אתר מורשת עולמית

שמאל|ממוזער|250px|סמל המורשת העולמית מעוצב בפרחים בקרלסקרונה, שוודיה
שמאל|ממוזער|250px|חלוקה לאזורים
שמאל|ממוזער|250px|מקדש אבו סימבל אשר הביא להעלאת רעיון המורשת העולמית, גבול מצרים סודאן
שמאל|ממוזער|250px|איי גלאפגוס – האתר הראשון ברשימה, אקוודור
שמאל|ממוזער|250px|הפירמידה הגדולה של גיזה, מצרים
שמאל|ממוזער|250px|החומה הגדולה של סין
שמאל|ממוזער|250px|הגשר הישן במוסטאר, בוסניה והרצגובינה
שמאל|ממוזער|250px|כנסיית הקדוש ג'ורג', לליבלה, אתיופיה
שמאל|ממוזער|250px|הפארק הלאומי ת'ינגווליר, איסלנד
שמאל|ממוזער|250px|פיאצה דיי מיראקולי בפיזה, איטליה
שמאל|ממוזער|250px|העיר דוברובניק, קרואטיה
שמאל|ממוזער|250px|נרייפיורד, כפי שנשקף ממלון סטלהיים
אתר מורשת עולמית הוא אתר שהוכרז על ידי ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו כאתר הראוי לשימור, בזכות חשיבותו המיוחדת למורשת המשותפת לאנושות.

האספה הכללית של אונסק"ו החלה בתוכנית להגנה על אתרי מורשת עולמית עם ניסוח "האמנה בדבר הגנת המורשת הטבעית והתרבותית העולמית" (Convention Concerning the Protection of World Cultural and Natural Heritage) ביום 16 בנובמבר 1972, ומכוחה הוקמה ועדת המורשת העולמית, האחראית על בחירת אתרים חדשים ופיקוח על ניהולם של האתרים שברשימה. 195 מדינות וישויות אשררו את האמנה.

האתרים שברשימה יכולים, בכפוף לתנאים מסוימים, לזכות במימון וסיוע כספי מקרן המורשת העולמית, ולהכללתו של אתר ברשימה נודעת גם חשיבות כלכלית ותדמיתית.

בשנת 2025 כללה רשימה אתרי המורשת העולמית 1,248 אתרים ב-170 מדינות וישויות (כולל קוסובו והרשות הפלסטינית). 972 מהאתרים מוגדרים כאתרי תרבות, 235 כאתרי טבע ויתר 41 האתרים משלבים את שני התחומים.

 היסטוריה 
ב־1959 יזמה ממשלת מצרים את הקמתו של סכר אסואן הגבוה, מבנה אשר אמור היה להביא להצפת שטח נרחב, בו שכנו מקדשי אבו סימבל ואתרים ארכאולוגיים אחרים. למרות מחאות מצד ממשלות מצרים וסודאן פתח ארגון אונסק"ו במסע ציבורי להגנת האתרים. בסופו של דבר פורקו מקדש אבו סימבל ומקדש פילה, והועברו לאתר גבוה יותר שם שוחזרו והורכבו מחדש. מחירו של המיזם הגיע לסכום של 80 מיליון דולר ומחציתו גויסה מ-50 מדינות שונות אשר נרתמו למאמץ. האירוע זכה להצלחה והביא למיזמים דומים בוונציה, בעיר העתיקה מואנג'ודארו בפקיסטן ובמקדש בורובודור באינדונזיה. עקב כך ניסח ארגון אונסק"ו, יחד עם הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים (International Council on Monuments and Sites – ICOMOS), טיוטה לאמנה בדבר הגנת המורשת התרבותית העולמית. ב־1965 החלה ארצות הברית לקדם את הקמתה של קרן מורשת עולמית (World Heritage Trust) ואת הרעיון לשמר אתרי טבע לצד אתרי תרבות. "האיחוד הבינלאומי לשימור הטבע" הציע הצעה ברוח דומה ב־1968, והן הוצגו בפני כנס האומות המאוחדות בעניין הסביבה האנושית ב־1972. משהוסכם על נוסח אחיד נוסחה האמנה בדבר הגנת המורשת הטבעית והתרבותית העולמית, וזו אומצה על ידי האספה הכללית של אונסק"ו ב־1972.

