בשאר אל-אסד

בשאר חאפז אל-אסד (בערבית: بَشَّار حافِظ ٱلأَسَد, תעתיק מדויק: בַּשָּאר חָאפִט' אלְאַסַד; נולד ב-11 בספטמבר 1965) הוא פוליטיקאי סורי שכיהן כנשיא סוריה בשנים 2000–2024. הוא ירש את התפקיד מאביו, חאפז אל-אסד, במקום אחיו הבכור, באסל, שנהרג בתאונת דרכים.

ממרץ 2011 עד להפלת שלטונו בדצמבר 2024, הנהיג אסד את צבאו במלחמת אזרחים מול האופוזיציה, בה נהרגו לפחות חצי מיליון בני אדם, 6.7 מיליון היו לעקורים בתוך המדינה ו-6.6 מיליון פליטים מחוץ לה. במהלך המלחמה תועד צבאו של אסד מבצע שימוש בנשק כימי. עקב זאת, הוא נחשב לפושע מלחמה ופושע נגד האנושות, ונודע לשמצה בכינוי "הקצב מדמשק". ב-8 בדצמבר 2024 דווח כי הוא עזב את דמשק טרם נכנסו אליה כוחות המורדים והפילו את שלטונו, ומצא מקלט ברוסיה.

 ביוגרפיה 
 ילדות ונעורים 
ממוזער|250px|בשאר אל-אסד (עומד שני משמאל) עם הוריו ואחיו בראשית שנות ה-90

בשאר נולד בדמשק לחאפז אל-אסד ואשתו אניסה לבית מח'לוף, שניהם מן העדה העלווית בסוריה. בילדותו של בשאר מונה אביו לנשיא סוריה, אך בשאר גדל הרחק מאור הזרקורים. לזוג חאפז ואניסה אל-אסד היו חמישה ילדים: בושרה הבכורה, באסל, בשאר, מאהר ומג'ד, שהיה בעל מוגבליות שכליות (מת ב-2009). הבן הבכור באסל הוא שטופח לקידום עתידי למשרת נשיא סוריה.

אסד למד בבית הספר הצרפתי-ערבי אל-חורייאת והוא דובר אנגלית באופן שוטף וצרפתית בסיסית. בין השנים 1988–1992 למד בפקולטה לרפואה באוניברסיטת דמשק ומ-1992 ועד ינואר 1994 התמחה ברפואת עיניים בבית החולים Western Eye בלונדון, שם פגש את אשתו, אסמא אל-אח'רס, מוסלמית סונית בעלת רקע בריטי.

 מאבק הירושה 
עם התרופפות מצבו הבריאותי של אסד האב החל מאבק ירושה, שהגיע לשיא בעימות חריף בין חאפז אל-אסד ואחיו רפעת אל-אסד, בשנים 1984–1985, עימות שגרם ליציאתו של רפעת לגלות. אסד החל לנסות ולטפח את בנו באסל, על מנת למנוע מאבק ירושה עתידי. באסל (יליד 1962) קיבל חינוך צבאי, מונה למשרות בכירות (ביניהן ראש הרשות למאבק בהברחת הסמים), ותמונותיו הופיעו לצד אביו בכרזות ברחובות דמשק. אסד, אשר כינה עצמו במשך שנים בשם "אבו סולימאן", כונה מעתה "אבו באסל". ההכרזה הרשמית על באסל כיורש נמנעה, אולי מן הטעם שלפי החוקה הסורית, אין למנות נשיא מתחת לגיל 40. עם זאת ברור היה כי אסד תולה תקוות רבות בבנו ורואה בו את יורשו העתידי. תקוות אלו התנפצו ב-21 בינואר 1994, כאשר באסל נהרג בתאונת דרכים.

