הורות

ממוזער|שמאל|250px|אב ובניו בגיאנה הצרפתית, 1979
ממוזער|250px|אב ובנותיו
ממוזער|250x250 פיקסלים|זוג אימהות לסביות עם ילדיהן, 2007ממוזער|ציור של אם וביתה משנת 1848 הורות היא הפעילות בתוך המשפחה הכרוכה בגידולו של ילד עד להפיכתו לאדם עצמאי. את המונח חידש, על פי הכתוב במילונו, המתרגם ראובן אלקלעי.

דרכים ליצירת הורות
 יחסי מין בין הורי הילד.
 אימוץ – הליך המקנה לאדם מעמד חוקי של הורה על ילד שנולד להורים אחרים, בין אם בגלל ויתור על זכויות הוריות של הורה ביולוגי או מותו.
 הפריה מלאכותית – הפריית הביצית שלא באמצעות קיום יחסי מין. לעיתים הזרע או הביצית מקורם בתרומה.
 פונדקאות – אישה הנושאת ברחמה ילד עבור בני זוג במטרה שיהוו לו הורים, לרוב במקרים בהם האם אינה מסוגלת להרות ולרוב באמצעות הסכם כתוב.
 הורות פונקציונלית – הורות הנוצרת בשל טיפול מתמשך בילד.
 הורות פסיכולוגית – הורות הנוצרת בשל קשר נפשי עמוק בין הילד וההורה.
 הורות משותפת (לפי האקדמיה ללשון העברית: הורות בשיתוף) – הסכם בין יחידים להביא במשותף ילד לעולם, גם אם אינם במערכת יחסים רומנטית.

סיבות להורות
הרצון בילדים יכול לנבוע מסיבות שונות ומגוונות, בהן:
דחפים ביולוגיים, כגון דחף של אשה להיות בהריון, או של הגבר להפיץ את זרעו ולהמשיך את קיום המין האנושי.
רצון לתחושה של איחוד ו"עוגן" לבן זוג אהוב או כזה המעניק יציבות.
רצון להתאים לנורמות חברתיות וללחץ מצד המשפחה.
רצון להותיר חותם היסטורי ולבנות פרק המשך לסיפור החיים.
רצון להבטיח רמה מסוימת של ביטחון בתמיכה עתידית בגיל הזיקנה או הבטחת קיום יורשים.
רצון לתת ולקבל אהבה.
אמונה דתית שמעודדת הולדת ילדים.
רצון בהכנסת תוכן נוסף לחיים וחיפוש משמעות.
רצון "לחוות את הילדות מחדש" ולתקן טעויות שבוצעו על ידי ההורים.
רצון לתקן זוגיות במשבר על ידי הכנסת גורם חדש.

השפעה תרבותית על הרצון להורות
בספרות האנתרופולוגית מקובל היה כי הורות (או "העמדת צאצאים") היא אחד המאפיינים של כל משפחה, וכי הרצון להיות הורים הוא תכונה מהותית של כל אדם באשר הוא אדם. כיום מקובלת העמדה לפיה על אף שיש בסיס ביולוגי ואינסטינקטיבי לרצון להיות הורים, הרי שהפרשנות התרבותית הניתנת לבסיס ביולוגי זה גורמת לו לקבל משמעויות שונות לחלוטין בקהילות שונות.

לחיזוק טענתם מצביעים חוקרים אלו על העובדה שבמדינות צפון אירופה שיעור הזוגות הנשואים שאינם מביאים ילדים לעולם נמצא בעלייה מתמדת בעשורים האחרונים, ומגיע בארצות מסוימות, כמו גרמניה, לכשליש מהאוכלוסייה.

אלהורות היא מצב בו בני זוג או יחידים בוחרים שלא להיות הורים.

