נסים אלוני

250px|ממוזער|שמאל|לוחית זיכרון על ביתו של נסים אלוני ברח' דיזנגוף 223 בתל אביב
נסים אלוני (24 באוגוסט 1926 – 13 ביוני 1998) היה מחזאי, במאי תיאטרון, סופר, עיתונאי, תסריטאי, מתרגם ופזמונאי ישראלי, חתן פרס ישראל לשנת 1996, הנחשב לאחד ממחזאי ישראל הבולטים והחשובים ביותר.

ביוגרפיה
אלוני נולד בשם נסים לוי, בשנת 1926, למשפחה קשת יום שהתגוררה בשכונת וולפסון בתל אביב. השכונה והדינמיות בה התנהלו ענייניה, כביכול, על ידי הילדים, סיפקו כר נרחב לדמיונו הפורה, ושנים רבות לאחר מכן תיאר אותה בסיפורי "הינשוף" שלו. בתום לימודיו התיכוניים בבית הספר "השכלה", התגייס לנוטרות ושם החל לכתוב לשבועון במחנה. עם סיום שירותו הצבאי התמנה אלוני לעורך הספרותי של כתב העת "אשמורת" ולחבר מערכת "בעין".

במלחמת העצמאות שירת בגדוד 52 של חטיבת גבעתי, וסיים בהצלחה קורס קצינים. בין היתר, השתתף בקרב על משלט עיבדיס. מוראות המלחמה השפיעו עליו לאורך כל שנות כתיבתו.

למד היסטוריה כללית ותרבות צרפת באוניברסיטה העברית בירושלים.

 קריירה מקצועית 
 מחזאי 
ב־1953 הועלה מחזהו הראשון "אכזר מכול המלך" בתיאטרון הלאומי "הבימה", בבימויו של שרגא פרידמן, ועורר הד גדול בקרב שוחרי התיאטרון. המחזה עוסק בדמותו של המלך ירבעם בן נבט, ובעלילת המחזה משרבב אלוני השקפות עולם ועמדות אישיות בנושאים על סדר היום הציבורי.

ב־1961 הועלה ב"הבימה" מחזהו "בגדי המלך" שמיקם אותו כמחזאי ישראלי מוביל.

רבים ממחזותיו של אלוני עוסקים בבני האצולה, במלכים ובנסיכים, כמו: "בגדי המלך", "הנסיכה האמריקאית", "אכזר מכל המלך" ו"אדי קינג".

מחזות נוספים שכתב וביים אלוני, הם: "הצוענים של יפו", "המהפכה והתרנגולת", "כמו כולם" (או בשמה הנוסף: "לוקאס הפחדן"), "הנפטר המתפרע", "נפוליון - חי או מת" ו"שעיר אחד לעזאזל".

נסים אלוני העריך במיוחד את שחקנית "הבימה" חנה רובינא, לה אף כתב מחזה המוקדש לה בשם "דודה ליזה", שבו גילמה את התפקיד הראשי.

ב-1972 ביים דוד פרלוב את סרט הקולנוע "הגלולה" על פי תסריט עשיר בהמצאות עלילתיות ולשוניות שכתב אלוני, ובו השתתפו אבנר חזקיהו, יוסי בנאי, שרגא פרידמן, אדית אסטרוק, ז'רמן אוניקובסקי, גדעון זינגר וזהרירה חריפאי.

ב-1974 ביים רם לוי את סרט הטלוויזיה "הכלה וצייד הפרפרים", על פי מחזה של אלוני (שגם כתב את התסריט, יחד עם לוי), ובו השתתפו יוסי בנאי בתפקיד גץ, גילה אלמגור בתפקיד מי ויוסי פולק.

ההצגות האחרונות שכתב אלוני היו "שמחת קבצנים" (עם שייקה אופיר) שהוצגה ב-1984 בהפקת התיאטרון העממי של אברהם דשא פשנל ו"שפריץ" של להקת ילד מבחנה (אלי יצפאן, גדי פור, מיכאל מורים, דבי קליידר, נולי עומר, שמוליק לוי) בהפקת טמירה ירדני ב-1988.