עתה הפנה אסד את מבטו אל בנו השני, בשאר, שבעת התאונה למד רפואת עיניים בלונדון. הוא זומן במהירות לדמשק, ושם החל לקבל את תפקידיו של אחיו המנוח, הצטרף לאקדמיה הצבאית בחומס, וקיבל דרגת קולונל בצבא סוריה בשנת 1999. בשנים האחרונות לחייו, היה חאפז אל-אסד אדם חולני וחשדן, ומטרתו העיקרית בשנים אלו הייתה העברה מסודרת של השלטון לבנו. לבשאר היו מתחרים ממשפחת אסד (אחיו של חאפז, רפעת וג'מאל), והן מתוך האליטה השלטונית העלווית. סגן הנשיא עבד אל-חלים ח'דאם, והרמטכ"ל הסורי, חיכמת שיהאבי, שניהם מוסלמים סונים, הוזכרו אף הם כיורשים. אסד עשה כל מאמץ לדאוג לכך שלאחר מותו ימונה בנו בשאר ליורש. מאמצים אלו כללו אף תפניות ביחסו כלפי ישראל ואל המערב: אסד ניסה לפתור את סוגיית רמת הגולן בטרם מותו. במרץ 2000 עוד נפגש עם הנשיא ביל קלינטון בז'נבה על מנת לקדם את הפתרון, שנראה כהולך ומתרחק. מאמצים אלו כשלו, אך עם מותו של אסד ב-10 ביוני 2000, היה בנו בשאר היורש הבלתי מעורער לכס הנשיאות.

מינויו לנשיאות של אסד הבן עוכב בימים מספר, וזאת עקב הצורך לשנות את החוקה על מנת לאפשר לאסד, שהיה בן 34, להתמנות לנשיא. משאל עם שהתקיים על מינויו אישר את המינוי לתקופה של 7 שנים, ברוב של למעלה מ-97%. ב-17 ביולי 2000 מונה אסד לנשיא סוריה, ובכך התמנה למפקד העליון של הצבא והכוחות המזוינים. עקב כך, הועלה אסד אוטומטית לדרגת פריק (ﻓﺮﻳﻖ) - הדרגה הגבוהה ביותר בצבא סוריה. מחוץ לסוריה, מעבר השלטון מאב לבנו הביא להאשמות כי סוריה היא למעשה "גומלוכיה", צורת שלטון שרק לכאורה רפובליקנית, אך בפועל מעבירה את השלטון בירושה.

 כנשיא סוריה
 מדיניות פנים 
250px|ממוזער|שמאל|בשאר אל-אסד, עם מינויו לנשיא סוריה. קריקטורה מאת רענן לוריא, 2000
שמאל|ממוזער|250px|דמותו של אסד על גבי כרזה בסוריה.
מינויו של אסד עורר תקוות גדולות בסוריה ובמערב. אסד - אדם צעיר, בעל חינוך מערבי, ובעל ידע במחשבים (הוא אף כיהן כיושב ראש אגודת האינטרנט הסורית - תפקידו הרשמי היחיד בסוריה בטרם עלה לשלטון) - נתפס כמי שצפוי לחולל רפורמות בכל תחומי החיים במדינה שכונתה "קובה של המזרח התיכון". בנאומו הראשון כנשיא, למשל, הבטיח אסד כי יוביל רפורמה כלכלית ותהליכי מודרניזציה במדינה. באשר ליחסים עם ישראל, אמר כי "סוריה בחרה בחירה אסטרטגית לשלום, המבוססת על החלטות בינלאומיות ולגיטימציה בינלאומית."

וכך, מיד עם כניסתו לשלטון, תקופה הקרויה "האביב של דמשק", פתח אסד בצעדי רפורמה זהירים: הוא הורה על סגירתו של כלא מזה אשר שימש את אביו לכליאת מתנגדי משטרו, ושחרר מאות אסירים פוליטיים. בנוסף הקל מעט על הצנזורה שהוטלה על אמצעי התקשורת.

