דברי הימים

דִּבְרֵי הַיָּמִים הוא ספר מספרי המקרא שנכתב בתקופה הפרסית או אף ראשית התקופה ההלניסטית. בתנ"ך היהודי כלול הספר בחלק הכתובים. בביבליה הנוצרית מכונה הספר Παραλειπομένων (פאראליפומנון, ביוונית "ההשמטות" או "הספר של הדברים שנשארו") בתרגום השבעים היווני, או Chronicorum בתרגום הוולגטה הלטיני, והוא כלול בהיסטוריוגרפיה שב. הספר מציג בראשיתו סקירה גנאלוגית מהאדם הראשון עד למשפחות שנים עשר השבטים וצאצאיהם, לאחר מכן הוא סוקר כרונולוגית את קורות עם ישראל ובעיקר ממלכת יהודה מסוף תקופת מלכות שאול ועד לחורבן ממלכת יהודה והכרזת כורש.

ספר זה לא נקרא באף מועד בלוח השנה היהודי.

הספר אינו מזכיר את סיפורי האבות, יציאת מצרים, הכיבוש וההתנחלות, והשמיט את כל פרקי ספר מלכים העוסקים בממלכת ישראל. על פי המחקר הביקורתי השמטות אלה נובעות מסיבות אידאולוגיות, והוא נותן להן הסברים.

תוכנו
ספר דברי הימים משתייך מבחינת תוכנו להיסטוריוגרפיה המקראית המאוחרת, אשר נוהגים לכנותה גם ההיסטוריוגרפיה שלאחר הגלות (Post-exilic historiography).

חלקו הראשון של הספר (הקרוי "דברי הימים א'") מתחיל בסיכום כרונולוגי לדורות, החל מבריאת העולם ועד למותו של שאול בגלבוע וממשיך בתיאור ימי מלכות דוד.

חלקו השני ("דברי הימים ב'") עוסק בתולדות ממלכת יהודה ובשושלת מלכי בית דוד מימיו של שלמה ועד לחורבן בית המקדש הראשון, ונספח בסופו המזכיר את הכרזת כורש. ממלכת ישראל מקבלת בתיאור ההיסטורי של הספר מקום שולי יחסית, וזאת בניגוד לספר מלכים שבו עד לחורבנה ממלכת ישראל תפסה את הסיפור העיקרי בעוד ממלכת יהודה הייתה בשולי הסיפור.

בתיאור הרצף ההיסטורי הוא נשען מילולית על נוסח ספרי שמואל ומלכים, תוך השמטות ותוספות, לעיתים נרחבות, בהתאם לתפיסתו ההיסטורית.שרה יפת, אמונות ודעות בספר דברי הימים – ומקומן בעולם המחשבה המקראית. מוסד ביאליק, ירושלים, תשל"ז, עמודים 423–432. הוא מציג רצף היסטורי אחד מאדם הראשון דרך האבות ועד בית דוד ועד הכרזת כורש. לדעת חלק מהחוקרים הזיקה בין ישראל לאלוהיו ולארצו היא בעיניו יסוד מוסד מקדמת דנא, ולכן אינו נזקק לסיפורי האבות, יציאת מצרים, הכיבוש וההתנחלות כדי לבסס או להסביר אותה. הוא משמיט לגמרי ממקורותיו את קורות ממלכת ישראל, שכן בעיניו רק ממלכת יהודה היא לגיטימית.שרה יפת, אמונות ודעות בספר דברי הימים – ומקומן בעולם המחשבה המקראית. מוסד ביאליק, ירושלים, תשל"ז, עמודים 264–265. אשר לתוספות ההיסטוריות שלו לנרטיב בספרי שמואל ומלכים, יש לבחון כל אחת מהן לגופה. יש שהן נושאות אופי אגדתי, ויש שהן אולי מסורות קדומות שנשמטו מספרי שמואל ומלכים, או שכותב ההיסטוריה הדויטרונומיסטית כלל לא הכיר.

 חיבור הספר 
חוקרי המקרא מתארכים את חיבור ספר זה לתקופה הפרסית, סביב המאה הרביעית לפני הספירה, או אף ראשית התקופה ההלניסטית.מנחם הרן, האסופה המקראית – תהליכי הגיבוש עד סוף ימי בית שני ושינויי הצורה עד מוצאי ימי הביניים, הוצאות מוסד ביאליק ומאגנס, ירושלים, תשנ"ו (1996), עמ' 39–40, 54, 62, 72, ועוד. ואילו המסורת היהודית מייחסת את חיבורו לעזרא הסופר, ממנהיגי היהודים בתקופת שיבת ציון, ראשית התקופה הפרסית (בין דעת החוקרים לדעת המסורת היהודית פער של כ-100 שנים).