 תהליך הצגת המועמדות 
על מדינה חברה המבקשת להעמיד אתר להכללה ברשימה לערוך תחילה "רשימה ראשונית" של כל האתרים בעלי הערך התרבותי והטבעי שבשטחה. ניתן להציע מועמדות להכללה אך ורק מתוך רשימה זו, ולשם כך יש לערוך תיק מועמדות בעזרתו של המרכז למורשת עולמית. תיק המועמדות נבדק על ידי "הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים" ו"איחוד השימור העולמי", אשר עורכים את המלצתם לוועדת המורשת העולמית. הוועדה דנה במועמדות האתר בהתאם לקריטריונים מנחים.

 הקריטריונים לבחירת האתר 
על מנת להיכלל ברשימת האתרים על המועמד להיות בעל ערך עולמי יוצא מהכלל ולעמוד לפחות באחד מעשרת הקריטריונים. אלו נחלקים לשתי קבוצות:
שישה לבחירת אתר תרבות וארבעה לבחירת אתר טבע. אתר עשוי לשלב קריטריונים משתי הקבוצות ואז הוא מכונה "אתר מעורב". הניהול, ההגנה, האמינות והמצב התקין של האתרים נלקחים גם הם בחשבון. משנת 1992 נשקלים גם יחסי הגומלין בין האדם לבין הטבע באתרים.

 קריטריונים לאתר תרבות 
  (1) – האתר הוא יצירת מופת של פאר היצירה האנושית.
  (2) – מציג שינוי חשוב בערכים אנושיים, לאורך תקופת זמן או באזור תרבותי של העולם, באמצעות פתרונות יצירתיים בתחומי: האדריכלות, טכנולוגיה, מפעלי אומנות אדירים, תכנון ערים או עיצוב נוף.
  (3) – עדות ייחודית או לפחות יוצאת דופן למסורת התפתחות תרבותית (cultural tradition) או למסורת התפתחות חברתית-כלכלית (civilization).
  (4) – האתר הוא דוגמה יוצאת דופן לסוג בנייה, אדריכלות, טכנולוגיה והנוף המדגים שלבים משמעותיים בתיזמור (ensemble) הכולל שלהם בשלבים משמעותיים בהיסטוריה של האנושות.
  (5) – האתר הוא דוגמה יוצאת דופן להתיישבות מסורתית של בני האדם, לשימוש בקרקע או בים. דוגמה המייצגת תרבות, או יחסי הגומלין בין האדם לבין סביבתו הטבעית, בייחוד אם האתר הפך פגיע לשינויים בלתי הפיכים שעומדים לערוך בסביבתו.
  (6) – קשור לאירועים או למסורות חיות בעלות רעיונות, אמונות או יצירות אומנות ועבודות ספרותיות בעלי מובהקות בינלאומית (המועצה מעדיפה שהאתר יעמוד בקריטריון נוסף).

 קריטריונים לאתר טבע 
  (7) – כולל תופעות טבעיות יוצאות דופן באזורים בעלי יופי טבעי יוצא דופן ובעלי חשיבות אסתטית.
  (8) – דוגמה לחריגות, להצגת התפתחויות בתולדות האנושות. כולל במהלך החיים, תהליכים גאולוגיים במהלך התהוותם בפיתוח תצורות נוף ומאפיינים גאומורפיים (עיצוב פני הקרקע) או פיזיוגרפיים (physiographic).
  (9) – דוגמה יוצאת דופן בייצוג תהליכים ביולוגיים ואקולוגיים בהתפתחות היבשות (terrestrial), המים הזורמים, המערכת האקולוגית של חוף הים והים (coastal and marine ecosystems) ואוכלוסיות הצמחייה והחי שבהן.
  (10) – בית גידול טבעי, במקומו המקורי אין סיטו, מגוון ביולוגי חשוב ומובהק, כולל אלה המצויים בסכנת פגיעה בשל היבטים מהסביבה מנקודת ראות מדעית או של שמירת הטבע.