ואולם, האביב של דמשק הסתיים באחת כעבור שנה, כשאסד הורה על מבצעים ביטחוניים ללכידת מתנגדים פוטנציאליים. אף שגישתו של בשאר הייתה מתונה מהטוטאליטריות שאפיינה את אביו, הרי שהחירויות הפוליטיות במדינה עודן מצומצמות ביותר, ומפלגת הבעת' עודה חולשת על בית הפרלמנט הסורי וזוכה לעיגון חוקתי "כמפלגה המנהיגה" של המדינה. השפעת מנגנוני הביטחון על החברה הסורית ניכרת פחות, ואולם הם עדיין זוכים למקום מרכזי בתוך הממסד האסדי, כשהם מדכאים כל ביטוי של התנגדות מאורגנת למשטר. מחאות ספורדיות התרחשו בסוריה לאורך שנים, בעיקר בקרב הכורדים בצפון מזרח המדינה (חבל ג'זירה), מיעוט הזוכה באופן מסורתי ליחס מפלה מצד ממשלת הבעת'. בשנת 2011, על רקע הפגנות נגד השלטון ברבות ממדינות העולם הערבי, פרצו אף הפגנות בסוריה בערים רבות.

אסד פעל באופן מצומצם ביותר להובלת ליברליזציה כלכלית. תעשיות רבות עדיין נשלטת על ידי המדינה והשחיתות רווחת במנגנונים הבירוקרטיים המנופחים שמאפיינים את המשטר הסורי. סורים רבים תולים תקוות בדיונים אודות הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי כמזור לכלכלה הסורית הריכוזית והענייה אך נכון ל-2021 הדיונים הופסקו ולא נשאו פרי.

בדומה למשאל העם בשנת 2000 שאישר את כהונתו של בשאר ברוב של 97 אחוזים, אסד נבחר מחדש לתפקיד נשיא סוריה בבחירות במאי 2007 ברוב של 97.62 אחוזים. המתמודד היחידי בבחירות אלו היה אסד, והבחירות זכו לגינויים ברחבי העולם כלא דמוקרטיות. לטענת שר הפנים הסורי, אחוזי ההצבעה היו גבוהים ואחוזי התמיכה הגבוהים באסד משקפים את "זוהרה של הדמוקרטיה שלנו".

 מאבקי כוח פנימיים 
משקיפים חיצוניים מייחסים את ההתקדמות האיטית ברפורמות לעמדות הכוח בהן מחזיקים אנשי "המשמר הישן" במשטר הסורי, החפצים לשמור על מעמדם המיוחס. היו אף שהניחו כי השליטה בסוריה איננה נתונה, למעשה, בידיו של בשאר, כי אם בידי קבוצת נאמניו הוותיקים של האב, חאפז, המשתמשים בבשאר ככסות לפועלם. אחרים סבורים כי אסד אמנם מחזיק בשלטון, ואולם הוא פועל בזהירות על מנת שלא להתגרות בגורמים רבי כוח בתוך המשטר, ולפיכך אין לו די תמיכה לצורכי קידום רפורמות.

חרף זהירותו זו של בשאר, דומה כי הוא פועל באופן איטי, שיטתי וממושך להרחבת השפעתו בתוך המשטר. פרישתם של שר ההגנה הוותיק מוסטפא טלאס בשנת 2004 וסגן הנשיא עבד אל-חלים ח'דאם בשנת 2005, שניהם מנאמניו הוותיקים של אסד האב, מעידה על פניו כי אסד ערך "טיהור רך" במפלגת הבעת'. לאור זאת, ניתן לראות בו אחראי באופן אישי לקפאון במצב הפנימי, ולאי קידומן של הרפורמות.