המסגרת לקיום ההורות
קיימות מספר מסגרות לקיומה של הורות:
 בדרך כלל נוצרת ומתקיימת הורות במסגרת הזוגיות של חיי הנישואין. בשנים האחרונות גוברת בעולם ובישראל המגמה של זוגיות והורות גם ללא נישואין.
 משפחה חד-הורית, עקב גירושין, התאלמנות, או החלטה מלכתחילה של ההורה לגדל ילד לבדו, למשל במקרה של אימוץ של הורה יחידני או במקרה של היריון ללא בן זוג.
 הורות אחרת, בה אישה וגבר שאינם בני זוג חוברים יחד על מנת להביא ילד לעולם ולגדל אותו יחדיו.
השפעת ההורים על התפתחות ילדיהם
השפעת הורים על ילדיהם היא תהליך מורכב המתרחש במגוון נתיבים ביולוגיים, ריגשיים, חברתיים וקוגניטיביים. הורים מעצבים את התפתחות ילדיהם הן ישירות, דרך אינטראקציה יום־יומית ויחסי הורה-ילד והן בעקיפין, באמצעות העברה בין־דורית של גורמי סיכון וחוסן על ידי מנגנונים גנטיים והשפעות סביבתיות.

 מודלים של יחסי הורה־ילד 
מודלים שונים מתארים כיצד האופי והאיכות של יחסי הורה-ילד מעצבים את התפתחות הילד. אחד המרכזיים בהם הוא "מודל הגורמים הקובעים של ההורות" של בלסקי, לפיו איכות ההורות מושפעת ממספר גורמים עיקריים: מאפייני ההורה (כגון אישיות, מצב רגשי והיסטוריה התפתחותית), מאפייני הילד (לדוגמה, מזג הילד) ומקורות תמיכה ולחץ סביבתיים (כגון מערכת היחסים הזוגית, תמיכה חברתית ותנאי עבודה). האינטראקציה המתמשכת בין כלל הגורמים הללו מעצבת את סגנון ההורות בדרכים ישירות ועקיפות, ומשפיעה בתורה על התפתחות הילד. דרך מודל זה ניתן להבין גם העברה בין-דורית של גורמי סיכון. הורים שבילדותם היו בעלי הפרעות התנהגות משמעותיות היו חשופים ליותר גורמי סיכון, מה שמעלה את הסבירות שגם ילדיהם יחשפו למצוקה משמעותית יותר בעתיד. אחת התופעות המדגימות העברה בין-דורית זו היא פרנטיפיקציה, מצב שבו הורים שחוו חסך בילדותם משחזרים את הדפוס ומצפים מילדיהם לשמש עבורם כדמות מטפלת. גרסה עדכנית של המודל פורטת בצורה מעמיקה יותר את תתי-הגורמים הנכללים בכל תחום. תחת מאפייני ההורים נכללים אישיות, דיכאון, מגדר, היסטוריה התפתחותית וקוגניציות ואפקט רגשי; תחת מאפייני הילד נכללים רגשיות שלילית, תגובתיות לדחק או מצבי מצוקה (סטרס), גנטיקה וויסות רגשי; ותחת השפעות הסביבה המשפחתית-חברתית נכללים איכות הזוגיות, תמיכה חברתית, תרבות ומבנה המשפחה. כל אלו פועלים בתוך הקשר סוציו-אקונומי רחב, המשפיע גם הוא על התהליכים במודל. מכלול הגורמים הללו מעצבים את ההורות, שבתורה משפיעה חזרה על הסביבה ועל התפתחות הילד בפרט.

מודל משפיע נוסף המתאר את השפעת יחסי הורה־ילד על התפתחות הילד הוא המודל הטרנזקציונלי של סמרוף. מודל זה מדגיש את השינוי ההדדי והמתמיד בין הפרט לסביבתו ככוח המניע את התפתחות הילד. כלומר, כפי שההורה משפיע על הילד, גם הילד מעצב באופן פעיל את סגנון ההורות של ההורה. הילד הוא שותף בתהליך, והתפתחותו נובעת מהתארגנות והסתגלות לאינטראקציות קודמות עם ההורה.