 ועדת המורשת העולמית 
 מבנה והרכב הוועדה 
בוועדה למורשת עולמית חברות 21 מדינות ומשך החברות הוא בן שש שנים, אולם רוב המדינות מסיימות את חברותן ביוזמתן לאחר ארבע שנים בלבד על מנת לאפשר למדינות אחרות להצטרף לוועדה. בחירות לחברות בוועדה נערכות אחת לשנתיים, ובכל פעם נבחרות לפחות 7 חברות חדשות.

 תפקידי הוועדה 
הוועדה נפגשת מספר פעמים בשנה על מנת לדון בניהולם השוטף של האתרים המופיעים ברשימה ולקבל בקשות לצירוף אתרים חדשים. אחת לשנה מתקיימת "ישיבת ועדת המורשת העולמית" ("World Heritage Committee Session") ובה מצורפים אתרים חדשים לרשימה באופן רשמי. ישיבות אלה מתקיימות כל שנה בעיר אחרת באחת המדינות החברות, למעט ישיבות רבות שהתקיימו בפריז, מקום מושבה של הנהלת אונסק"ו. תפקידה השלישי של הוועדה הוא לבחון בקשות לסיוע בינלאומי מקרן המורשת העולמית.

 ישיבות הוועדה השנתיות 
הישיבות מתקיימות מדי שנה ברציפות מאז 1977, למעט 2020 בעקבות מגפת הקורונה, ו-2022 בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה, ואלה הן:

ישיבה מספרשנהתאריךעירהערות 1 1977 27 ביוני – 1 ביולי  פריז, צרפת 2 1978 5–9 בספטמבר  וושינגטון הבירה, ארצות הברית 3 1979 22–26 באוקטובר  קהיר, לוקסור, מצרים 4 1980 1–5 בספטמבר  פריז, צרפת 5 1981 26–30 באוקטובר  סידני, אוסטרליה 6 1982 13–17 בדצמבר  פריז, צרפת 7 1983 5–9 בדצמבר  פירנצה, איטליה 8 1984 9 באוקטובר – 2 בנובמבר  בואנוס איירס, ארגנטינה 9 1985 2–6 בדצמבר  פריז, צרפת 10 1986 24–28 בנובמבר  פריז, צרפת 11 1987 7–11 בדצמבר  פריז, צרפת 12 1988 5–9 בדצמבר  ברזיליה, ברזיל 13 1989 11–15 בדצמבר  פריז, צרפת 14 1990 7–12 בדצמבר  באנף, קנדה 15 1991 9–13 בדצמבר  קרתגו, תוניסיה 16 1992 7–14 בדצמבר  סנטה פה, ארצות הברית 17 1993 6–11 בדצמבר  קרטחנה, קולומביה 18 1994 12–17 בדצמבר  פוקט, תאילנד 19 1995 4–9 בדצמבר  ברלין, גרמניה 20 1996 2–7 בדצמבר  מרידה, מקסיקו 21 1997 1–6 בדצמבר  נאפולי, איטליה 22 1998 30 בנובמבר – 5 בדצמבר  קיוטו, יפן 23 1999 29 בנובמבר – 4 בדצמבר  מרקש, מרוקו 24 2000 27 בנובמבר – 2 בדצמבר  קיירנס, אוסטרליה 25 2001 11–16 בדצמבר  הלסינקי, פינלנד 26 2002 24–29 ביוני  בודפשט, הונגריה 27 2003 30 ביוני – 5 ביולי  פריז, צרפת 28 2004 28 ביוני – 7 ביולי  סוג'ואו, סין 29 2005 10–17 ביולי  דרבן, דרום אפריקה 30 2006 8–16 ביולי  וילנה, ליטא 31 2007 23 ביוני – 1 ביולי  קרייסטצ'רץ', ניו זילנד 32 2008 2–10 ביולי  קוויבק סיטי, קנדה 33 2009 22–30 ביוני  סביליה, ספרד 34 2010 25 ביולי – 3 באוגוסט  ברזיליה, ברזיל 35 2011 19–29 ביוני  פריז, צרפת 36 2012 24 ביוני – 6 ביולי  סנקט פטרבורג, רוסיה 37 2013 16–27 ביוני  פנום פן, קמבודיה 38 2014 15–25 ביוני  דוחה, קטר 39 2015 28 ביוני – 8 ביולי  בון, גרמניה 40 2016 10–20 ביולי  איסטנבול, טורקיה 41 2017 2–12 ביולי  קרקוב, פולין 42 2018 24 ביוני – 4 ביולי  מנאמה, בחריין 43 2019 30 ביוני – 10 ביולי  באקו, אזרבייג'ן 44 2021 16–31 ביולי  פוג'ואו, סין 45 2022 19–30 ביוני  קאזאן, רוסיה הכינוס בוטל בשל פלישת רוסיה לאוקראינה 45 2023 10–25 בספטמבר  ריאד, ערב הסעודית 46 2024 21–31 ביולי  ניו דלהי, הודו 47 2025 6–16 ביולי  פריז, צרפת הכינוס היה אמור להתקיים בסופיה בבולגריה, אבל הבולגרים לא היו מסוגלים לארגן וביקשו להעביר. עלות הכינוס הייתה עליהם. 48 2026 19–29 ביולי  פוסאן, קוריאה הדרומית

