אן בולין

אן בולין (באנגלית: Anne Boleyn; 1501 או 1507 – 19 במאי 1536) הייתה מלכת אנגליה, אשתו השנייה של המלך הנרי השמיני ואימה של המלכה אליזבת הראשונה. נישואיה להנרי והוצאתה להורג בהמשך הפכו אותה לדמות מרכזית בסערה הפוליטית והדתית שסימנה את תחילתה של הרפורמציה באנגליה.

ב-1526 התאהב הנרי השמיני באן והחל במסע החיזורים למשיכת תשומת ליבה. אן התנגדה בכל תוקף לחיזוריו של המלך, וסירבה להפוך למאהבתו, כפי שהייתה אחותה הגדולה מרי. לאחר מערכת יחסים של מספר שנים בין הנרי ואן, הנרי מאס בקתרין מאראגון, ורצה לבטל נישואיו עימה כדי להתחתן עם אן. כאשר האפיפיור קלמנס השביעי הודיע שהוא נגד ביטול הנשואים עם קתרין, הנרי החליט לערער על סמכותה של הכנסייה הקתולית באנגליה.

ביוזמתה של אן פיטר הנרי את יועצו הראשי תומאס וולזי, הארכיבישוף מיורק, ומינה את תומאס קרנמר - שהיה קשור למשפחת בולין. הנרי השמיני ואן נישאו ב-25 בינואר 1533, וכתוצאה מהנישואין הללו התרחש הפילוג הראשון בין הכנסיות של אנגליה ורומא, והכנסייה של אנגליה הוכפפה לשליטת המלך.

אן הוכתרה למלכת אנגליה ב-1 ביוני 1533, וב-7 בספטמבר 1533 נולדה בתה הנסיכה אליזבת שלימים עלתה לכס המלוכה כאליזבת הראשונה. הנרי התרעם על העובדה שלא העמידה לו יורש זכר, ולאחר שלוש הפלות סר חינה בעיניו והוא הורה לחקור אותה בגין בגידה חמורה. ב-2 במאי 1536 היא נעצרה ונשלחה למצודת לונדון, שם נשפטה, נמצאה אשמה ב-15 במאי וראשה נערף ב-19 במאי.

היסטוריונים מודרניים מצאו שההאשמות נגדה, שכללו ניאוף וגילוי עריות, היו מופרכות. מאז שבתה אליזבת הוכתרה למלכה, אן נחשבה לקדושה וגיבורת הרפורמציה האנגלית. מאות שנים לאחר מכן אן בולין המשיכה לשמש השראה ליצירות אומנות רבות. בשל כך אן שמרה על מקומה כמלכה רעיה המשפיעה והחשובה ביותר בהיסטוריה האנגלית.

 ראשית חייה 
 לידתה ומשפחתה 
בולין נולדה לסר תומאס בולין, הרוזן הראשון מווילטשייר, ולליידי אליזבת הווארד, בתו של דוכס נורפוק השני. מקורות היסטוריים מתקופה זו אינם כוללים מסמכים רשמיים המבהירים באופן חד משמעי את תאריכי לידתן של אן ומרי אחותה של אן. עדויות משפחתיות, בהן צאצאיה של מרי בולין האמינו כי אמם הייתה הבכורה. אחיהן, ג'ורג' בולין, נולד בסביבות 1504. הוויכוח סביב תאריך לידתה המדויק של אן מתמקד בשני תאריכים עיקריים: 1501 ו-1507. סבא רבא של אן, ג'פרי בולין, היה סוחר צמר ומרסר לפני שהפך להלורד ראש העיר. משפחת בולין הגיעה במקור מבליקלינג שבנורפוק, הממוקמת 24 ק"מ צפונית לנוריץ'. קרובי משפחתה של אן כללו את משפחת הווארד, אחת המשפחות החזקות באנגליה; ואבותיה של אן כללו את מלך אנגליה אדוארד הראשון.

 ילדות וחינוך 
השכלתה המוקדמת, בדומה לנשים בנות מעמדה באותה תקופה, התמקדה הן בלימודים אקדמיים והן בפיתוח מיומנויות ביתיות. היא למדה מגוון מקצועות, ביניהם: חשבון, היסטוריה, קריאה, איות וכתיבה. במקביל רכשה אן מיומנויות נוספות: ריקוד, רקמה, נימוסים טובים, ניהול משק בית, מוזיקה, עבודת רקמה ושירה. אן למדה גם לשחק משחקים פופולריים באותה תקופה - כמו קלפים, שחמט וקוביות, וכן רכשה מיומנויות ספורט כחץ-וקשת, ציד, רכיבה על סוסים ואילוף בזים.