 השפעה תורשתית 

נתיב משמעותי בהשפעת ההורה על התפתחות הילד הוא דרך תורשה. מכיוון שכלל התכונות האנושיות נושאות רכיב תורשתי מסוים, תורשה מהווה בסיס משמעותי בעיצוב התכונות הפיזיות, הקוגניטיביות והרגשיות של ילדים. למשל, לקוגניציה רכיב תורשתי משמעותי, כך שכ־50% מהשונות ביכולת הקוגניטיבית הכללית מוסברת על ידי גורמים גנטיים. גם בתחום הרגשי, לתורשה השפעה ישירה על מזג הילד ועל הנטייה להתפתחות בעיות נפשיות והתנהגותיות.

תורשה משפיעה על התפתחות הילד לא רק באופן ישיר, אלא גם דרך מסלולים עקיפים הכוללים אינטראקציה בין הגנטיקה ההורית לסביבת הגידול של הילד. בקצרה, ניתן להתייחס לאופן בו אינטראקציה בין תורשה לסביבה משפיעה על ההתפתחות של הילד דרך מספר מנגנונים:

 אפיגנטיקה - שינוי בביטוי הגנים כתוצאה מגורמים סביבתיים, על ידי מתילציה של ה־DNA.
 מודל רגישות־דחק (דיאתזה־דחק) - תורשה משפיעה על הבדלים בין־אישיים ברגישות לתנאי סביבה לא־מיטיבה. כלומר, נטייה גנטית עלולה להגביר את מידת הפגיעות לאירועי חיים משמעותיים, ובכך להעלות סיכון להתפתחות פסיכופתולוגיות שונות.
 מודל הרגישות המיטיבה (Vantage Sensitivity) - תורשה משפיעה על הבדלים בין־אישיים ברגישות לתנאי סביבה מיטיבה. כלומר, נטייה גנטית קשורה למידה בה אנשים יתרמו מתנאי סביבה תומכים ומעשירים.
 רגישות דיפרנציאלית (Differential Susceptibility) - קיימת שונות בין־אישית ברגישות של הפרט הן להשפעות סביבתיות שליליות של סביבה לא־מיטיבה והן להשפעות חיוביות של סביבה מיטיבה. כלומר, ישנם אנשים שעשויים להיות פגיעים יותר בסביבה שאינה מיטיבה, אך גם להיתרם יותר מסביבה תומכת ומעשירה.

מלבד האינטראקציה בין סביבה לתורשה, המודל הביו־פסיכו־חברתי (המודל הביופסיכוסוציאלי) מציע הסתכלות מורכבת על נתיבי העברה בין־דורית המתייחסים להשפעות ההדדיות של גורמים ביולוגיים, פסיכולוגיים וחברתיים על ההתפתחות. נתיב אחד מתייחס לכך שההעברה הבין־דורית של חסמים ביולוגיים משפיעה על עמידות בפני שינויים סביבתיים, וזו בתורה משפיעה על יכולתו של הפרט לייצר פנוטיפים חדשים (צורת הביטוי של הגן). כלומר, מגבלות ביולוגיות עשויות לעבור מדור לדור ובכך לתווך את רמת העמידות של תכונה לשינויים סביבתיים. נתיב נוסף מתאר אינטראקציה בין העברה בין־דורית של גורמי סיכון גנטיים לבין הסביבה, כך שגורמים גנטיים לא רק משפיעים ישירות על הנטייה להתפתחות קשיים פיזיים, רגשיים או נפשיים, אלא גם מגיבים לתנאי הסביבה ומשתלבים עימם ליצירת דפוסי התפתחות שונים. לדוגמה, ילד להורה עם פגיעות גנטית לדיכאון עשוי לפתח סימפטומים שונים בהתאם לחוויות התמיכה החברתית שסביבו: מערכות יחסים מיטיבות יכולות לסייע בצמצום השפעת הפגיעות הגנטית, בעוד בידוד חברתי עלול להעצים אותה.

