דבורה בארון

דבורה בארון-אהרונוביץ (י"ח בכסלו ה'תרמ"ח, 4 בדצמבר 1887 – י"ג באלול ה'תשט"ז, 20 באוגוסט 1956) הייתה סופרת, עורכת ומתרגמת עברייה.

ביוגרפיה
250px|ממוזער|שמאל|קברה של דבורה בארון בבית הקברות טרומפלדור
דבורה בארון נולדה לרב שבתי בארון בעיירה אוזדה שליד מינסק שבבלארוס (אז באימפריה הרוסית). מגיל צעיר בלטה בכישרון כתיבה: בגיל 7 חיברה מחזה ביידיש, ובגיל 12 החלה לכתוב בעברית. בגיל 15 פרסמה לראשונה מסיפוריה בעיתונים "המליץ" (1903) ו"הצפירה" (1904), ויצרה לה קהל מעריצים. בנוסף פרסמה את יצירותיה בעיתון הזמן. יוסף חיים ברנר כתב לה: "יודעת את לכתוב, אחותי". אביה שבתי, על אף היותו רב, ושלא כמקובל באותה עת, נתן לבתו השכלה תורנית, ובארון למדה עברית, תורה, מדרשים ומשניות.

יחד עם אחיה בנימין, סטודנט לרפואה, שעימו היה לה קשר הדוק, יצאה למינסק.

אירוסיה לסופר משה בן אליעזר הסתיימו לאחר חמש שנים, ובארון עלתה ארצה בכסלו תרע"א (דצמבר 1910). היא עבדה כעורכת המדור הספרותי של "הפועל הצעיר", שם הכירה את עורך העיתון, יוסף אהרונוביץ', שלו נישאה. לזוג נולדה בת, צפורה אהרונוביץ.

בשנת 1915 הוגלתה המשפחה לאלכסנדריה שבמצרים, בשל גזירותיו של ג'מאל פאשה, והדבר חולל שבר בחייה. היא התמסרה לטיפול בילדתה ומיעטה לצאת מן הבית, מסתירה את מחלת האפילפסיה שבה לקתה הילדה.

ב-1919, מששבו לתל אביב עם תום מלחמת העולם הראשונה, שמעה שאחיה נדבק בטיפוס ומת ממחלתו, דבר שזעזע אותה קשות. בארון שבה לעבודתה ב"הפועל הצעיר", ובה התמידה עד שנת 1924. מ-1920 עד 1923 ערכה את המדור הספרותי בעיתון.

בניגוד לסופרים כמו שופמן וי"ד ברקוביץ, שפרצו בתנופה לעולם הספרות העברית, תהליך ההבשלה של בארון היה איטי וממושך. רק בשנת 1927 יצא לאור ספרהּ הראשון, "סיפורים" (בהוצאת דבר). אך בהדרגה הפכה לסופרת מוכרת ומוערכת ויצירתה אף זכתה בפרסים ספרותיים:  פרס ביאליק (1933), פרס רופין (1945) ופרס ברנר (1951).

כמה שנים אחר כך הסתגרה בביתה ולא יצאה משם עוד. היא אפילו לא הלכה להלווית בעלה, שהיה בשנים האחרונות לחייו מנהלו הראשון של בנק הפועלים. לאחר מות בעלה, ב-1937, ערכה את כתביו.

בביתה קיבלה אורחים, כגון אשר ברש ונחום גוטמן, כשהיא שוכבת במיטתה. עם זאת, הייתה מעורה בחיים הציבוריים. באותו הזמן עסקה במרץ בכתיבה ובתרגום וקיבלה תמיכה מן הבנק.

השואה נטעה בה תחושה כי שליחות מוטלת עליה, להמשיך ולכתוב על חיי היהודים בעיירה: "הרי שאני רואה את עצמי כמין זכוכית נגטיבית שנשארה רק היא היחידה לאחר שאבד העצם המצולם. כלום לא שומה עליי, למען הקים להם לדברים זכר, להטביע את רישומיי על הנייר".

נוסף על כתיבתה, תרגמה ספרות יפה ממספר שפות. למשל, תרגומה, שנחשב בזמנו לתרגום מופת, לרומן מאדאם בובארי של  גוסטאב פלובר (ספריית פועלים, יצא לאור ב-1957).

בשנת 1951 זכתה בפרס ברנר על ספרה " פרשיות".

הפסיכולוגית וחוקרת הספרות פרופ' עמיה ליבליך סבורה שבארון ובתה פיתחו יחד "שיגעון בשניים", עולם של הזיה משותפת. צפורה, בתה של בארון, גדלה נטולת קשרים חברתיים. אמהּ הייתה, למעשה, חברתה היחידה. בשנים שאחרי פטירת אמהּ עברה צפורה להתגורר בחדר על גג הבית, שם נמצאה מתה ב-1971, כמה ימים לאחר שמעדה ונפלה בו.

