מועצת המדינה הזמנית

250px|ממוזער|שלט בכניסה לבית וילהלם אברלה ששימש כלשכת ראש הממשלה בתל אביב
מועצת המדינה הזמנית הייתה הגוף המחוקק הראשון של מדינת ישראל, החל מסיום המנדט הבריטי ועד להקמת הכנסת. המועצה היא המשכה של מועצת העם - גוף שהוקם על-ידי ההנהלה הציונית כחלק מן ההכנות להקמת המדינה. המועצה תפסה את מקומה של המועצה המלכותית הבריטית, בה חוקקו חוקי ארץ-ישראל המנדטורית באמצעות דבר המלך במועצה על ארץ ישראל.

היסטוריה
מועצת המדינה הזמנית הוכרזה במעמד הכרזת המדינה במגילת העצמאות, בה נכתב:
מיד לאחר הכרזת העצמאות פרסמה המועצה מנשר הקובע את מעמדה כגוף המחוקק, מבטל את הספר הלבן משנת 1939 ואת ההגבלות על העלייה, וכן קובע כי כל חוק שהיה בתוקף עד אותה עת יישאר בתוקפו כל עוד לא בוטל ביד המועצה.

סמכויותיה של מועצת המדינה הזמנית נקבעו בפקודת סדרי השלטון והמשפט, שהיא דבר החקיקה הראשון שפורסם במדינת ישראל. בפקודת סדרי השלטון והמשפט נמנו שמותיהם של 38 חברי מועצת המדינה הזמנית. לנשיא המועצה מונה חיים ויצמן.

תפקידה העיקרי של מועצת המדינה הזמנית היה לנסח חוקה זמנית, חוקי ייסוד וקביעת שיטת הבחירות. לצורך כך הוקמה "ועדת החוקה". הוועדה הציגה בנובמבר 1948 את הכללים לבחירת הנשיא והרכבת הממשלה באופן דמוקרטי, כללים שכונסו ב"חוק המעבר". אחת ההחלטות החשובות אותה קיבלה מועצת העם הייתה בדבר שיטת הבחירות לאספה המכוננת. שיטת הבחירות היחסית שהייתה מבוססת על המסורת של המוסדות הציוניים, הייתה אמורה להיות בשימוש חד פעמי לצורך קיום הבחירות הללו בלבד. כאשר על דעת הכל הוסכם כי שיטת הבחירות "הקבועה" תיקבע במסגרת חוקת המדינה.

במסגרת הדיונים על "חוק המעבר" עלתה ההצעה כי תפקיד הכנסת הראשונה יוגבל לקבלת חוקת ייסוד למדינת ישראל, וכי תקופת כהונתה תוגבל לשנתיים בלבד. שתי ההצעות נדחו והמועצה קיבלה את דעתו של ראש הממשלה בן-גוריון, כי אין היא, המועצה הזמנית, מוסמכת להטיל תפקידים והגבלות על האספה המכוננת. בפועל באספה המכוננת, שהפכה לכנסת הראשונה, התפתח ויכוח האם יש עליה חובה לחוקק חוקה לישראל. בסופו של דבר החליטה הכנסת, ב-13 ביוני 1950, שלא לכונן חוקה מיידית. תחת זאת הוחלט לחוקק חוקי יסוד שיצטרפו לכדי חוקה בבוא הזמן, כהצעתו של ח"כ יזהר הררי.

חוקי מועצת המדינה הזמנית נקראו פקודות ופורסמו ב"עיתון רשמי" (שלימים הפך ל"רשומות").

ב-25 בינואר 1949 נערכו הבחירות לאספה המכוננת. ב-16 בפברואר 1949 קיבלה האספה את חוק המעבר. כתוצאה מחוק המעבר הפכה האספה המכוננת לכנסת הראשונה.

זמן קצר לפני שסיימה את תפקידה, אושרה על ידי מועצת המדינה הזמנית, ב-11 בפברואר 1949, "פקודת החנינה הכללית לאסירים ועצירים", כל האסירים שנכלאו בתקופת המנדט קיבלו חנינה למעט אנשים שהורשעו ברצח.

בסך הכל חוקקה מועצת המדינה הזמנית 52 פקודות ותקנות שעת חירום, ומאז כמעט כולן בוטלו או הוחלפו. עם הפקודות שנותרו בתוקף נמנות, בנוסף לאלה שצוינו לעיל:
 פקודת שטח השיפוט והסמכויות: החילה את המשפט הישראלי גם על שטחי ארץ ישראל שבשליטת מדינת ישראל ונמצאים מעבר לגבולות תוכנית החלוקה.
 פקודת מאכל כשר לחיילים: מחייבת לספק מזון כשר לחיילי צה"ל היהודים
 פקודת צבא הגנה לישראל: הורתה על הקמתו של צבא הגנה לישראל.
 פקודת שטח נטוש.
 פקודת המטבע אשר קבעה את הלירה הישראלית כהילך החוקי של מדינת ישראל.