 יחסי חוץ 
כמה שנים לאחר בחירתו, החל אסד בגישושים ובהצהרות כי ברצונו לחדש את המשא ומתן עם ישראל. גישושים אלו לא נתקלו בתגובה אוהדת, ונראה כי אריאל שרון לא חפץ ללכת בדרך קודמיו יצחק רבין, בנימין נתניהו ואהוד ברק, ולדון על עתידה של רמת הגולן במשא ומתן עם המשטר הסורי. אחת הסיבות העיקריות לרתיעה של שרון ממגע עם אסד היא עמדתו שסוריה מדינה תומכת טרור. ב-5 באוקטובר 2003 הפציצה ישראל בסיסי אימון של הג'יהאד האסלאמי בסמוך לדמשק, בתגובה על פיגוע של הג'יהאד במסעדת "מקסים" בחיפה. הערכות אלו קיבלו אישוש מהצהרותיו של אסד, בעקבות מלחמת לבנון השנייה, כי ישראל הובסה במלחמה, וכי חזבאללה הניף את דגל הניצחון. אסד הצהיר כי ישראל היא "אויב", עמה לא ניתן יהיה להשלים כל עוד בעלות בריתה, ובמיוחד ארצות הברית תומכות בהרגלה לצאת למלחמת מנע, מעשה של תוקפנות האסור על פי החוק הבינלאומי. אולם, באפריל 2008 התראיין אסד לעיתון בקטר, בו מסר כי מזה כשנה מתקיימים מגעים עם ישראל בתיווך טורקיה. במאי 2008 אישר ראש ממשלת ישראל, אהוד אולמרט מידע זה.

אסד מצא את עצמו במצב חמור בעקבות מלחמת עיראק. נטען כי המשטר הסורי סייע לסדאם חוסיין להחביא את הנשק להשמדה המונית שברשותו. הפלישה לעיראק עוררה חשש כי סוריה תהא הבאה בתור אם לא יחול שינוי משמעותי במשטר בנוגע לזכויות האדם, מדיניות הנשק הבלתי קונבנציונלי והתמיכה בטרור. הקונגרס האמריקני חוקק את "" לפיו סוריה האחראית לפעולות המחבלים הפועלים מתחומה, והיה גלום בו איום להטלת סנקציות כלכליות על סוריה. בעקבות זאת אסד פעל על מנת למנוע מעבר של גורמי טרור בגבול בין סוריה ובין עיראק, ואף ניסה למנוע פגיעה בחיילים האמריקנים המוצבים בעיראק. עם זאת, החשדות כי המשטר הסורי אחראי לרצח רפיק אל-חרירי, לשעבר ראש ממשלת לבנון, הביאו למשבר נוסף ביחסים.

ביחסיו עם העולם הערבי שיפר אסד את היחסים עם אש"ף, וניסה לכונן יחסים טובים עם מדינות ערב השמרניות.

תקיפת הכור הגרעיני בסוריה

בספטמבר 2007 הותקף הכור הגרעיני בסוריה על ידי חיל האוויר הישראלי, אך ישראל לקחה אחריות רשמית על הפעולה רק במרץ 2018. לפי גורמים בממשל האמריקאי, הושמד בתקיפה כור גרעיני בשלבי בנייה מתקדמים, שנועד לייצור פלוטוניום. הכור נבנה על ידי אסד בסיוע קוריאה הצפונית. סוריה הכחישה כי היה במקום מתקן גרעיני, ולטענתה פוזרו שרידי האורניום במקום על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי. ב-28 באפריל 2011 אישרה הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית כי היעד שהותקף היה "כור גרעיני בבנייה", לאחר שנדחו כל טענות סוריה לגבי מקור שרידי האורניום, והיא אף הואשמה בהסתרת מידע, בעקבות סירובה לאפשר לפקחי הסוכנות לבחון את שרידי המתקן שהופצץ.