 אתרי המורשת בעולם 

נכון לשנת 2025, ישנם 1,248 אתרי מורשת עולמית הממוקמים ב-170 מדינות וישויות ברחבי העולם. האתרים מחולקים לפי אתרים טבעיים, אתרי תרבות שנבנו בידי אדם ואתרים מעורבים (נוצרו בידי הטבע והאדם). אזורי האתרים מחולקים על ידי אונסק"ו ל-5 אזורים:
 אפריקה למעט מדינות צפון אפריקה.
 מדינות ערב במזרח התיכון ובצפון אפריקה (כולל ירושלים העתיקה).
 אסיה-אוקיאניה.
 אירופה וצפון אמריקה (כולל ישראל ורוסיה, ולמעט ירושלים העתיקה).
 אמריקה הלטינית והאיים הקריביים.

המדינה עם מספר אתרי המורשת הרבים ביותר היא איטליה עם 61 אתרים, אחריה סין עם 60 אתרים, ואחריהן גרמניה עם 55 אתרים.

כל אתר מקבל מספר מזהה, כאשר אם אחר כך חל שינוי באתר (בדרך כלל הרחבה) מצורפת למספר הסיומת bis ("פעמיים" בלטינית).

 אתרים הנתונים בסכנה 

הוועדה רשאית לקבל אתר ולהכלילו ברשימה כאתר הנתון בסכנה, ולאשרר אתר הנמצא כבר ברשימה, או להסירו מהקטגוריה. נכון ל-2025 כוללת רשימה זו 53 אתרים, ובהם ירושלים שבין החומות (לבקשת ירדן) ופסלי בודהה בבמיאן בעמק במיאן באפגניסטן שנהרסו על ידי הטליבאן, ורוב האתרים בתימן ובאוקראינה בשל מלחמות. השיקולים להכללת אתרים ברשימה זו עשויים להיות גם פוליטיים כפי שמעיד עניינה של ירושלים או רוב האתרים שהוכרזו כשייכים לרשות הפלסטינית (כנסיית המולד הוסרה מהרשימה ב-2019). ב-2021 ניהלה אוסטרליה מאבק מוצלח למנוע את הכרזת שונית המחסום הגדולה כאתר הנתון בסכנה, אף על פי ששני שלישים ממנו ניזוק בגלל ההתחממות העולמית.