אביה של אן, תומאס בוליין, המשיך בקריירה הדיפלומטית שלו תחת הנרי השמיני. הצלחתו זיכתה אותו בהערכה רבה, ובין מעריציו הייתה מרגרטה מאוסטריה. מרגרטה, התרשמה מאוד מבולין והציעה לבתו אן מקום בחצרה. אן, שהייתה צעירה מכדי לקבל את הכבוד הזה באופן רשמי, עברה בכל זאת להולנד. מרגרטה התרשמה מנימוסיה, קפדנותה ויכולותיה. מרגרטה כתבה לתומאס בולין כי בתו "כל כך ייצוגית וכל כך נעימה, בהתחשב בגיל נעוריה". ב-1519 מונה אביה לשגריר בצרפת והיא התלוותה אליו לשם ונכנסה לשירותה של קלוד, נסיכת צרפת, אשת פרנסואה הראשון, מלך צרפת. בחצר המלוכה הצרפתית השלימה אן את לימודי השפה הצרפתית, התרבות ומנהגי הנימוס.

 בחצרו של הנרי השמיני 
 הגעתה לחצר 
מרי בולין, אחותה הגדולה של אן חזרה מצרפת בסוף שנת 1519 ובפברואר 1520, היא נישאה לוויליאם קארי, אציל צעיר, בגריניץ' והמלך הנרי נכח בחתונתם. זמן קצר לאחר מכן, מרי הפכה לפילגשו של המלך האנגלי. היו שאמרו כי שני ילדיה של מרי, קתרין והנרי, הם ילדיו של הנרי אך המלך לא הכיר בהם כילדיו. ב-1522, אן נצטוותה על ידי אביה לשוב לאנגליה, כדי להתחתן עם בן דודה האירי, ג'יימס באטלר. תוכנית הנישואים נקטעה, ובמקום זאת היא החלה לשמש כבת לוויה לאשתו של המלך הנרי השמיני, קתרין מאראגון.

 פילגשו של המלך 
ב-1526 התאהב בה הנרי השמיני. אן משכה את תשומת לבו ביופייה, חוכמתה והכריזמה שלה. למרות ניסיונותיו החוזרים של הנרי לפתות את אן, היא סרבה לו בתוקף. אחרי שנה, ב-1527, הוא הציע לה נישואין ואן הסכימה. הנרי הניח שניתן יהיה להשיג ביטול נישואיו לקתרין בקלות ובמהירות, ובכך לאפשר להם להינשא כדת וכדין. הקשר בין אן בולין להנרי לא רק הביא יתרונות לאן עצמה, אלא גם תרם רבות למשפחתה. תומאס בולין, זכה בתואר הרוזן מווילטשייר הודות לקשר זה. בנוסף, הנרי הגיע להסדר עם בן דודה האירי של אן, ג'יימס באטלר, והעניק לו את תואר הרוזן מאורמונד.ממוזער|דיוקן מהמאה העשרים המתאר את המלך הנרי ואן בולין במהלך מסע ציד.הנרי, תחת הלחץ להבטיח את המשכיות שושלת טיודור, שקל ככל הנראה את אפשרות ביטול נישואיו לקתרין זמן רב טרם פגישתו עם אן. החשש מיריבות על הכתר, כפי שהתרחש בתקופה שקדמה לעליית אביו לשלטון, הוביל אותו לחפש פתרון שיבטיח יורש זכר. מאחר שכל ילדיו הקודמים עם קתרין, למעט מרי נפטרו בגיל צעיר, והפטור האפיפיורי לנישואיהם התבסס על הטענה שקתרין הייתה "אולי" עדיין בתולה בעת נישואיה לאחיו של הנרי, ארתור, התעוררה שאלה לגבי הלגיטימיות של נישואיו הנוכחיים. הנרי ייחס את אי יכולתה של קתרין ללדת לו יורש זכר להתערבות אלוהית, וראה בכך סימן לכך שנישואיהם היו שגויים מלכתחילה. במקביל, התפתחות רגשותיו כלפי אן בולין הגבירה את נחישותו לבטל את נישואיו. הנרי טען כי האפיפיור חרג מסמכותו בכך שהתיר את נישואיו לקתרין, שהייתה נשואה בעבר לאחיו, וכי נישואיו הנוכחיים הם למעשה חטא. קתרין, מצידה, הכחישה בתוקף את טענותיו של הנרי וסירבה להודות כי נישואיה לארתור הושלמו. הסכסוך המתמשך סביב ביטול הנישואים, שכונה "עניינו הגדול של המלך", הוביל בסופו של דבר לפרידה של אנגליה מהכנסייה הקתולית והקמת הכנסייה האנגליקנית. שאלת מעורבותה האמיתית של אן בולין ברפורמציה האנגלית נותרה שנויה במחלוקת בקרב ההיסטוריונים. בעוד שחלקם, כמו אריק אייבס ומריה דאולינג טוענים כי הייתה "אוונגליסטית אדוקה, להוטה לרפורמה", אחרים, כמו רתה וארניק וג'ורג' ו. ברנרד, סבורים שאמונותיה הדתיות היו "קונבנציונליות". ראיות אנקדוטליות תומכות בטענה כי אן הייתה סימפתית לרפורמציה. ביוגרף החצר ג׳ורג׳ ווייט, בהתבסס על עדותה של אן גיינספורד, בת לוויה של אן, טען כי אן הציגה בפני הנרי חוברות פרוטסטנטיות, כגון "ציות האדם הנוצרי" מאת ויליאם טינדייל, שהתקיפו את הכנסייה הקתולית. כמו כן, ידוע כי הגנה על חוקרים שעסקו בתרגום כתבי הקודש לאנגלית. דאולינג אף טוענת כי אן עודדה את עוזרותיה לקרוא בכתבי הקודש.