מקום מושבה של המועצה
עם הקמתה התנהלו ישיבות מועצת המדינה בבית קק"ל בתל אביב. בהפוגה הראשונה בחודש יוני חזרו אנשי הקרן הקיימת מירושלים הנצורה, ומועצת המדינה נדרשה לפנות את הבית. על פי מגילת העצמאות הבחירות לאספה המכוננת היו עתידות להיערך בקיץ, ולכן הוחלט לשכן את מועצת המדינה במקום זמני – לשכת ראש הממשלה בקריה בתל אביב (בית וילהלם אברלה). שני חדרי שינה בקומה השנייה חוברו לחדר אחד רחב ובמרכז החדר הוצבו ארבעה שולחנות שחוברו לשולחן אחד רחב, ומסביב ישבו 13 שרי הממשלה ו־24 חברי מועצת המדינה הצטופפו לאורך הקירות. הישיבות התקיימו שם כחודש, בין י' בסיוון לח' בתמוז. בעקבות קרבות עשרת הימים בחודש יולי 1948 הוחלט על דחיית הבחירות, ומשך כהונת מועצת המדינה הזמנית התארך. לכן הוחלט לחפש אולם ישיבות רחב שיתאים לישיבות המועצה. בניין הבימה לא התאים בשל הבולטות הטופוגרפית שלו שהיוותה סכנה מהפצצות מצריות, ולכן נבחר מוזיאון תל אביב ששכן בבית העצמאות שבשדרות רוטשילד. כדי לא להפריע לפעילות המוזיאון, התקיימו הישיבות רק בחודשי הפגרה ובשעות הערב לאחר סיום הפעילות במוזיאון (ולא בערבים של קונצרטים). הספסלים סודרו לפני כל ישיבה באולם, ובין הישיבות הם אוכסנו במחסן.

תמונות

 הרכב מועצת המדינה הזמנית 
חברי מועצת המדינה הזמנית, כפי שפורסמה בנוסח הראשון של פקודת סדרי השלטון והמשפט (לאחר מכן חלו שינויים ברשימה זו):
+מועצת המדינה הזמניתסיעהמושבים במועצהמס'חבריםנשיא : חיים ויצמןיושב ראש המועצה: יוסף שפרינצקמפלגת פועלי ארץ ישראל10דוד בן-גוריון, יצחק בן-צבי, מאיר ארגוב, אליהו דובקין, גולדה מאיר, אליעזר קפלן, אברהם קצנלסון, דוד רמז, מרדכי שטנר, משה שרתמפלגת הפועלים המאוחדת5מרדכי בנטוב, צבי לוריא, נחום ניר-רפאלקס, אהרן ציזלינג, ברל רפטורהציונים הכלליים4דניאל אוסטר, אליהו ברלין, פרץ ברנשטיין, יצחק גרינבויםהמפלגה הפרוגרסיבית3אברהם גרנות, משה קול, פנחס רוזןברית הציונים הרוויזיוניסטים3הרצל רוזנבלום, צבי סגל, בן-ציון שטרנברגהמזרחי3זאב גולד, יהודה לייב פישמן מימון, דוד צבי פנקסהפועל המזרחי2זרח ורהפטיג, משה שפיראאגודת ישראל2יצחק מאיר לוין, מאיר דוד לוינשטייןפועלי אגודת ישראל1קלמן כהנאהמפלגה הקומוניסטית הישראלית1מאיר וילנרהתאחדות התימנים בישראל1סעדיה כובשיספרדים ועדות מזרח1בכור-שלום שטריתויצו1רחל כהן-כגן
טקסט=|ממוזער|358x358 פיקסלים|תמונת חברי המועצה
בגלל הקושי של חברי מועצת המדינה הזמנית להגיע לישיבות המועצה במקום מושבה בתל אביב בתנאי המלחמה ששררו בארץ, מונו גם 27 ממלאי מקום:

משה אונא, אריה אופיר, בבה אידלסון, זאב איסרזון (און), יהודה בורלא, מאיר בר-אילן (ברלין), דוד בר-רב-האי (בורובוי), יחיאל דובדבני, מנחם הגר, מאיר הרטמן, יזהר הררי, עמי אסף (וילקומיץ), משה טצה, אידוב כהן, ישראל כהן, יונה כסה (קוסוי), רחל כצנלסון, שמואל למברגר, יעקב לנדוי, אליהו מזור, יהודה משאט, מרדכי נורוק, אברהם סטופ, דניאל סירקיס, יוסף סרלין, יעקב רובין, קופל שוורץ.

ראו גם
 מועצת העם
 האספה המכוננת
 הכנסת

קישורים חיצוניים

 סקירה היסטורית של מועצת המדינה הזמנית באתר הכנסת
 פרוטוקול הישיבה הראשונה של מועצת-המדינה הזמנית.
 חברי מועצת המדינה הזמנית באתר הכנסת
  מועצת המדינה מקבלת את הנשיא חיים ויצמן, אוקטובר 1948, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים


הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: היסטוריה פוליטית
קטגוריה:היסטוריה של הכנסת
קטגוריה:הנהגת היישוב והמדינה במלחמת העצמאות
קטגוריה:הכרזת העצמאות של מדינת ישראל