 השפעות של הורות על התפתחות רגשית־חברתית 

 התקשרות 
אחת ההשפעות הריגשיות המרכזיות והבסיסיות ביותר של הורים על ילדיהם היא דרך דפוס ההתקשרות הנוצר ביניהם. על פי תאוריית ההיקשרות, ילדים נולדים עם צורך מולד בקשר עם דמות מטפלת, שתספק לא רק את צורכיהם הפיזיים אלא גם תעניק תחושת קרבה, ביטחון והגנה. המענה הרגיש והעיקבי של ההורה לצורכי הילד משפיע ישירות על דפוס ההתקשרות שנוצר ביניהם. כאשר ההורה מגיב בעיקביות וברגישות, מתפתח דפוס התקשרות בטוח, המספק לילד תחושת ביטחון וקרקע יציבה לחקירה וללמידה. לעומת זאת, מענה שאינו עיקבי או מותאם לצורכי הילד, עלול להוביל לדפוסי התקשרות לא בטוחים, שעלול להגביר את פגיעות הילד במצבי סיכון.

בהמשך ההתפתחות, הקשר בין הילד להוריו מהווה בסיס להיווצרות מודלי עבודה פנימיים, ייצוגים מנטליים שהילד מפתח לגבי העצמי, האחר והסביבה. מודלים אלו מכווינים את האופן בו הילד מפרש מצבים חברתיים, מנהל אינטראקציות ומייצר ציפיות לגבי התנהגותם של אחרים. כל אלו מעצבים את התפתחותן של מערכות יחסים לאורך חייו. כאשר לילד בסיס של התקשרות בטוחה, הוא מפתח מודלי עבודה פנימיים חיוביים: הוא תופס את עצמו כראוי לאהבה, את הסביבה כנגישה ותומכת, ואת העולם כמקום בטוח וצפוי. לעומת זאת, כשבילדות מתפתחת התקשרות לא בטוחה, מתגבשים מודלי עבודה פנימיים שליליים: הילד עשוי לתפוס את עצמו כפגיע או חלש, את האחרים כלא אמינים או לא זמינים רגשית עבורו, ואת העולם כמקום מאיים, מה שמוביל לדפוסי קשר פחות יציבים ואף מעלה סיכוי להמשיך ולפתח מערכות יחסים לא בטוחות לאורך חייו.

 חיברות 
חיברות הוא תהליך התפתחותי באמצעותו הילד מפנים את המוסכמות, הערכים והנורמות של החברה בה הוא גדל. סוכני החיברות הראשונים בחייו של ילד הם הוריו, אשר מסייעים לילד לאמץ את הערכים וכללי ההתנהגות המקובלים בסביבתו דרך דפוסי ההתנהגות שלהם והאופן בו הם מדברים עימו. זהו תהליך מתמשך בו ההורה מאתגר את תפיסותיו של הילד, מציג בפניו נקודות מבט שונות, ומעודד ביקורתיות על התנהגותו ועל התנהגותם של אחרים. כך, הילד מפנים מוסכמות כמו כיצד לווסת רגשות, לעכב תגובות, ולשתף אחרים בעולמו הפנימי. בנוסף, כך הילד מפתח תפיסות בסיסיות הנוגעות לשיפוט מוסרי לגבי עצמו ולגבי העולם, כגון האם העולם הוא מקום בטוח, האם ניתן לסמוך על אחרים, מה ערכו בחברה ועד כמה עליו להתאים את עצמו לנורמות החברתיות.

