טנגו

טנגו (בספרדית: Tango) הוא מוזיקה וריקוד לזוג, שמקורו בבואנוס איירס ובמונטווידאו. ארגנטינה ואורוגוואי נחשבות למולדת הטנגו, בארגנטינה הוא נחשב לסמל תרבות לאומי.
מקובל לבצע את הטנגו בבנדונאון, שנותן לו את הצליל והמקצב הייחודיים, וכן לעיתים מצטרפים גם קונטרבס, פסנתר וכינור להשלמה.

בשנת 2009 הכיר ארגון אונסק"ו בריקוד הטנגו כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.

 רקע 
 מקור השם 
ישנן שלוש סברות באשר למקור המילה טנגו:
 מהמילה הלטינית Tangere (לגעת או לשחק).
 מהמילה האנגלית Tangles (=הסתבכות. ברגליים בעיקר).
 מקצב התופים של העבדים האפריקאיים הנקרא גם טנ-גו.

 תולדות הריקוד 
הטנגו נולד בסביבות 1880. קדמה לו המילונגה שהשפעותיה ניכרות בו, בעיקר בתחילת דרכו. הכלי הייחודי לטנגו, הבנדונאון, כנראה הגיע לארגנטינה ובמיוחד לבואנוס איירס עם גל ההגירה הגדול אליה במחצית השנייה של המאה התשע עשרה. כמו כן התפתח סלנג המכונה לונפרדו שרבים משירי הטנגו הקלאסיים משלבים מילים מסלנג זה.

טנגו נחשב בתחילתו לריקוד נחות עקב חושניותו ורקדו אותו בבתי בושת ולאחר מכן בבתי קפה. כיוון שהטנגו נחשב ללא ראוי לנשים מהוגנות לא היו בנות זוג וגברים רקדו עם גברים.

טנגו היה ריקוד של המהגרים שאפיין את המעמד הנמוך. קהילות המהגרים הביאו איתן את תרבותן. הן חיו בשכונות צפופות ובשמחות חגגו בחצר שבין הבתים בין השאר גם בריקודים. כאן החלו גברים ללמד את בנות המשפחה ודודניות את הטנגו והוא החל להירקד באירועים שלהם. טנגו עדיין נחשב אז לריקוד של פשוטי עם עד שהוא הגיע לצרפת שנחשבה למובילה התרבותית של הזמן ההוא. בסוף המאה התשע עשרה גילה גם המעמד העליון את הטנגו. נוצרה שכבה של אנשים אמידים בארגנטינה שיכלו להרשות לעצמה מסע לאירופה שם הם גילו את ה"להיט החדש", הטנגו. תחת החותמת התרבותית של אירופה כבש הטנגו גם את השכבות העליונות של החברה הארגנטינית.

להיסטוריונים הארגנטינים יש גרסה שונה; לטענתם טנגו מעולם לא היה ריקוד נחות ומעולם לא הוחרם על ידי הכנסייה, וכי עלה לגדולה עוד בארגנטינה. טענתם היא שבשל זרם המהגרים האדיר שכר הדירה בבואנוס איירס היה יקר ולכן לא הגיוני שבתי בושת בזבזו שטח יקר לריקודים. למעשה "בתי הבושת" היו אותן אקדמיות לריקודים ואולמות ריקוד שבהם נרקד הטנגו ונחשבו מקומות מפוקפקים. נוסף על כך המהגרים היו רובם ככולם גברים רווקים שבאו לחפש את מזלם בארץ חדשה לכן בנות זוג מהמין הנשי היו נדירות וגברים רקדו עם גברים. ההיסטוריונים הארגנטינים מצביעים על כך שעוד בטרם הגיע הטנגו לאירופה החלו להימכר תקליטי טנגו בארגנטינה. עובדה זו לדעתם מצביעה על כך שכבר אז הטנגו היה מקובל גם על המעמד הבינוני ולא רק על שכבת המהגרים כי מחיר התקליטים היו מעבר למה שפועל פשוט יכול היה להרשות לעצמו, ועל אחת כמה וכמה מחיר מכשיר ההשמעה הגרמופון.

כיום ישנם כמה סגנונות עיקריים לריקוד הטנגו: הארגנטינאי, הצרפתי והאמריקאי.

נהוג לקיים פסטיבלים ותחרויות טנגו בעולם במתכונת תחרויות ספורט עם פרסים וכיבוד. הטנגו שנרקד במסגרת ריקודים סלוניים הוא עיבוד של הטנגו המקורי וגם המוזיקה מעובדת כדי להתאימה לקצב שדורש הסגנון של הריקודים הסלוניים.

 אופן הריקוד 
שמאל|ממוזער|300px|זוג רוקד טנגו במדרחוב פלורידה שבבואנוס איירס

הטנגו הוא ריקוד זוגות שבו הגבר מוביל את האישה והם הולכים תמיד יחד. הזוג רוקד צמוד בחלק העליון, אזור הלב. הריקוד באירועים נרקד כשהזוגות נעים ברחבה נגד כיוון השעון. הריקוד הוא מינימליסטי וגם אם הוא כולל אלתורים והרמות רגליים התנועות הגרנדיוזיות באמת נשמרות למופעים. הרמות הרגליים מתבצעות בעזרת הרגל החופשית (הרגל שאין עליה את משקל הגוף).