בשנת 1528, התפרצה מחלת ההזעה באנגליה, והביאה למות המוני, במיוחד בלונדון. הנרי השמיני, יחד עם חצרו, נאלץ להימלט מהעיר. אן עצמה חלתה במחלה הקטלנית. הנרי היה מודאג ממצבה הבריאותי של אהובתו והוא שלח את רופאו האישי לטפל בה. לאחר תקופה של מחלה קשה, הצליחה אן להתאושש.בשנת 1531, במסע לקראת נישואיה להנרי השמיני, גורשה קתרין מהחצר המלכותית וחדריה הוקצו לאן.

 נישואים והכתרתה 
זמן קצר לאחר שובם לאנגליה, נישאו הנרי השמיני ואן בטקס סודי ב-1532. חתונה זו התקיימה עוד לפני ביטול נישואיו הראשונים של הנרי לקתרין, מה שגרם לה להיחשב רעיה לא חוקית בעיני רבים.

לאחר זמן קצר התברר שאן בהריון, דבר שהגביר את הדחיפות להכשרת נישואיהם, ולכן נערך טקס חתונה נוסף בלונדון ב-25 בינואר 1533. ב-23 במאי 1533 התכנס בית דין מיוחד בראשותו של תומאס קרנמר, הארכיבישוף החדש, שדן בתוקף נישואיו של הנרי לקתרין - והכריז עליהם כמבוטלים. חמישה ימים אחר כך, ב-28 במאי 1533, הכריז קרנמר באופן רשמי כי נישואיהם של הנרי ואן בולין תקפים וחוקיים. קתרין נושלה רשמית מתוארה כמלכת אנגליה והוענק לה התואר 'הנסיכה האלמנה' ובכך אן הפכה למלכה הרשמית של אנגליה. אן הוכתרה רשמית למלכת אנגליה ב-1 ביוני 1533 בטקס מפואר שנערך במנזר וסטמינסטר, ולאחריו נערך משתה חגיגי. באופן יוצא דופן, הוכתרה אן בולין בכתר אדוארד הקדוש, כתר שהיה שמור באופן מסורתי להכתרת מלכים בלבד.