ויסות עצמי

ויסות עצמי זו היכולת לשלוט ולנהל רגשות, מחשבות והתנהגויות במטרה להתאים את ההתנהגות לסביבה ולהשיג מטרות ארוכות טווח, באמצעות תהליכים קוגניטיביים גבוהים כגון תפקודים ניהוליים (ראו פירוט בהמשך). הורים ממלאים תפקיד מרכזי בהתפתחות הוויסות העצמי של ילדיהם, כאשר הורות תומכת מקדמת את פיתוח הכישורים, ואילו הורות המדכאת עצמאות פוגעת בהם. על פי המודל "גביע הגלידה בפחית" של סמרוף, יכולת זו מתפתחת בתוך הקשר סביבתי. בתחילת החיים התינוק תלוי לחלוטין בהורה הן לוויסות ברמה הפיזיולוגית (כגון אכילה, שינה, קצב לב וטמפרטורת גוף) והן ברמה הרגשית (כגון הרגעה ותחושת ביטחון). עם הזמן, מתוך אינטראקציה חוזרת ונשנית בינו לבין ההורה, הילד מתנסה ביכולת לווסת את עצמו, תוך שההורים מספקים לו הגנה ומקור לוויסות חיצוני בעת הצורך. בהדרגה, הילד לומד לווסת את עצמו והצורך בוויסות חיצוני הולך ופוחת.

 השפעות של הורות על התפתחות קוגניטיבית 

 התפתחות שפה 
ישנם הוגים, ובראשם לב ויגוצקי, הרואים בשפה יכולת המתפתחת מתוך אינטראקציה חברתית. לפי ויגוצקי, תחילה השפה מהווה דיבור חיצוני המופנה מההורה אל הילד, לאחר מכן היא הופכת לדיבור פרטי של הילד עם עצמו ולבסוף מתגבשת לכדי שפה פנימית – מחשבה. תפקיד ההורה הוא להבנות ולספק פיגומים (scaffolding) להתפתחות השפה, באמצעות אינטראקציה מונחת בה הוא משיים אובייקטים, משיב לשאלות ומציע הסברים. ככל שהאינטראקציה בין ההורה לילד עשירה יותר מבחינה שפתית – תכלול דרכי חשיבה מגוונות, פתרון בעיות ותמלול חוויות – כך שפתו הפנימית של הילד צפויה להיות עשירה ומורכבת יותר. בהתאם לכך, מחקרים מצביעים על כך שאיכות, כמות ומורכבות השפה של ההורה מהווה גורם משמעותי להתפתחות כישורי השפה של הילד.

 התפתחות תפיסת עצמי 
הורות ממלאת תפקיד מרכזי בעיצוב תפיסת העצמי של הילד. לפי תיאורית הספרציה־אינדיבידואציה של מרגרט מאהלר, תחושת העצמי נבנית מתוך חוויה גופנית פנימית, אך מתעצבת ומתארגנת דרך אינטראקציה בין התינוק ואימו. באמצעות מגע, קול, תגובה רגשית וטיפול פיזי האם מתווכת עבור התינוק את הגבול בין עולמו הפנימי לבין המציאות החיצונית. נוכחות הורית עקבית, אמפתית ומותאמת לצורכי הילד תורמת לבניית גבולות ברורים של העצמי ולהתפתחות תחושת זהות נפרדת, חיובית ויציבה. לעומת זאת, כאשר הקשר עם האם לקוי או בלתי מותאם, עלולה להתפתח תחושת עצמי מפוצלת, מעורפלת או חסרה. בכך ההורות מהווה רכיב מבני ומהותי בתהליך גיבוש תחושת העצמי.

כמו כן, לפי סטרן, הילד אינו מפתח את תחושת העצמי שלו באופן מבודד מהסביבה, אלא מתוך אינטראקציות חוזרות ונשנות עם הדמויות המטפלות בו. כבר מלידה, הילד חווה רגשות, דחפים וצרכים פנימיים, והאופן שבו ההורה מגיב לחוויות אלו – בעיקר דרך נוכחות, אמפתיה ורגישות – נטמע בהדרגה כחלק מהאופן שבו הילד תופס את עצמו. כאשר ההורה מצליח לשקף, להבין ולהכיל את עולמו הפנימי של הילד, מתפתחת תחושת עצמי ברורה, אמיתית וחיונית. לעומת זאת, כאשר תגובות ההורה משדרות דחייה, בושה או ניכור, הילד עלול להפנים תחושת עצמי שלילית, מנותקת או מפוצלת, שבה חלקים בזהותו נחווים כמאיימים, לא־מקובלים או זרים.