ערב ריקודי טנגו נקרא מילונגה. הלבוש המסורתי: גברים בחליפות ערב ונעליים מצוחצחות ונשים בנעלי עקב ושמלות, בדרך כלל חושפניות, ובכל מקרה כאלו שיאפשרו את תנועות הרגליים. כיום ישנן נשים שרוקדות לבושות מכנסיים.

צעדי הריקוד (כל השמות בספרדית)
 אמגה (Amague) – איום. תנועה מאיימת הנעשית כעיטור לריקוד.
 קרוסה או קרוסדה (Cruce, Cruzada) – להצליב הצלבה. צעד שבמהלכו רגל אחת נמצאת באלכסון מאחורי או לפני השנייה. שני קרוסה רצופים יוצרים אוצ'ו (שמונה).
 אוצ'ו (Ocho) – שמונה. תנועה בצורת הספרה שמונה הנוצרת מביצוע שני קרוסה זה אחר זה. תנועה כזו המבוצעת לאחור מכונה אוצ'ו אטרס (Ocho atrás) – שמינייה לאחור.
 בולאו (Boleo) – זריקה. בעת שהאישה עושה אוצ'ו הגבר משנה כיוון ומוביל אותה בכיוון ההפוך. האישה מניפה את הרגל ומסתובבת על הרגל התומכת.
 ברידה (Barrida) – טאטוא. הזזת הרגל של בן הזוג על הרצפה בתנועת מטאטא. נקראת גם ג'וודה (Llevada) – הרמה. כיום בריקוד תחרותי ומופעים הגבר לעיתים גורר את האישה על ידי משיכתה ביד לאורך רחבת הריקודים או סחיבתה כאשר היא אוחזת בצווארו, אינה נעה, ורק הגבר נע.
 דיבוכו (Dibujo) – ציור. תנועה עם קצה הנעל המדמה ציור על רצפת רחבת הריקודים.
 כירו (Giro) – סיבוב. כאשר האישה מבצעת מוליינטה הגבר מבצע סיבוב חד על רגל אחת.
 מוליינטה (Moliente) – טחנה או מאוורר. ביצוע שמיניות קדימה ואחורה במעגל. כיום תנועה זו מבוצעת גם בריקודים סלוניים כגון רומבה.
 סלידה (Salida) – יציאה. זה צעד מוצא בסיסי שיכול להיות, למרות שמו, בתחילת הריקוד, באמצעו או בסופו.
 סנטדה (Sentada) – ישיבה. ביצוע תנועת ישיבה.
 סקדה (Sacada) – הוצאה. הגבר מוציא את האישה ממקומה על ידי תפיסת מקומה. מכונה גם דספלסמיינטו (Desplazamiento) – הזזה.
 פרדה (Parada) – עצירה. הגבר עוצר את האישה על ידי חסימת תנועתה. בדרך כלל האישה מנצלת זאת לעשיית תנועה עם הרגליים.
 קורטה (Corte) – חיתוך. הזוג חותך את המוזיקה על ידי שינוי קצב או עצירה למשך מספר שניות.
 קמינר (Caminar) – ללכת. ההליכה מבוצעת כשכרית כף הרגל נוגעת תחילה בקרקע ולא העקב. הרגל והגוף נעים כאחד.

 מוזיקה 
מוזיקת הטנגו נולדה ממוזיקת המילונגה שקדמה לה. היא נוגנה בקונטרבס, בפסנתר בכינור ובחליל. את מקום הפסנתר תפסה בהדרגה הגיטרה - במיוחד היכן שהיה צורך בניידות. אך הכלי המזוהה יותר מכולם עם הטנגו הוא הבנדונאון המצטרף לנגינת טנגו בסוף המאה ה-19 ונותן לטנגו את הצליל ואת הקצב האופייניים לו, בקצב של שני רבעים.

 שירת הטנגו 
שירת הטנגו מקורה בסרסואלה (Zarzuela) אופרטות קומיות מעין הצגות קברט שעירבו שירה וריקוד, ובתחילת המאה ה-20 כבר מופיע טנגו בהצגות אלו. מהצגות אלו התפתחה שירת הטנגו שמגיעה להתפתחותה הסופית רק בסוף שנות העשרה של המאה העשרים.
שירי הטנגו הראשונים שונים מאוד מהסגנון המוכר לנו כיום. אלו שירים עליזים המספרים על דמויות צבעוניות.