ארכיונה האישי של בארון מופקד במכון גנזים ארכיון הסופרות והסופרים בישראל.

ספריה
ממוזער|שמאל|250 פיקסלים|דיוקנה של בארון עם דיוקנאות הרב קוק, דוד שמעוני, ש"י עגנון, א"ז רבינוביץ' וי"ח ברנר, כולם התגוררו בנווה צדק בתקופת העלייה השנייה, במיצג "תוצרת הארץ" - עבודתו של האמן דוד טרטקובר המוצגת בכיכר מרכז סוזן דלל
 סיפורים (1927)
 גניזה (1930)
 קטנות (1933)
 מה שהיה (1939)
 לעת עתה (1943)
 משם (1946)
 הלבּן (1947)
 שברירים (1949)
 פרשיות (1951)
 חוליות (1953)
 מאמש (1955)
 אגב אורחה (1960)
 הגולים (1970)
 שלושה סיפורים (1975)
 כריתות וסיפורים אחרים (1997)
 פראדל/שפרה (2001)

בתיאטרון
 המחזה "דבורה בארון" מאת יהודית קציר המבוסס על חיי הסופרת וביתה ציפורה, פורסם בהוצאת הספרייה החדשה, "האנתולוגיה החדשה" (כרך שני). הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי בשנת 2000, בבימוי זהרירה חריפאי.
 המחזה וההצגה "אדם לא מת סתם", המבוססים על סיפוריה של דבורה בארון. המחזה עלה בתיאטרון הבימה בשנת 2013. יצרו יחדיו שחר פנקס המחזאית ושיר גולדברג הדרמטורגית והבמאית.

הנצחה
 בבאר שבע, ראשון לציון ובמזכרת בתיה נקראו על שמה רחובות.
 גינת דבורה בין סמטת גור אריה לבין סמטת יל"ג בקרבת ככר רבין בתל אביב קרויה על שמה.

לקריאה נוספת
 'ברון, דבורה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 107. 
לאה גולדברג "פרשיות לדבורה בארון" אורלוגין במה לדברי ספרות, א. שלונסקי עורך, אפריל 1951
יוסף שה-לבן, דבורה בארון - הנחיות ללימוד, הוצאת אור עם, 1976
נורית גוברין, המחצית הראשונה: דבורה בארון - חייה ויצירתה, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, 1988


 הילה שלומית קינל-לימוני, תלושות ומורדות: סיפורת נשים בספרות התחייה העברית- חוה שפירא, דבורה בארון ואלישבע ז'ירקובה-ביחובסקי, הוצאת רסלינג, 2016 
 אילת נגב, דבורה בארון: שכבה במיטה 33 שנה בתוך שיחות אינטימיות, תל אביב: משכל, 1995. גרסה דיגיטלית בפרויקט בן-יהודה
 אילת נגב, שיחות אינטימיות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1995 
עמיה ליבליך, רקמות, הוצאת שוקן, 1991 
 מיכל דורון, ציפור בכלוב : דבורה בארון על ספת הגרפולוג (מאזנים: ירחון לספרות, כרך פ"ד, גל' 5–6 (שבט תשע"א, ינואר 2011), עמ' 52–53,)
 לאה גולדברג – על דבורה בארון (מעיזבון המשוררת), דחק, כרך טו', 2022.

קישורים חיצוניים








יעקב פיכמן, דבורה בארון, בפרויקט בן-יהודה
 עמיה ליבליך, 

 דינה ציונית, דבורה בארון, בתוך: נשות ואנשי ספרות ושירה, מטח, 2003, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח

 משה בסוק, נשי דבורה בארון בפרויקט בן-יהודה
 - פראדל, אמריקה, שפרה - ספורי רדיו



 ביאורים 

הערות שוליים

קטגוריה:יהודיות בלארוסיות
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים יהודים בלארוסים
קטגוריה:סופרות כותבות עברית
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:עורכות ספרותיות ישראליות
קטגוריה:זוכות פרס ביאליק לספרות יפה
קטגוריה:זוכי פרס ביאליק לספרות יפה
קטגוריה:זוכות פרס ברנר
קטגוריה:זוכי פרס ברנר
קטגוריה:נשים הקבורות בבית הקברות טרומפלדור
קטגוריה:ישראליות המתמודדות עם מגבלה נפשית
קטגוריה:בני זוג של פוליטיקאים
קטגוריה:נשים שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:נשות העלייה השנייה
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:זוכי פרס רופין
קטגוריה:נווה צדק: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1956
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1956