 מלכת אנגליה 
ממוזער|דיוקן מאת ג'ורג' קרוקשנק מהמאה התשע עשרה, המתאר את הפיוס של הנרי עם אן בולין.
לאחר הכתרתה, אן עברה לארמון פלסנטיה האהוב על המלך, שם ילדה את בתה אליזבת ב-7 בספטמבר 1533. אכזבה גדולה פקדה את מקורביה, שציפו בכיליון עיניים לבן. כל הרופאים והאסטרולוגים המלכותיים, מלבד אחד, חזו בן זכר, ואפילו המלך הצרפתי הוזמן לשמש כסנדק. למלכה אן היה צוות משרתים גדול משמעותית מזה של קתרין, לפניה. למעלה מ-250 אנשים טיפלו בצרכיה האישיים, כולל כמרים ועד נערי אורווה. צוות נוסף של יותר מ-60 "עוזרות כבוד" ליווה אותה באירועים חברתיים.

התנהגותה של אן לא תאמה את הנורמות החברתיות של תקופתה והסבה מורת רוח לרבים. במהלך חייה ואף לאחר מותה נפוצו שמועות רבות אודותיה, שבמקרים רבים נועדו לשרת מטרות פוליטיות, לחיוב או לשלילה. רוב מכתביה וכל דיוקנאותיה הושמדו, כך שקשה לאמת עובדות על חייה, המראה שלה ואופיה. עם זאת, היא תוארה כשנונה וחכמה, הגם שלא נחשבה ליפה במיוחד, על פי מודל היופי של אותם זמנים. חלק מהעדויות הקיימות מתקופתה מתארות אותה כחיננית ואלגנטית, וכמי שהושפעה מהמנהגים והאופנה בחצר המלוכה בצרפת.

לאחר הריון נוסף שהסתיים בהפלה, בחג המולד של 1534, סר חינה בעיני הנרי, שהחל לדון עם תומאס קרנמר ותומאס קרומוול על האפשרות להתגרש מאן - מבלי שיאלץ לחזור לקתרין, אשתו הראשונה. התוכנית לא צלחה באותה עת, הזוג המלכותי התפייס ואן שוב נכנסה להריון באוקטובר. אן הוציאה סכומי כסף גדולים על בגדים, תכשיטים, ריהוט וקישוטים, ניהלה אורח חיים ראוותני, תוך ניצול מעמדה. היא גם שיפצה ארמונות רבים לפי טעמה האישי. כל אלה וגורמים נוספים החלו לעורר תחושות שליליות כלפי אן; היא הואשמה באחראיות להתנהגותו העריצה של הנרי, וזכתה לכינויי גנאי כ"זונת המלך".Farquhar, Michael (2001). A Treasure of Royal Scandals, p. 67. Penguin Books, New York. . העובדה שלא הביאה יורש זכר למלך אנגליה תרמה מאוד לפגיעה בפופולריות שלה.
 נפילתה והוצאתה להורג 
250px|ממוזער|שמאל|"אן בולין במצודת לונדון", ציור מאת אדואר סיבו

 מעצרה וביטול נישואיה למלך 
כאשר הגיעה הידיעה על מותה של קתרין ב-8 בינואר 1536, הנרי השמיני פקד על חגיגה בארמון. לאחר מותה של קתרין, ניסתה אן לקרב אליה את מרי, בתה החורגת. היחסים בין השתיים היו מתוחים לאורך שנים. עם זאת, מרי דחתה את ניסיונות ההשלמה של אן, אולי בשל שמועות שהופצו על כך שקתרין הורעלה על ידי אן או הנרי השמיני. המלכה אן נכנסה שוב להריון, בהיותה מודעת היטב לסכנות הכרוכות באי-הצלחה ללדת בן זכר. באותה תקופה החל הנרי להפגין עניין גובר באחת מבנות הלוויה של אן, ג'יין סימור, וכאות לחיבתו אף העניק לה תליון עם הדיוקן שלו. נודע כי אן הגיבה בזעם, תוך שהיא תולשת את התליון מצווארה של ג'יין בעוצמה כזו שאצבעותיה דיממו.