השיר שנחשב למכונן בשירת הטנגו הוא "לילי העצוב" (Mi noche triste) מ-1916 זהו השיר הראשון שמספר סיפור ומכאן ואילך זו תהיה הדרך שבא ייבנו שירי הטנגו. שירי הטנגו עוסקים לרוב בסיפור על יחסים שבינו לבינה ובדרך כלל מדובר על שברון לב, כאב, אכזבה, געגועים, ניכור ורגשות נוספים שיש בהם צער ויגון אולי בהשפעת המלנכוליה המובנית של המוזיקה. לעיתים שירי הטנגו יפתחו בנושא שנראה שאינו תואם את הדרך המקובלת אבל לקראת סוף השיר תתבצע תפנית בעזרת אלגוריה או האנשה ויתברר שהשיר מדבר בעצם על הנושאים המקובלים בטנגו. מי שנחשב לגדול זמרי הטנגו הוא הזמר והמלחין קרלוס גרדל שקריירת הסולו שלו בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים הזניקה אותו למעמד של כוכב ומותו הטרגי בתאונת מטוס ב־1935 במדיין קולומביה הפך אותו לאליל. הטנגו המפורסם ביותר שגרדל הלחין הוא Por una cabeza (בשל ראש) שהושמע בסצנות הריקוד בסרטים "ניחוח אישה", "שקרים אמיתיים" ו"רשימת שינדלר".

בארץ הולחנו שירים בקצב הטנגו אבל אלו אינם שירים ששאבו את מילותיהם מעולם התוכן המקובל בטנגו הארגנטיני, למעט יוצא הדופן אחד, "אל נא תאמר לי שלום" (מילים ולחן: סולי רביב). לשירי טנגו אמיתיים אחראים זמרים שעלו מארגנטינה ובעיקר שלמה יידוב שתקליטו "חולם בספרדית" כולל את השירים המתורגמים: "טנגו בלגן" (Cambalache), "חזרה בלילה" (Volvio una noche) ו"ביום שתרצי בי" (El dia que mi quieras) . האחרון אומנם אינו טנגו אבל הולחן והושר על ידי קרלוס גרדל, גדול זמרי הטנגו.

לה קומפרסיטה La Cumparsita היא מוזיקת הטנגו הנודעת ביותר. פירוש השם בסלנג לונפרדו קבוצת רקדנים. היצירה נכתבה על ידי כררדו הרמן מטוס רודריגס מאורוגוואי ועובדה על ידי רוברטו פריפו שתזמורתו הייתה הראשונה שניגנה את המנגינה בפומבי. היצירה הוקלטה ב-1916 או לכל המאוחר ב-1917 והפכה פופולרית למשך תקופה מסוימת. ב-1924 לאחר שכבר נשתכחה כתבו פסקוואל קונטורסי ואנריקה פדרו מרוני מילים למנגינה תחת השם "Si Supieras" (לו ידעת) ששר קרלוס גרדל. מטוס רודריגס זעם וכתב מילים משלו שלא היו מוצלחות ונשתכחו אך המוזיקה נשתמרה.

טנגו חדש
טנגו נוגן בתחילה על ידי מספר כלים מצומצם אבל ככל שהוא נהפך פופולרי יותר ויותר הלהקה שמלווה את הנגן גדלה עד שהוא החל להיות מנוגן על ידי תזמורות שלמות. המעבר של הטנגו מנגינה במספר כלים לתזמורות סימפוניות מחייב עיבוד מחדש של המוזיקה כיוון שכעת מנגנים אותו כלים שהמוזיקה לא נכתבה עבורם. זה הגרעין של תופעה שתקרא טנגו חדש.

הטנגו ירד מגדולתו משנות החמישים ואילך אבל אז עולים אנשים חדשים שמנסים לחדש את הטנגו על ידי שילובו במוזיקה אחרת.

האיש שטבע את המונח וניתן לומר שגם המציא את הטנגו החדש הוא אסטור פיאצולה. נגן בנדונאון ומלחין ששילב את הטנגו עם מוזיקה קלאסית וג'אז ליצירת יצירות מוזיקליות ארוכות יותר משירי הטנגו הדומות באורכן ליצירות הקלאסיות.

 ראו גם 
 מוזיקה ארגנטינאית

קישורים חיצוניים

 הכול טנגו - מידע מקיף על היסטוריה של מוזיקת הטנגו בספרדית ובאנגלית
 לטנגו, היסטוריה של הטנגו ומונחי הריקוד באנגלית
 טנגו בסגנון מערבי "לה קומפרסיטה" מאת רודריגס בביצוע האקורדיוניסט לריס פראל
 La 2x4 - תחנת הטנגו הציבורית של בואנוס איירס
 Radio Malena 89.1 - "Nombre de tango"


 נרדו זלקו, Paris – Buenos Aires, Un Siècle de Tango, Paris: Éditions du Félin, 1998, הוצאה שנייה - 2004, 


הערות שוליים

קטגוריה:מחול
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:ריקודים סלוניים
קטגוריה:ארגנטינה: תרבות
קטגוריה:מוזיקה ארגנטינאית
קטגוריה:מוזיקה אורוגוואית
קטגוריה:ריקודים משולבים במוזיקה הקלאסית