 כתיבת פרוזה 
אלוני פרסם קובץ פרוזה בשם "רשימותיו של חתול רחוב". הקובץ מהווה לקט של טורים שכתב לעיתונים 'דבר', 'הארץ' ו'ידיעות אחרונות', על סיוריו במקומות שונים בארץ ושפתה, מכתבים מפריז, אמסטרדם וברלין המספרים חוויות מעניינות מסוף שנות החמישים, סיפורים על חבריו הטובים הציירים יוסל ואודרי ברגנר, וסיפורים על הצגות שכתב.

 הקמת תיאטרון העונות 
ב־1963 הקים אלוני, עם חבריו השחקנים יוסי בנאי ואבנר חזקיהו, את "תיאטרון העונות", שבמסגרתו העלה כמחזאי-במאי את "הנסיכה האמריקאית". מכאן ואילך ביים אלוני את כל מחזותיו. תיאטרון "העונות" שרד עונות בודדות, שקע בחובות ונאלץ לנעול שעריו.

 מערכונים ופזמונים לגשש החיוור 
אלוני כתב מערכונים לשלישיית הגשש החיוור וביים שתיים מתוכניותיהם: "סינמה גשש" ו"קנטטה לשווארמה". כתיבתו לשלישייה התאפיינה בחידודי לשון ויש שרואים בו כממציאה של "השפה הגששית" המוכרת לקהל הישראלי. אלוני כתב גם מספר פזמונים ללהקה, ובהם "יפות יפות", "כולם חכמים כולם" (יחד עם ירון לונדון) ו"שירת הבִרבור". פזמון מוכר נוסף שכתב הוא "שיר כלולות", שהלחין עודד לרר והתפרסם בביצועו של יזהר כהן.

חיים אישיים
אלוני היה נשוי פעמיים, בראשונה לרות לבית זיידמן, לה היה נשוי 12 שנים, ובשנייה לשחקנית הצעירה אילנה עדן (זו זכתה לקריירה קצרה בהוליווד). השניים נישאו ב-1962 והתגרשו ב-1965. כמו כן, קיים מערכות-יחסים עם השחקניות ז'רמן אוניקובסקי, אדית אסטרוק, הפסיכולוגית נירה ירון ושחקנית הקולנוע הרומנית-צרפתית, נדיה גריי (Nadia Gray).

אחיו היה השופט שאול אלוני. נכדו הוא התסריטאי ויוצר הטלוויזיה עמרי עמית.

ב-1993 לקה אלוני באירוע מוחי ולאחר תקופת שיקום חזר לעבוד.

ב-13 ביוני 1998 נפטר אלוני בגיל 71 ונטמן בבית העלמין ירקון.

 פרסים והוקרה 
220x400 פיקסלים|שלטים המציינים את רחוב נסים אלוני בתל אביב|טקסט=שלטים המציינים את רחוב ניסים אלוני בתל אביב|ממוזער
 פרס כינור דוד למחזאי - 1964
 פרס נשיא המדינה לספרות - 1971
 פרס משה הלוי - 1971
 פרס ביאליק - 1983
 עמית כבוד של בית הספר סם שפיגל - 1992
 פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה - 1993
 פרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים - 1995
 פרס ישראל לתיאטרון - 1996
 פרס התיאטרון הישראלי למתרגם השנה (עבור "התאומים מוונציה") - 1997
 פרס התיאטרון הישראלי למתרגם השנה (עבור "אותלו") - 1998
 ערב מחווה הקאמרי לציון 80 שנה להולדתו של ניסים אלוני 2006
 בשנת 2008 הופיעה הביוגרפיה שלו "נמר בוער", מאת העיתונאית ומבקרת התיאטרון שרית פוקס. פוקס נעזרה באלוני עוד בחייו, התייעצה עם אחיו, שאול אלוני וראיינה 200 אנשים לצורך הכתיבה. לטענת הביוגרפית סבל אלוני מהלם קרב מתמשך והדבר עיצב במידה רבה את חייו וכתיבתו. הספר עורר דיון ציבורי נוקב והפך לספר לימוד לשחקנים ולסטודנטים לתיאטרון.
 בשנת 2014 הופיעה הביבליוגרפיה המקיפה הראשונה ליצירתו, "נסים אלוני, ביבליוגרפיה 2014-1948" בעריכת אילן בר-דוד ודור ורטהיימר.
 בשנת 2015 הוקרן לראשונה בפסטיבל דוקאביב, הסרט התיעודי של דורון ג'רסי "הָיֹה הָיָה מלך - נסים אלוני בשלוש מערכות, שתי תמונות ביניים ואפילוג" על חייו ופועלו של נסים אלוני. הסרט משלב אנימציות מרהיבות המבוססות על ציוריו ואיוריו של יוסל ברגנר לדמויותיו של אלוני.