עד כה הוסרה ההכרזה משלושה אתרים בלבד – מקלט הראם הלבן בעומאן (2007), עמק האלבה בדרזדן שבגרמניה (2009), והעיר ליברפול ב-2021. ב-2017 הוסרה קתדרלת בגרטי בגאורגיה מהאתר המשותף עם מנזר גלאתי.

במרץ 2014 פורסם מחקר המפרט אתרי מורשת הנמצאים בסכנת טביעה, עקב עליית גובה פני הים.

 אתרי מורשת שהוסרו מהרשימה 
האתרים שהוסרו בעבר מהרשימה הם:
 2007 – מקלט הראם הלבן בעומאן, בעקבות ציד שהתקיים במקום.
 2009 – עמק האלבה בדרזדן שבגרמניה, בעקבות בניית ארבעה גשרים מעל הנהר.
 2017 – קתדרלת בגרטי בגאורגיה הוסרה מהאתר המשותף עם מנזר גלאתי בשל שיפוצים נרחבים ששינו את אופייה.
 2021 – ליברפול באנגליה, בעקבות בנייה מודרנית נרחבת, שמשנה את קו הרקיע.

 אתרי המורשת בישראל 

ישראל משויכת על פי החלטת אונסק"ו לאזור אירופה ואמריקה הצפונית. תיקי מורשת עולמית של אונסק"ו מטופלים בישראל על ידי הוועד הישראלי לאונסק"ו, הנמצא תחת פיקוח משרד החינוך והתרבות. שר החינוך והתרבות הוא נשיא אונסק"ו ישראל. ועדת מורשת עולמית של אונסק"ו ישראל היא שמחליטה כל שנה אילו אתרים ישראלים יוגשו להכרזה העולמית. אתרי המורשת העולמית בישראל נכון לשנת 2022 (לצד שנת ההכרה בהם):
 1981 – העיר העתיקה בירושלים וחומותיה – צירופה של ירושלים לרשימה נעשה בהמלצת ירדן, וברשימה של אונסק"ו לא מצוינת המדינה שבתחומה או בשליטתה נמצאת ירושלים.
 2001 – העיר העתיקה בעכו
 2002 – מצדה
 2003 – "העיר הלבנה" של תל אביב, בזכות ריכוז של מאות מבנים בסגנון האדריכלות הבינלאומית במרכז העיר
 2005 – תלים מקראיים – שהם דוגמה להתיישבות בארץ ישראל מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל: תל באר שבע, תל חצור ותל מגידו
 2007 – דרך הבשמים – הערים הנבטיות: עבדת, ממשית, חלוצה ושבטה ומספר מצודות וחאנים בנגב
 2008 – המקומות הבהאים הקדושים בחיפה ובגליל המערבי
 2012 – נחל מערות – מערת תנור, מערת גמל, מערת הנחל ומערת הגדי
 2014 – בית גוברין - מרשה
 2015 – בית שערים

 אתרים ברשות הפלסטינית 
 מקום הולדתו של ישו: כנסיית המולד ונתיב עולי הרגל לבית לחם: כנסיית המולד, כנסיית קתרינה הקדושה וכיכר האבוס
 ארץ הזית והיין בבתיר
 העיר העתיקה של חברון
 תל יריחו
 מנזר הילריון הקדוש/תל אום-עאמר

 ראו גם 

 רשימת אתרי מורשת עולמית
 רשימת אתרי מורשת עולמית בישראל
 מורשת תרבותית

 קישורים חיצוניים 


 רשימת אתרי מורשת עולמית לפי ארצות באתר UNESCO
 רשימת הקריטריונים לבחירת אתרי מורשת עולמית באתר אונסק"ו
 גלובוס העולם ובו האתרים
 נוסח האמנה בדבר הגנת המורשת הטבעית והתרבותית העולמית
 אתר הוועד הישראלי לאונסק"ו


 להורדת קובץ kmz. ל-Google Earth המכיל את כל אתרי המורשת העולמית


 הערות שוליים 

*
קטגוריה:שמירת טבע
קטגוריה:גאוגרפיה
מורשת עולמית
מורשת עולמית