לימים, הנרי נפגע בנפילה מסוסו במהלך קרב רמחים, אירוע שגרם לאן זעזוע והיא איבדה את תינוקה מרוב צער. לדברי שגריר האימפריה הרומית הקדושה אסטאס שאפווי, הוולד שמת היה בן זכר. אירוע זה גרם לאן עצב רב, והיא האמינה שזו הסיבה להפלה שעברה חמישה ימים לאחר מכן. סיבה אפשרית נוספת להפלה הייתה קשורה לתקרית אחרת: אן ראתה את ג'יין סימור יושבת על ברכיו של הנרי, וייתכן שהזעם גרם לה להפיל את העובר. אן הפילה את תינוקה ביום שבו נקברה קתרין מאראגון. אובדן זה היה תחילת סוף נישואיה. אן לא הצליחה להביא להנרי יורש זכר, ויחסיו של הנרי עם ג'יין סימור העיבו עוד יותר על הנישואין. אירועים אלה הובילו בסופם לנפילתה של אן ולהוצאתה להורג.

רבים מהאויבים שצברה אן כמלכת אנגליה טרחו לעורר חשדות בליבו של המלך לגבי נאמנותה כלפיו. לא נדרש מאמץ רב לעורר בהנרי, המאוהב כבר בג'יין סימור, חשדות שאן בוגדת בו. לבסוף המלך הורה על פתיחת חקירה רשמית נגדה ונגד כל מקורביה. החוקרים הצליחו לסחוט בעינויים "הודאות" מארבעה מבני לווייתה על כך שהם היו מאהביה. גם אחיה, ג'ורג', נעצר והואשם בגילוי עריות עם אחותו, וכן המשורר תומאס וייאט, שהורשע - אך זכה לחנינה.

ההיסטוריון אריק אייבס טוען כי נפילתה והוצאתה להורג של אן בולין תוכננו בעיקר על ידי תומאס קרומוול. טענה זו מתבססת על התכתבות בין שגריר ספרד לבין קרומוול, המצביעה על כך שקרומוול היה היוזם העיקרי למזימה נגד אן בולין. המתחים בין אן לקרומוול החלו להתעצם בשל חילוקי דעות בנושאים מדיניים וכלכליים. בעוד אן תמכה בחלוקת הכנסות הכנסייה לטובת מוסדות צדקה וחינוך והעדיפה ברית עם צרפת, קרומוול דגל במדיניות חוץ פרו-ספרדית והתמקד בהגדלת הכנסות המלך. חילוקי דעות אלה הפכו את אן בולין לאיום משמעותי על מעמדו של קרומוול ועל יכולתו להמשיך ולקדם את סדר היום הפוליטי שלו. הסיבה המדויקת להוצאתה להורג של אן בולין נותרה שנויה במחלוקת. ההיסטוריונים חלוקים בדעותיהם לגבי האם הוצאתה להורג נבעה מהאשמות בבגידה, בניאוף או בכישוף. בין התאריכים 30 באפריל ועד ה־2 במאי, נעצרו חמישה גברים, ביניהם אחיה של אן בולין, בחשד לניאוף ובגידה. הגברים הואשמו בקיום יחסי מין עם המלכה. אן נעצרה ב-2 במאי ונלקחה למצודת לונדון. אן הואשמה בניאוף, גילוי עריות ובגידה. ההאשמות נגד אן, ובמיוחד זו של גילוי עריות, נועדו גם לפגוע במוניטין המוסרי שלה. האשמה נוספת נגד אן הייתה מזימת תכנון מותו של המלך, עם "מאהביה". ב-17 במאי הכריז קרומוול על נישואיה של אן להנרי בטלים מעיקרא.

 הוצאתה להורג וקבורתה 
ממוזער|קברה של אן בולין במצודת לונדון בבוקר יום שישי, 19 במאי הובלה אן אל מקום ההוצאה להורג שהוקם בחלקו הצפוני של המגדל הלבן.בעודה עומדת על הפיגום, פנתה אל הקהל בקול חלוש אך נחוש, היא ביקשה סליחה מכל אלו שפגעה בהם, והתחננה לתפילותיהם. מבלי לציין את האישומים המדויקים שהובילו אותה לשם, היא התפללה לשלום נפשה ולרווחת המלך, אותו תיארה כאיש חסד, ירא שמיים ואוהב נתיניו. בשעה שמונה בבוקר התבצעה הוצאתה להורג של אן בולין. הוצאתה להורג נצפתה על ידי דמויות מפתח רבות באנגליה של אותה תקופה. בין העדים היו תומאס קרומוול, צ'ארלס ברנדון, הדוכס הראשון מסאפוק, כמו כן נכחו הלורד ראש העיר של לונדון, נציגי גילדות, ואף רוב חברי מועצת המלך. דווח כי תומאס קרנמר, הארכיבישוף מקנטרברי, פרץ בבכי לאחר שנודע לו על ביצוע ההוצאה להורג. בקרבתו, אמר קרנמר לאלכסנדר אלס כי "היא שהייתה מלכת אנגליה עלי אדמות תהפוך היום למלכה בשמיים".