 מהפכת הארזים 

לאחר רצח ראש ממשלת לבנון, רפיק אל-חרירי, בפברואר 2005, התגלעו משברים חריפים ביחסים בין סוריה ללבנון ובין סוריה לבין הקהילה הבינלאומית. בעקבות מחאות עממיות נרחבות של אזרחי לבנון נגד הרצח ונגד הנוכחות הסורית במדינה — מחאות שכונו "מהפכת הארזים" — נאלץ בשאר אל-אסד לסיים את הסדר הסורי בלבנון ולהורות על נסיגת כל כוחות הצבא הסוריים ממנה. אף שסוריה שמרה על השפעה מסוימת בלבנון, בעיקר דרך ארגון חזבאללה, ולבנון נותרה תלויה חלקית בכלכלת סוריה, נסיגת הצבא סימנה מכה קשה ליוקרתו של אסד ולמשטרו. מבוכה נוספת נגרמה כשבכירים סוריים הואשמו ברצח על ידי דטלב מליס, נציג האו"ם שמונה לחקור את האירוע. בסמוך לפרסום הדו"ח של מליס, התאבד שר הפנים הסורי ע'אזי כנעאן. לא הוכחה מעורבותו האישית של אסד ברצח. הוא הכחיש מעורבות סורית כלשהי, והבטיח להסגיר ולהאשים כל אדם שיימצא כי השתתף בקשר ברצח, אך סירב להיחקר בעצמו או לאפשר חקירה של בכירים סורים אחרים.

 מלחמת האזרחים בסוריה 

250px|ממוזער|שמאל|בשאר אל-אסד נועד עם המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי בטהראן, 2019
ב-26 בינואר 2011 החל גל מחאות והפגנות בסוריה כחלק מאפקט הדומינו של "האביב הערבי". התמשכות והתגברות ההפגנות ברחבי המדינה, במשך יותר משנה, הצביעה על כך שמדובר בהתקוממות עממית רחבת היקף. בהפגנות השתתפו רוב תושבי המדינה, המשתייכים לאסלאם הסוני (כ-80% מהאוכלוסייה) וכן בני מיעוטים דרוזים וכורדים. ההתקוממות מסכנת את שלטונו הדיקטטורי של אסד, שמתבסס על בני המיעוט העלווי, שמחזיקים בכל המשרות הבכירות במשק ובתפקידי הקצונה בכוחות הצבא והביטחון הסוריים. במאי 2011 הכריז נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, לראשונה, על הרחבת הסנקציות שהוטלו על בכירי השלטון בסוריה, כך שיכללו גם סנקציות אישיות נגד אסד, סגנו, ומספר בכירי שלטון נוספים שמקורבים לו.

במהלך ההתקוממות, שאסד ניסה לדכא באמצעות ירי מנשק חם של כוחות חמושים, ואף ירי טנקים והפצצות מהאוויר נגד אוכלוסייה אזרחית, אך ללא הועיל. ההתקוממות העממית התפתחה לכדי מלחמת אזרחים עקובה מדם בה נהרגו מאות אלפים אנשים ומיליונים הפכו לפליטים. אסד הסתייע רבות באיראן ובחזבאללה ונהנה מתמיכה דיפלומטית מצדה של רוסיה וסין. למרות מאמצי הצדדים, אף צד לא הגיע עד כה להכרעה והמלחמה נמשכת מזה שנים אחדות.

ביוני 2014 זכה אסד בבחירות לנשיאות סוריה ברוב של 88.7% מול שני מתמודדים אלמונים, והחל את כהונתו השלישית. הבחירות נערכו רק באזורים שבשליטת ממשלו, ללא השתתפות המורדים. בבחירות מאי 2021 זכה בשאר אל אסד ברוב מוחץ של למעלה מ-95%.

 הפלת השלטון 

ב-27 בנובמבר 2024 פתחו כוחות המורדים הסורים במתקפת פתע על הכוחות המזוינים של סוריה שבשירות משטר אסד. תוך כ-11 יום הם כבשו את חלב, חמה, חומס ודמשק, וב-8 בדצמבר 2024 הכריזו המורדים על הפלת שלטונו של אסד. במהלך ימים אלו בשאר הבריח את משפחתו לרוסיה, והוא עצמו ברח מדמשק ב-8 בדצמבר לפנות בוקר. מאוחר יותר, פורסם שהוא ברוסיה. ב-48 השעות שקדמו לבריחתו, הבריח אסד מסוריה באמצעות מטוס פרטי מאות אלפי דולרים במזומן, ציורי אומנות, ומחשבים ניידים עם מידע רגיש על חברות הקש שלו.