 הנצחה 
 עיריית ת"א מעניקה את פרס המחזאות מטעם קרן יהושע רבינוביץ' לאמנויות על שמו.
 עיריית ת"א קראה רחוב על שמו בשנת 2009 במתחם פארק צמרת.
 עיריית רמלה קראה רחוב על שמו בשנת 2012 בשכונת קריית האמנים.
 עיריית ראש העין קראה רחוב על שמו בשנת 2017 במתחם פסגות אפק.
 לוחית זיכרון הושמה על ביתו ברח' דיזנגוף 223 בתל אביב
 בתאריך 27 בדצמבר 2005 דאר ישראל הנפיק בול דאר לזכרו של אלוני הנושא את דיוקנו, שעוצב על ידי האמן משה פרג . על השובל: תצלום של סצנה מתוך המחזה "הצוענים של יפו" .

מחזותיו שנדפסו
 אדי קינג, מחזה בשתי מערכות, מפעלים אוניברסיטאיים, תל אביב, 1975
 הכלה וצייד הפרפרים והנפטר מתפרע, מחזה בשני חלקים שונים, הקיבוץ המאוחד, 1980
 נפוליון - חי או מת!, מחזה עם פזמונים, מוזיקה מאת גארי ברתיני, כתר, ירושלים, 1993
 אכזר מכל המלך, משכל תל אביב, 1997
 הצוענים של יפו, מחזה בשתי מערכות, רישומים - יוסל ברגנר, משכל, 2000
 בגדי המלך, מחזה בשלושה חלקים: סתיו, חורף, אביב, ציורים ואיורים - יוסל ברגנר, עריכת המחזה לדפוס - דורי פרנס, משכל תל אביב, 2004
 דודה ליזה, מלודרמה ישראלית בשתי מערכות, ציורים ורישומים - אודרי ברגנר, משכל תל אביב, 2004
 הנסיכה האמריקאית, מחזה אחד בשתי גרסאות, ציורים ורישומים - יוסל ברגנר, עריכת מחזה לדפוס - דורי פרנס, משכל, 2004
 האם יש מקקים בישראל?, מחזה וסיפורים אחרים, ערכו והביאו לדפוס - דורי פרנס ורקפת א. ידידיה, בית אוצר, 2024

 מספריו 
 רשימות של חתול רחוב, הופיע בהוצאת ספרי פרוזה
 רוץ, חייל טורקי, הספרייה הקטנה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה (2006) - חידוש של ארבעה סיפורים שפורסמו לראשונה בספר 'הינשוף' בספריית תרמיל, וכונסו במהדורה זו לנובלה אחת.
 הינשוף, ספריית תרמיל. עובד למחזה "משחיז הסכינים הסיני" בידי דניאל הורוביץ והוצג בתיאטרון החאן, בבימויה של מור פרנק, בשנת 2009
השממית, כנרת, זמורה ביתן, דביר - 2017 סדרת רטרו
האם יש מקקים בישראל? מחזה וסיפורים אחרים, ערכו והביאו לדפוס: דורי פרנס ורקפת א. ידידיה, בית־אוצר מוציאים לאור, 2024