גופתה של אן בולין נטמנה בקבר לא מסומן בקפלה השוכנת במצודת לונדון. שרידיה נותרו שם עד לשנת 1876, עת נערכו שיפוצים בקפלה בתקופת שלטונה של המלכה ויקטוריה. במהלך השיפוצים אותרו עצמות שזוהו, באותה עת, כשייכות לאן בולין. בשנת 1877 נקברו השרידים מחדש באותו המקום, וקברה מסומן כיום בבירור על רצפת השיש. עם זאת, ההיסטוריונית אליסון ויר העלתה ספקות לגבי הזיהוי ההיסטורי, וטוענת כי העצמות שנמצאו עשויות להיות של קתרין הווארד, אשתו החמישית של הנרי השמיני ובת דודתה של אן, אשר גם היא הוצאה להורג.

 מראה ואישיות 
המראה והאישיות של אן בולין נדונה רבות על ידי היסטוריונים, שכן כל דיוקנאותיה הושמדו בעקבות צו של הנרי השמיני, שרצה למחוק אותה מההיסטוריה. כתוצאה מכך, התיאורים הרבים הקיימים כיום עשויים להיות העתקים של דיוקן אבוד, אשר ככל הנראה שרד לפחות עד שנת 1773. העדר מקור אמין מקשה על ההיסטוריונים לשחזר את מראה האמיתי של המלכה.ממוזער|רישום מאת הולביין, המתאר את אן בולין.הצייר הנס הולביין תיעד את דמותה של אן בולין הן בציורים והן ברישומים שיצר במהלך חייה. שרדו שני רישומים המיוחסים לה, אשר זכו לזיהוי על ידי היסטוריונים ואנשים שחיו בתקופה ההיא. עם זאת, קיים ויכוח בקרב החוקרים לגבי זהותה של הדמות המופיעה ברישומים אלו. חלק מהחוקרים סבורים כי שני הרישומים אינם מתארים את אותה אישה, בשל הבדלים משמעותיים במראה החיצוני. אחרים טוענים כי מדובר באותה אישה בשני שלבים שונים בחייה, כאשר ברישום אחד היא נראית בהריון ובשני היא אינה בהריון.

אן בולין תוארה על ידי בני התקופה כמבריקה, מקסימה, אלגנטית, ישרה וחיננית, בעלת שנינות חדה ואישיות תוססת ודעתנית. היא הייתה אישה משכילה ואינטלקטואלית יוצאת דופן לתקופתה. בתיאורים עכשוויים, היא הוצגה כ'מתוקה ועליזה' בצעירותה, והתעניינה במגוון תחביבים אופייניים לאצילות: משחקי קלפים וקוביות, הימורים ורכילות. לצד זאת, היא התעניינה בפעילויות כגון חץ וקשת וציד. תיאור של אן בולין נכתב על ידי ניקולס סנדרס, תועמלן קתולי, בשנת 1586, כמעט חצי מאה לאחר מותה. בספרו, מצייר סנדרס תמונה קריקטורית של אן כאישה גבוהה, בעלת שיער שחור, פנים צהובות וחולות, שן בולטת ושש אצבעות ביד. הוא מתאר אותה כמי שלבשה בגדים גבוהים כדי להסתיר פגם בלסת שלה. תיאורו של סנדרס, המבוסס על רכילות ושמועות ולא על ראיות היסטוריות, תרם רבות ליצירת דמותה של אן בולין. למרות היותו בדיוני ברובו, תיאור זה השפיע עמוקות על התפיסה הציבורית של אן בולין במשך מאות שנים, והשפעתו ניכרת אפילו בספרי לימוד מודרניים.

 השפעתה
חסידיה של אן בולין כיום רואים בה אחת מחלוצי הפרוטסטנטיות. זאת משום שבפועל, ייסוד הכנסייה האנגליקנית העצמאית והניתוק מן הוותיקן באו לעולם כדי להכשיר את נישואיה להנרי, ובכך הפכו את ממלכת אנגליה למדינה פרוטסטנטית. באופן רשמי, הליך ייסוד הכנסייה האנגליקנית הושלם סופית בידי בתה אליזבת, שירשה את כיסאו של הנרי מאחותה הבכורה מרי.

