שבתאי לוזינסקי

שבתאי לוזינסקי (טעות שהשתרשה לוז'ינסקי); 12 בפברואר 1896 – 18 בינואר 1947) היה פעיל ציוני בולט.

תולדות חייו
לוזינסקי נולד בשנת 1896 בבוברויסק שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (בתחום המושב, היהודי), ברוסיה הלבנה (כיום בבלארוס), ליואל ובתיה לוזינסקי. בילדותו למד אצל מורים פרטיים בביתו, קיבל חינוך דתי ודבק מאוד באמונתו הדתית.

לוזינסקי ספג ציונות מבן דודו ליאו מוצקין, אשר היה מבוגר ממנו יותר מעשור. בבגרותו החליט כי עליו להגיע לארץ ישראל, דבר שדרבן אותו להקים את "קבוצת בוברויסק" אשר הכשירה את עצמה לעבודה פיזית לקראת עלייה לארץ ישראל.
לוזינסקי היה מפעילי "צעירי ציון", והשתתף בוועידת "החלוץ" שהתקיימה בראשית 1918.

בגיל צעיר נשא לאישה את אידה קובנר, אשר עמדה לצדו לאורך כל הדרך. בימי מלחמת האזרחים ברוסיה, תוך תלאות רבות, יצאו בני הזוג עם תינוקם הבכור, שאול, בדרך לארץ ישראל (תר"פ 1920), במטרה לעבוד עבודת אדמה בארץ.

שבתאי ואידה לוזינסקי היו ממקימי "קבוצת אחווה" בפתח תקווה, שהייתה אחת הקבוצות הקבלניות הראשונות בארץ ישראל וחלוצה בשילוב יהודים בענף הבנייה. את עבודת הבנייה ראו כתחנה ארעית בדרך להתיישבות. קבוצת הבנייה הייתה אחד מהגרעינים שהצמיחו את "סולל בונה", ולוזינסקי היה בין הנבחרים למועצה הקבועה של "סולל בונה". ב-1922 עברה המשפחה לראשון לציון על מנת לעזור בבניית 13 הבתים הראשונים בשכונת התימנים.

ב-1923 הגיעו בני הזוג להגשמת חלומם בהקמת משק חקלאי. הם התיישבו במושב עטרות שבהרי ירושלים יחד עם ארבעת ילדיהם. גם בעטרות התבלט לוזינסקי, ובמיוחד התמסר לענייני חינוך. חלומו היה להחיות את המסורת הקדומה של עם ישראל כעם של עובדי אדמה בארץ ישראל.

בימי מאורעות תרצ"ו, כאשר הערבים ניסו לשתק את הבנייה היהודית על ידי מניעת אספקה של אבן וחצץ, נקרא לוזינסקי על ידי מרכז ההסתדרות להקים את "חברת אבן" להפקת אבן וחצץ לבנייה על ידי חוצבים יהודים. תעשייה זו הפכה לחברת "אבן וסיד" שהייתה שייכת ל"סולל בונה".

שליחותו האחרונה הייתה אל שארית הפליטה שהתקבצה בשלהי מלחמת העולם השנייה באיטליה. בסוף 1945 יצא לאיטליה בשם בדוי "שמעון מורוצנר" בסירה "דאלין" שעסקה בהבאת מעפילים. במחנה עקורים באיטליה, פעל כחבר "המרכז לגולה" ועסק בארגון העולים והסעתם אל נמלי ההפלגה.

לוזינסקי נספה בתאונת דרכים באיטליה כששב מכנס שליחים ברומא למחנה הפליטים בו פעל. הוא נקבר בתחילה ברומא ובנובמבר 1947 הועלה ארונו לארץ ישראל והוא נקבר בעטרות. אשתו אידה המשיכה לחיות עם ילדיה במושב עד פינוי עטרות במלחמת העצמאות, ולאחר מכן התגוררה בבני עטרות.

על שמו של שבתאי לוזינסקי ולזכרו נקראה ספינת המעפילים "שבתאי לוז'ינסקי", בכיתוב השגוי, שפרצה את המצור הבריטי והורידה מעפילים בחוף ניצנים. המעפילים הגיעו לקיבוץ ניצנים ושם כותרו על ידי הבריטים שגירשו אותם לקפריסין. בעקבות, וחלקם נתפס.

על מקור השם לוזינסקי
שמו הנכון הוא שבתאי לוזינסקי. השם שובש וניתן למצוא במקורות רבים את האיות "לוז'ינסקי" שאינו נכון. מקור השם הוא העיר לוזה (loza) שליד בוברויסק (בלארוס) בה חיה המשפחה. פירוש השם הוא עץ הלבנה. המשפחה עסקה ביערנות ומסחר בעצים. משני טעמים אלה בחרו להם את השם לוזינסקי (ו בחולם, ז נקייה מגרש).

לקריאה נוספת
 שבתי לוזינסקי: תרנ"ו-כ"ז טבת תש"ז, תל אביב: בהוצאת תנועת המושבים והארגונים, תש"ז.
 יוסי שפנייר, "לבנה אחת משלך בתוך הבניין הנצחי" שבתאי לוזינסקי איש וספינה שפרשו דרך, עת-מול 247, יד בן צבי, תשע"ו, עמ' 27-30
 רות דנון, עטרות מושב ראשון בהרי יהודה, אריאל גיליון 177-178, מאי 2007

קישורים חיצוניים
 שבתי לוז'ינסקי, באתר בני עטרות

  (נקרולוג)


 : ז. דויד, . ברץ, י. רבינוביץ

הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
שבתאי
קטגוריה:חברי צעירי ציון
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים באיטליה
קטגוריה:חללי ההגנה
קטגוריה:חללי טרום המדינה
קטגוריה:עטרות
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בשנית בארץ ישראל
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19: אנשי היישוב
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1896
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1947