מקובל לחלק את כתיבת הספר לפי המסורת היהודית, כאשר עזרא הסופר כתב את תחילתו, וחלקו השני נכתב בידי נחמיה שהיה באותה עת הפחה על פחוות יהודה מטעם פרס. על פי דברי התלמוד הבבלי, . כך פירשו רבינו גרשום, רש"י ורבינו חננאל. עם זאת, ניתן להבין את הגמרא באופן אחר: שעזרא כתב את כל ספרו וכן את ספר דברי הימים, עד לשלב שבו הוא כבר לא היה בתמונה – השלב שבו נכנס נחמיה להנהגה, ומשם המשיך הוא (כפי שאכן ספר עזרא מתחלף באופן מובהק לספר שנכתב בידי נחמיה, על אף שבמקור שני הספרים היו כרוכים יחדיו תחת השם 'עזרא'). לפי הסבר זה, ספר דברי הימים כולו נכתב בידי עזרא הסופר.

המהרש"ל הציע דרך אחרת לקריאת הגמרא, שמסקנתה גם היא שעזרא הסופר כתב את כל דברי הימים. לפיו, אין לקרוא את דברי הגמרא "עַד לו", אלא "עֵד לו"; ספר דברי הימים הוא עדות לספר עזרא ולנכונות המסורת שבידי עזרא מחבר הספרים. לפי זה, שאלת הגמרא "ומאן אסקיה?" היא על ספר עזרא, וללא קשר להגדרת הברייתא במילים "עד לו".

חיבורים מקבילים
הספר מקביל בתוכנו (מ ואילך) לספרים שמואל ומלכים. יש בין החיבורים השונים נקודות זהות רבות אך גם נקודות רבות השונות זו מזה או אף סותרות. את ההבדלים בין החיבורים ניתן לחלק לשלושה סוגים:

 השמטות – מקומות בהם ספר דברי הימים השמיט ממה שכתוב במקום המקביל לו בספר שמואל או מלכים (כגון השמטת פרקים – בספר שמואל ב').
 הוספות – מקומות בהם ספר דברי הימים מוסיף על מה שכתוב במקום המקביל לו בספר שמואל או מלכים (כגון הוספת רפורמת יהושפט ב וכן לגבי חטאי יהואש ואמציהו ועוזיהו ב–).
 החלפות – מקומות בהם ספר דברי הימים משנה, עורך את הכתוב המצוי במקום המקביל לו בספר שמואל או מלכים (כגון הכנסת הלוויים לסיפור העלאת הארון ב).

לדעת רוב חוקרי המקרא, רוב המקומות בהם יש הבדל בין הספרים המקבילים נערכו בכוונה על ידי מחבר ספר דברי הימים, אך הדעות חלוקות לגבי המניעים שהובילו את המחבר לשנות ולערוך את הכתוב. יש פרשנים שהציעו שהנוסח בדברי הימים מסתמך על מקורות היסטוריים חיצוניים, שבדברי הימים נערכו בצורה אחרת מבספרי שמואל ומלכים.

המניעים העיקריים האפשריים המוזכרים בספרות המחקרית הם:

 עריכת הכתוב מתוך רצון לפרשו ולהבהירו.
 עריכת הכתוב מתוך רצון להתאימו לידע היסטורי שהתגלה בימי מחבר הספר או לנוסח אחר של ספרי שמואל־מלכים.
 עריכת הכתוב מתוך רצון להתאימו לגישה התאולוגית והפוליטית של מחבר הספר. לדוגמה, יש שהסיקו מההתעלמות מממלכת ישראל, שבעיני המחבר שלטון בית דוד היה השלטון הלגיטימי היחיד. ראיה נוספת לגישה זו היא מחיקתם של "סיפורים לא יפים" על בית דוד, המופיעים במקבילה בספר שמואל. דוגמה נוספת לגישה תאולוגית רבת השפעה בספר היא התפיסה שמעשי האדם לטוב ולרע משפיעים באופן ישיר על הצלחתו המעשית, משום כך התווספו בספר זה חטאים של מלכי ישראל או חזרה בתשובה שמסבירים את הצלחתם או לחלופין את כישלונם.