 הגלות ברוסיה 
בעקבות נפילת משטרו בסוריה, ניסיונות ההסגרה של בשאר אל-אסד מרוסיה, שם הוענק לו מקלט מדיני, הפכה לסוגיה בוערת בסוריה. הממשלה הזמנית הסורית דרשה את הסגרתו, כדי שיוכל לעמוד לדין בגין פשעים נגד האנושות, וייתכן שגם בעבירות נוספות, בעיקר בעקבות הדיכוי האלים של המהפכה הסורית. הבקשה הראשונה להסגרתו של אסד מרוסיה נמסרה בינואר 2025, במהלך ביקור ראשון של משלחת רוסית בסוריה לאחר נפילת משטר אסד. הבקשה הועברה, על פי הדיווחים, על ידי המנהיג בפועל אחמד א-שרע (אל-ג'ולאני), אשר מאוחר יותר נבחר לנשיא סוריה, למשלחת בראשות סגן שר החוץ הרוסי מיכאיל בוגדנוב. הקרמלין סירב להגיב בנושא.

בפברואר 2025, שר ההגנה הסורי מורהף אבו קסרה נשאל בריאיון ל"וושינגטון פוסט" האם הנשיא א-שרעא ביקש רשמית את הסגרתו של אסד. הוא סירב לאשר זאת, אך הודה כי התקיימו דיונים בנושא האחריות הפלילית של אסד. בראשית מרץ 2025, דיווחה "רויטרס" כי במהלך הפגישה בינואר, העלו גורמים סוריים באופן קצר את האפשרות להחזרתו של אסד, אך לא ראו בכך מכשול מרכזי לחידוש היחסים עם רוסיה. גורם רוסי בכיר אמר כי מוסקבה לא תסכים להסגרתו של אסד, וכי לא הוגשה בקשה רשמית לכך. ב-10 במרץ 2025, בריאיון לרויטרס, א-שרע סירב לאשר אם העביר בקשה כזו למוסקבה. בינתיים, ב-6 במרץ 2025, דיווח ה"וול סטריט ג'ורנל", בציטוט גורמים סוריים ואירופיים, כי רוסיה מנהלת משא ומתן עם סוריה לשמירה על בסיסיה הצבאיים במדינה, בייחוד בסיס הצי הרוסי בטרטוס, ולחתימה על חוזי השקעות שונים. במסגרת שיחות אלה, דמשק העלתה לכאורה את נושא הסגרתו של אסד, אך רוסיה סירבה לדון בכך.

ב-22 במרץ 2025, דיווחה "אל-ערביה" כי א-שרע ביקש מנשיא רוסיה ולדימיר פוטין להסגיר את בשאר אל-אסד לצורך העמדתו לדין בסוריה. ב-7 באפריל 2025, אמר שגריר רוסיה בעיראק, אלברוס קוטרשב, ל"סוכנות הידיעות של הרפובליקה האסלאמית", כי שהותו של אסד במוסקבה מותנית בהימנעות מוחלטת מכל פעילות פוליטית ותקשורתית. הוא הוסיף כי מקלטו המדיני הוענק לו ולמשפחתו בהוראה אישית של פוטין, וכי הוא לא צפוי להשתנות.