אוהדיה רואים בה אישה שהוענשה על לא עוול בכפה; שונאיה ראו בה מכשפה, שהשתמשה בכישוף שחור כדי להפוך למלכת אנגליה, ובמעלליה הפרידה כביכול בין הקתולים באנגליה, לבין "האמונה האמיתית היחידה".

אן בולין בתרבות
בנוסף לעשרות ספרים ומחזות על התקופה, יוחדו יצירות רבות לדמותה של אן בולין, או שהיא משמשת בהן כדמות מרכזית. בין היצירות הפופולריות והידועות ביותר נמנות:
 האופרה "אנה בולנה" מאת דוניצטי (1830).
 המחזה "אדם לכל עת" על חיי תומאס מור מאת רוברט בולט, וכן סרט זוכה פרס האוסקר "אדם לכל עת" מ-1966, בו גילמה ונסה רדגרייב את דמותה של אן בולין.
 המחזה "אן של אלף הימים" מאת מקסוול אנדרסון, וכן סרט בשם זה מ-1969, בו גילמה את דמותה השחקנית ז'נבייב בוז'ולד.
 מיני סדרה בריטית משנות ה-70 "שש נשותיו של הנרי השמיני" וכן גם סרט מ-1972. את דמותה של אן בולין גילמה דורותי טוטין, שהייתה מועמדת לפרס באפטא על משחקה.
 הספר "בת בולין האחרת" 2001 מאת פיליפה גרגורי מתאר את השתלשלות האירועים דווקא מנקודת מבטה של מרי בולין, אחותה הגדולה של אן. ב-2008 עובד הספר לסרט באותו שם, בו גילמה נטלי פורטמן את דמותה של אן בולין.
 סדרת הטלוויזיה "שושלת טיודור" בה גילמה נטלי דורמר את דמות אן בולין בעונה הראשונה והשנייה, וכן בהופעת אורח בפרק האחרון של הסדרה בעונה הרביעית.
 בולין היא דמות מרכזית ברומן של הילרי מנטל, "וולף הול". בסדרת הטלוויזיה לפי רומן זה, ששודרה ב-BBC, גילמה קלייר פוי את דמותה.
בבריטניה הועלה ב-2018 לראשונה המחזמר "Six", המבוסס על סיפורן של שש נשותיו של הנרי השמיני, בהן אן בולין, בשיר "Don't Lose Your Head". המחזמר הוצג בברודוויי מ-2020 עד לפרוץ מגפת הקורונה, וחזר להציג ב-2021.
 ב-2021 עלה לאקרנים הסרט "ספנסר" על הנסיכה דיאנה. במהלך הסרט היא מוצאת עניין בספר על קורותיה של אן בולין, שכן היא רואה עצמה ואת המקרה הטרגי של יחסיה המעורערים עם הנסיך צ'ארלס בעלה זהים למקרה של בולין. בנוסף, לאורך הסרט היא אף רואה את דמותה של בולין משקיפה עליה.
 ב-2022 הוקרנה בשירות הסטרימינג נטפליקס מיני-סדרת הטלוויזיה "דם, כתרים וסקס". בסדרה מגלמת איימי ג'יימס-קלי, את בולין.
 ב-2024 עלתה הסדרה "שארדלייק" בשירות הסטרימינג דיסני פלוס. בסדרה העוסקת בתקופת הנרי וקרמוול, מוזכרים לכל אורכה אן בולין ונסיבות הוצאתה להורג.

אילן יוחסין

קישורים חיצוניים






הערות שוליים

קטגוריה:נשותיו של הנרי השמיני
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג במצודת לונדון
קטגוריה:נשים שהוצאו להורג בבריטניה ואירלנד
קטגוריה:דמויות ביצירות שייקספיר
קטגוריה:נשים אנגליות במאה ה-16
קטגוריה:נשים שהוצאו להורג בעריפת ראש
קטגוריה:אנגליקנים
קטגוריה:קתולים לשעבר
קטגוריה:ילידות 1501
קטגוריה:נפטרים ב-1536