תיארוכו
על פי החוקרים הספר נכתב בתקופה הפרסית, ככל הנראה במאה ה-4 לפנה"ס. אחת הסיבות העיקריות לכך, היא שברשימת היחוס של צאצאי דוד המלך, נזכרים דור שישי של צאצאי זרובבל (), כלומר צאצאים שחיו כנראה לכל הפחות 150 שנה לאחר העלייה מבבל. ומפני שאין בספר השפעה הלניסטית, מקדימים רוב החוקרים את חיבור הספר לתקופה ההלניסטית.

לעומת זאת המסורת היהודית מייחסת את תחילת חיבורו של הספר לעזרא הסופר, ממנהיגי היהודים בתקופת שיבת ציון, ראשית התקופה הפרסית. ואת סיום חיבורו לנחמיה. בדור זה, שבו מהגלות יהודים בני השבטים יהודה, בנימין, ולוי שלא ידעו את ייחוסם. לכן עזרא כתב את הספר בשבילם וניתן לראות כיצד זה בא לידי ביטוי בשני מאפיינים של הספר:
 הספר כולו מלא בייחוסים מימי האבות עד לימי החורבן.
 היהודים שעלו, כאמור, הם מבני שלושת השבטים שהיו בממלכת יהודה (שאר השבטים בממלכת ישראל גלו ונעלמו). לכן, הספר מתייחס רק לממלכת יהודה, וממלכת ישראל כמעט ולא מוזכרת בו כלל.

שם הספר
בפשטות, ניתן לתרגם את "דברי הימים" כ"היסטוריה".
בתרגום היווני (תרגום השבעים), מכונה הספר "ההשמטות" או "הספר של הדברים שנשארו" (יוונית: Παραλειπομένων פַּרַלִיפּוֹמֵנוֹן), שם ששמר הירונימוס, בתרגומו ללטינית, הווּלְגַטָה, (בתיעתוק מיוונית: Paralipomenon) אך מציין כי ראוי יותר לכנותו "דברי הימים של ההיסטוריה הקדושה" (Chronicon la divina historia), ובמרבית השפות האירופאיות מתבסס שם הספר על "כרוניקון" (מילולית: תיעוד אירועים מאורגן מהמוקדם למאוחר).

פרשן התנ"ך הרד"ק טען בהקדמה לפירושו על ספר דברי הימים כי זהו "ספר דברי הימים למלכי יהודה", המוזכר רבות בספר מלכים (לדוגמה, ; ). טענתו זו לא התקבלה בקרב הפרשנים הקלאסיים או חוקרי-המקרא.

חלוקת הספר לשניים
במקור, הספר הוא ספר אחד אך במסורת הנוצרית הוא חולק לשני חלקים – דברי הימים א' ודברי הימים ב', הנחשבים לשני ספרים שלמים. המקור למסורת חלוקה זו הוא בתרגום השבעים, שבו הספר כבר מחולק לשנים בגלל אורכו (וכן לגבי ספר שמואל וספר מלכים). חלוקה זו לשניים הופיעה גם במהדורות הדפוס העבריות הראשונות לתנ"ך במאה ה-15, ומאז התקבלה גם בציבור היהודי. עם זאת, בתנ"ך קורן הוחזר המבנה המקורי – בין דברי הימים א' לדברי הימים ב' אין אפילו שורה חדשה אלא רק "פרשה סתומה". עם זאת, מטעמים שימושיים צוין בצד "דברי הימים ב'".

מקומו של הספר בכתובים
בכתבי יד אשכנזיים של המקרא, ועל פיהם בדפוסים המקובלים היום, דברי הימים הוא הספר האחרון שבחלק "כתובים", ולכן גם הספר האחרון במקרא כולו.

ואולם אין סדר מחייב במסורת היהודית לספרים שבחלק כתובים, ויש גם מסורות אחרות לגבי סדרם. בכתבי היד של בעלי המסורה בטבריה והקרובים להם, דברי הימים הוא הספר הראשון בכתובים.

בסדרם של ספרי הכתובים בתלמוד (–) מופיע סדר שונה מהמקובל היום, אבל גם בו "דברי הימים" הוא הספר האחרון.