 משפחה 

קשרי משפחה מהווים יסוד חשוב בפוליטיקה הסורית. אחדים מבני משפחתו הקרובה ביותר של חאפז אל-אסד זכו לעמדות בכירות בתוך הממשלה, הצבא ומנגנוני הביטחון מאז עלותו לשלטון ב-1970, בראש ובראשונה בשאר עצמו. בנוסף, משפחות אל-אסד ומח'לוף צברו הון עתק, שחלקים ממנו הגיעו לשבט העלאווי שאליו הם משתייכים. להלן רשימת קרוביו החשובים ביותר של בשאר:
 חאפז אל-אסד, אב. נשיא סוריה החל משנת 1971 ועד למותו בשנת 2000.
 רפעת אל-אסד, דוד. לשעבר מפקד דיוויזיית משמר הרפובליקה ובכיר במנגנוני הביטחון. שוהה בגלות בצרפת החל משנת 1984, לאחר ניסיון הפיכה כושל.
 ג'מיל אל-אסד, דוד. חבר פרלמנט, מפקד על כוח קומנדו. מת בשנת 2004.
 אניסה מח'לוף, אם. מתה בשנת 2016 בגיל 86.
 באסל אל-אסד, אח. היורש המיועד. נהרג בתאונת דרכים בשנת 1994.
 מאג'ד אל-אסד, אח. היה בעל מוגבליות שכליות ומת ממחלה בדצמבר 2009.
 עמיד (תת-אלוף) מאהר אל-אסד, אח. מפקד במשמר הרפובליקה. נמנה עם הנאמנים ביותר לבשאר ובין דמויות המפתח של "המשטר החדש".
 ד"ר בושרה אל-אסד, אחות. רוקחת, מכונה "המוח" של הפוליטיקה הסורית. בעלת השפעה רבה על בשאר כמו גם על אביהם בשעתו. אלמנתו של גנרל אסֶף שווכאת.
 גנרל עדנאן מח'לוף, בן-דודה של אניסה. מפקד דיוויזיית משמר הרפובליקה.
 עדנאן אל-אסד, בן דודו של חאפז. מפקד מיליציית "פלוגות המאבק" בדמשק.
 מוחמד אל-אסד, בן דודו של חאפז. בעל עמדה בכירה ב"פלוגות המאבק".
 גנרל אסֶף שווכאת, גיס (בעלה של האחות בושרה). מפקד המודיעין הצבאי וסגן שר ההגנה. מהמקורבים ביותר לבשאר אל-אסד. נרצח בפיגוע במלחמת האזרחים הסורית ב-18 ביולי 2012.
חאפז בשאר אל-אסד, בן. התפרסם בעיקר בשל השתתפותו בתחרויות במתמטיקה, אך גרם גם לאכזבות שבעקבותיהן לעגו לו אזרחים סורים.

ראו גם
 סוריה
 היסטוריה של סוריה
 חאפז אל-אסד
 מלחמת האזרחים בסוריה
 האביב הערבי

 לקריאה נוספת 
 אייל זיסר, בשם האב - בשאר אל-אסד, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2004.
 פואד עג'מי, המרד בסוריה, תל אביב: עם עובד, 2013.

 קישורים חיצוניים 









 מורן לבנוני, סוריה - היום שאחרי?, מערכות, 9 בדצמבר 2024
 אייל זיסר, אחרי הכול – בשאר אל-אסד, מרץ 2022
 סא"ל (מיל') ד"ר מורן לבנוני, סוריה - היום שאחרי?, מערכות, 9 בדצמבר 2024







הערות שוליים

*
קטגוריה:אנשי צבא סורים
קטגוריה:בעת'
קטגוריה:נשיאי סוריה
בשאר
קטגוריה:רופאי עיניים
קטגוריה:מלחמת האזרחים בסוריה: אישים
קטגוריה:פוליטיקאים סורים
קטגוריה:מעוטרי מסדר אומיה
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות האזרחי (סוריה)
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית בחומס
קטגוריה:ילדי מנהיגי מדינות
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי מסדר הוורד הלבן של פינלנד
קטגוריה:האביב הערבי: אישים
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר הצלב הדרומי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דמשק
קטגוריה:אנטי-אמריקאים
קטגוריה:סורים אנטי-ציונים
קטגוריה:הוגי דעות ומנהיגים אנטישמים
קטגוריה:מכחישי השואה
קטגוריה:מנהיגים שטבחו בבני עמם
קטגוריה:סורים שנולדו ב-1965