"ל מפעלי ים המלח. בתפקיד זה כיהן עד 1968 ועשה רבות לפיתוח המפעלים והאזור. לאחר מכן שימש כמנכ"ל המועצה לשיווק פרי הדר ומנכ"ל כימיקלים לישראל.

מרדכי מקלף נפטר בשנת 1978 בגרמניה מהתקף לב, ונטמן בחלקה הצבאית בבית העלמין קריית שאול.

חיים אישיים
מקלף היה נשוי לאורה לבית פפר (נפטרה ב-2007), ולהם בת, עידית, ובן, אמיר. עידית נשאה לידין מור, ואמיר נישא לאורנה כהן.

בן משפחתו הוא סגן השר אורי מקלב.

 הנצחתו 
על שמו נקרא מחנה מפקדת השלישות הראשית ומנהל הסגל של צה"ל, ברמת גן (מחנה מקלף), וכן רחובות בכמה ערים בישראל ביניהן חיפה, באר שבע, חולון, רעננה, מודיעין ובית שמש.

החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות הנפיקה מדליות כסף וארד ועליהן דיוקנו של מקלף. בשנת 1981 נקראה ספינה ישראלית על שמו. הספינה הוצאה משימוש ונגרטה בשנת 1987. במפעלי ים המלח נקרא על שמו מפעל ליצור אשלג בגיבוש קר.

לקריאה נוספת
 עמוס גורן, מרדכי מקלף, הוצאת עם עובד, 2002
 גיא אביעד, הרמטכ"לים - ראשי המטה הכללי של צה"ל בשנים 1948–1963, הוצאת מודן, 2021

 קישורים חיצוניים 


 נועם תיבון, 1953 – השנה שבה עוצב צה"ל, מערכות 438, אוגוסט 2011, עמודים 18–27




הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת העצמאות
קטגוריה:ראשי אג"ם
קטגוריה:מפקדי חטיבת כרמלי
קטגוריה:סגני רמטכ"ל
קטגוריה:ראשי המטה הכללי
קטגוריה:מנהלי חברת החשמל
קטגוריה:לוחמי פלגות הלילה המיוחדות
קטגוריה:צהלה: אישים
קטגוריה:משפחת מקלב
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:אישים שהונצחו על מדליות ישראל
קטגוריה:אישים שעל שמם בסיסי צה"ל
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:רמטכ"לים בוגרי בית הספר הריאלי העברי בחיפה
קטגוריה:מוצא: אישים
קטגוריה:יתומי פעולות האיבה
קטגוריה:מפקדי חטיבות במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי חטיבת כרמלי במלחמת העצמאות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1978