חלוקת הפרקים
דברי הימים א'
 א' – אילן יוחסין מהאדם הראשון ועד יעקב אבינו.
 ב'–ד' – רשימות היחש של יהודה.
 ד' – שרשרת יוחסין של שבט שמעון.
 ה' – שרשרת יוחסין של שבט ראובן, שבט גד,  וחצי מנשה ובני לוי.
 ו' – בני לוי ועריהם.
 ז' – בני יששכר, בנימין, נפתלי, חצי המנשה (החצי השני), אפרים ואשר.
 ח' – שבט בנימין (מופיע בפעם השנייה, מחולק לשניים) ובית-שאול.
 ט' – סיום היוחסין, יושבי ירושלים ובית-שאול (מופיע בפעם השנייה).
 י' – מות שאול.
 י"א–כ"ט – דוד המלך.

דברי הימים ב'
 א'–ט' – שלמה המלך
 י'–י"ב – רחבעם
 י"ג – אביה
 י"ד–ט"ז – אסא
 י"ז–כ' – יהושפט
 כ"א – יהורם
 כ"ב – אחזיהו
 כ"ג – עתליהו
 כ"ד – יהואש
 כ"ה – אמציהו
 כ"ו – עוזיהו
 כ"ז – יותם
 כ"ח – אחז
 כ"ט–ל"ב – חזקיהו
 ל"ג – מנשה ואמון
 ל"ד–ל"ה – יאשיהו
 ל"ו – יהואחז, יהויקים, יהויכין, צדקיהו; החורבן, הגלות והכרזת כורש.

 פרקי היוחסין 
תשעת הפרקים הראשונים של ספר דברי הימים הם רשימות יוחסין אשר מתחילות בתולדות האנושות (אדם הראשון), ממשיכות לאברהם, מתארות בקיצור נמרץ את תולדות ישמעאל ועשו ומפרטות את תולדות שבטי ישראל.

מחבר דברי הימים עשה שימוש באמצעי הספרותי של רשימות יחס ככלי להמשגת הזהות. לדידו, התשובה זהותו של אדם נובעת מאבותיו ומקו היוחסין העובר ברצף מן האב הקדמון אל צאצאיו. בהצעת הבסיס הגנאלוגי של הזהות הישראלית נקט מחבר הספר תפיסה מקיפה ומכלילה וחיבר אל מבנה היסוד של בני יעקב את כל מרכיבי היישוב בארץ ישראל. לצידם של בני ישראל ישבו בארץ כנען גם תושבים אחרים – נכרים, אך בעל דברי הימים הגדיר אותם כגרים וכלל אותם בתוך עם ישראל כאחד ממרכיביו (, למשל). נקודת מוצא מרחיבה וכוללנית זו מעניקה לרשימות היוחסין תפקיד יוצא דופן בחיבור זה. בעוד שבתפקודן המקובל רשימות יוחסין הן אמצעי להגבלה, להפרדה ולייחוד, בספר דברי הימים משמשת התבנית הספרותית והגנאלוגית הזו כאמצעי לסיפוח והכללה וכמכשיר למתיחת המושג ישראל לגבולותיו הרחבים ביותר.

מחבר דברי הימים התחיל את רשימת היוחסין של עם ישראל באדם הראשון () ובכך הציגו כאב הקדמון של עם ישראל, ונתן ביטוי להשקפתו המיוחדת על בחירת ישראל. על פי שיטתו, היחס המיוחד בין אלוהי ישראל ובין עם ישראל לא נוצר ברגע היסטורי מסוים ובמעמד היסטורי מוגדר, אלא זהו יחס מוחלט שנקבע כבר בבריאת העולם ואשר ותוקפו דומה לתוקף היחס שבין אלוהים לעולם שברא.

גם השקפתו של בעל דברי הימים בשאלת הזהות הגאוגרפית של עם ישראל היא כוללנית ומקבילה באופייה למושג הכוללני של הזהות האתנית. בספר, תיאור הגבולות הגאוגרפיים הראליים של ארץ ישראל הוא בהיקפם הרחב ביותר. ההתיישבות בארץ ישראל התחילה על פי השקפתו עם בני יעקב, כלומר, בנקודת ההתחלה המוקדמת ביותר של עם ישראל.

בספרות חז"ל ניתנה משמעות רבה לפרקי רשימות היוחסין וישנם מדרשים רבים על פסוקים מפרקים אלו. ב מוזכר מר זוטרא שמתאר קובץ מדרשים עצום על פרקים אלו שאבד.