לקריאה נוספת
 יהונתן גפן, פרצוף של צועני - נסים אלוני: המקום, הזמן, הדמויות, העלילה, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2022
 אוריאל זוהר, תיאטרון מגלם מיתוס (בעיקר על חנוך לוין וניסים אלוני), עיתון 77 ירחון לתרבות וספרות, מספר 170, עמ' 30–33, 42, תל אביב, 1994
 משה נתן, כישוף נגד מוות: התיאטרון של נסים אלוני. ערך וצירף הקדמה ונספחים זאב שצקי; איורים: יוסל ברגנר, אודרי ברגנר, שלמה ויתקין, משה מוקדי. הוצאת הקיבוץ המאוחד. 1996
 יצחק בן-מרדכי, ליידיס אנד ג'נטלמן אנד ליידיס: עיון ביצירתו של נסים אלוני, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ד, 2004
 נורית יערי (עורכת), על מלכים, צוענים ושחקנים - מחקרים ביצירתו התיאטרונית של נסים אלוני, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006
 שרית פוקס, נמר בוער, מותו וחייו של נסים אלוני, הוצאת ידיעות אחרונות, 2008
 מאיה בז'רנו, על שלושה מחזות של נסים אלוני, עמדה 22, 2010, עמודים 137–155

קישורים חיצוניים


 יעל רנן, ספרות המערב: הנסיכה האמריקאית 2.7
  "המלך הגולה של התיאטרון הישראלי", פודקאסט "גיבור תרבות" להאזנה המוקדש כולו לניסים אלוני וליצירתו, בהגשת ד"ר דן ערב, ד"ר דוד גורביץ' ויונתן גת]



 נורית יערי, חייו ויצירתו של נסים אלוני, באתר תיאטרון החאן










 שמעון שלוש, על שני סיפורים של נסים אלוני מתוך "הינשוף", באתר סימניה, 3 באוגוסט 2010
 המחזה "הנסיכה האמריקאית", באתר תיאטרון החאן
  "ניסים אלוני - מחשבות נוספות" מסדרת התוכניות "גיבור תרבות"
 שרית פוקס, נמר בוער, מותו וחייו של נסים אלוני



 אברהם עוז, "נסים אלוני: מארץ הקודש לארץ נוֹד: אלוני והשיח הפוסט־קולוניאלי", מתוך: שדות ומזוודות: הדרמה העברית והסיפר הציוני ת"א: רסלינג, 2014, ע"ע 187–206.






 נחום מוכיח, אוזניו היו כרויות לדרמות באתר הבמה, 25 באוגוסט 2015

 סיפור מאת ניסים אלוני ברשת: "הממזר - סיפור על יפתח הגלעדי", פורסם ב"יקום תרבות", 2020
 סיפור מאת ניסים אלוני ברשת: "המעשה במלך אדוני בזק והמלכים קצוצי האצבעות", פורסם ב"יקום תרבות", 2020





 זיוה שמיר, "הינומת כלה ובגדי שחורים" על שני מחזותיו של נסים אלוני "הכלה וצייד הפרפרים" ו"הנפטר מתפרע", מעריב ,5 בספטמבר 1980

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר אחד העם (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מחדשי מילים וביטויים בשפה העברית
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:ישראלים במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי חטיבת גבעתי (תש"ח)
קטגוריה:סגל במחנה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לתיאטרון
קטגוריה:זוכי פרס התיאטרון הישראלי
קטגוריה:זוכי פרס התיאטרון הישראלי: מפעל חיים
קטגוריה:זוכי פרס ביאליק לספרות יפה
קטגוריה:זוכי פרס משה הלוי
קטגוריה:זוכי פרס רוזנבלום
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:עמיתי כבוד של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:זוכי פרס נשיא המדינה לספרות
קטגוריה:אמנים ואנשי רוח שהונצחו בתל אביב-יפו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998