ככלל, מערכת יחסים בטוחה עם ההורה מהווה בסיס לחקירה עצמית ולפיתוח עצמאות וזהות אישית. ההורה, הפועל גם כסוכן חיברות, מסייע בעיצוב הזהות המגדרית, התרבותית והחברתית. סגנון ההורות, ובעיקר האיזון בין תמיכה להצבת גבולות, משפיע על התפתחות תחושת המסוגלות וההערכה העצמית של הילד.

 התפתחות תפקודים ניהוליים 
הורות ממלא תפקיד חשוב בהתפתחותם של תפקודים ניהוליים, תהליכים קוגניטיביים גבוהים האחראים לניהול, ניטור וויסות של פעולות מכוונות מטרה, במצבים חדשים, מורכבים או עמומים, ומהווים בסיס קוגניטיבי ליכולת הוויסות העצמי. תהליכים אלה כוללים פונקציות של בקרה קוגניטיבית, גמישות מחשבתית, וזיכרון עבודה, וכן יכולות מורכבות יותר כגון תכנון. מחקרים מצביעים על כך שאינטראקציה חיובית עם ההורה, הכוללת התקשרות בטוחה, רגישות הורית לצורכי הילד, שיח המתייחס למצבים המנטליים של הילד, תמיכה בעצמאות שלו והבנייה מותאמת לצרכיו, תורמת באופן משמעותי להתפתחות התפקודים הניהוליים, בין היתר באמצעות יצירת סביבה המעודדת חקירה, פתרון בעיות והתמודדות עם אתגרים. לצד ההשפעות הסביבתיות, גם לתורשה תפקיד חשוב בעיצוב תפקודים אלו, הן באופן ישיר והן דרך אינטראקציה מתמשכת עם הסביבה ועם ההורה.

הורות להט"בית

הורות להט"בית היא הורות שבה הורי הילד הם זוג הומואים או זוג לסביות, או כזו שבה לפחות אחד מהורי הילד הוא הומו או לסבית. כיום קיים מגוון של מסגרות משפחתיות המאפשרות ללסביות ולהומואים להיות הורים. ההכרה החוקית במשפחות אלו מתרחבת בשנים האחרונות.

השכלת ההורים
השכלת ההורים תורמת להתקדמות הילד הן בטרם הכניסה לבית הספר והן במהלך הלימודים במערכת החינוך.

השכלת ההורים יכולה להשלים ואף להחליף את התשומות הניתנות לתלמיד במסגרת בית הספר. לכן יש חשיבות רבה יותר להמעורבות של ההורים במקום שבית הספר נכשל במילוי תפקידיו, כמו הקניית ידע ופיתוח חשיבה.

ראו גם
 עקרון הרצף
 הצבת גבולות

 אל-הורות

 פסק דין פלונית (אורה מור יוסף) נגד משרד הרווחה
 הדרכת הורים

לקריאה נוספת
 אורית גולן, הזכות להורות כנגזרת מן הזכות לבריאות, משפט רפואי וביו אתיקה, כרך 6 עמוד 74, 2015

קישורים חיצוניים

 אוגדן זכויות הורות ומשפחה, באתר נציבות שירות המדינה

 המועצה להורות בישראל, באתר הסתדרות הפסיכולוגים בישראל
 הורות בעידן הדיגיטלי, באתר המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת
 "פסיכואקטואליה": פסיכולוגיה של הורות, גיליון ינואר 2011, הסתדרות הפסיכולוגים בישראל










הערות שוליים

*
קטגוריה:משפחה