פרשנות קלאסית

כמעט שאין פרשנות ממוקדת בספר דברי הימים, בפני עצמו ולא בסוגיות הדורשות השוואה לספרים אחרים. הפרשנים הקלאסיים שפירשו את מרבית ספרי התנ"ך ככל הנראה לא פירשו את דברי הימים, והסתפקו בפירוש בקטעים המקבילים בספרים אחרים. אף על פי שמהדורת המקרא כוללות פירוש תחת הייחוס לרש"י, הפירוש לא נכתב בידי רש"י, כפי שהעירו חכמים שונים, הידועים שבהם היעב"ץ החיד"א, וכך מקובל במחקר. זהות המחבר אינה ידועה בוודאות, וחכמים וחוקרים שונים הציעו חכמים שונים כמחברי הפירוש. בנוסף ישנו פירוש המיוחס לרבי יוסף קרא ופירוש אנונימי מאת אחד מתלמידי רס"ג.

רד"ק הוא הפרשן הראשון שידוע בוודאות כי כתב פירוש לספר דברי הימים. בהקדמתו, הוא מלין על כך שלא עסקו לפניו בפרשנות הספר. רד"ק מעיד על כך שמצא בנרבונא מספר פירושים על הספר אך הוא אינו יודע את שמות מחבריהם. הפירוש המיוחס לרש"י מביא לעיתים פרשנות מדברי חכם מחכמי נרבונא. רבי שמואל מסנות, שפירש את הספר, הסתמך בעיקר על פירוש הרד"ק.

אברבנאל בהקדמתו לספר שמואל מתייחס אף הוא לכך שאין מי שפירש את ספר דברי הימים, והוא מזכיר את הרד"ק כמפרש יחידי ומצומצם מדי על דברי הימים; אך אף אברבנאל עצמו לא כתב פירוש על דברי הימים, אלא רק בהתייחסות לשינויים מספרי שמואל ומלכים אותם פירש, ובהקדמתו זו הוא מעיד שעד שהגיע לכתיבת הפירוש לא קרא בספר זה.

פירוש קדמון נוסף הוא התרגום הארמי לספר, בו ראו חוקרים שונים חיבור שנתחבר במאה השמינית, אך נטען גם לאיחורו למאה ה-13.

לקריאה נוספת
 יצחק קלימי, ספר דברי הימים: כתיבה היסטורית ואמצעים ספרותיים, מוסד ביאליק, ירושלים, תש"ס, כ + 477 עמ'
 שרה יפת, אמונות ודעות בספר דברי הימים ומקומן בעולם המחשבה המקראית, מוסד ביאליק, ירושלים, 1977 ו-1996 (מהדורה אנגלית: 1989 ו-1997)
 ערן ויזל, הפירוש המיוחס לרש"י לספר דברי הימים, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2010.
 אשר וייזר, הפירוש לספר דברי הימים המיוחס לרש"י, בית מקרא, ניסן-אייר-סיוון תשל"ז.
 יאירה אמית, היסטוריה ואידאולוגיה במקרא, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997, עמ' 69–84.
 יוליוס וולהאוזן, "אקדמות לדברי ימי ישראל" (תרגום י' יברכיהו), ירושלים תרצ"ח, עמ' 9–58.
אבא בנדויד (התקין), מקבילות במקרא: תורה, נביאים, כתובים; 3 כרכים, ירושלים: כרטא, 1965–1969. ("ההיסטוריוגרפיה המקראית למן בריאת העולם ועד ימי עזרא ונחמיה בצורה סינופטית העורכת את כל המקורות המקבילים אלה לעומת אלה".)
 אלכסנדר רופא, "עולמו של בעל ספר דברי הימים על פי היגדיו האנכרוניסטיים", בתוך: מלאכת מחשבת – מחקרים במדעי היהדות מוגשים לפרופסור בצלאל בר־כוכבא, סטפני בינדר, אשבל רצון וינון שבטיאל (עורכים), חלק א, אוניברסיטת ת"א, תשפ"ב, עמ' 95–104.

קישורים חיצוניים









 שונות
  פרק 79 – דברי הימים: על דברי הימים חלק א בפודקאסט דברי הימים בהגשת אילן אבקסיס
  פרק 81 – דברי הימים: על דברי הימים חלק ב בפודקאסט דברי הימים בהגשת אילן אבקסיס

הערות שוליים

*
קטגוריה:ספרי כתובים