ארנבת מצויה

שמאל|ממוזער|250px|ארנבת מצויה מתת-המין Lepus capensis arabicus מאחורי שיח
שמאל|ממוזער|250px|ברדלס אסייתי לאחר שלכד ארנבת מצויה, בצפון מזרח איראן
ארנבת מצויה (שם מדעי: Lepus capensis) היא מין חיה ממשפחת הארנביים הנפוצה ברחבי דרום אסיה ואפריקה וגם בישראל.

תפוצה ומקום חיות
הארנבת המצויה נפוצה במזרח התיכון, באפריקה ובמערב אסיה. היא נפוצה בכל סוגי הקרקע הפתוחים – מישוריים או הרריים. באפריקה למשל, אוכלוסיות של המין נפוצות אף במדבר. היא אינה נמצאת בחורש סבוך או ביערות גדולים. בישראל היא נפוצה בכל רחבי הארץ, למעט החורש הצפוף בגליל ובכרמל.

תיאור:
אורך הארנבת: 59.5-52.0 ס"מ בממוצע.
משקל: 4–5 ק"ג.
מבנה גופה של הארנבת ארוך וצר, זנבה עבה.
הראש עגלגל בצורתו, האוזניים ארוכות, עד 14 ס"מ, ושחורות בקצותיהן.
העיניים גדולות וצבען אדום–חום, הרגליים האחוריות ארוכות בהשוואה לקדמיות וחזקות מהן.
צבע הפרווה חום–אדמדם ("ג'ינג'י") עם גוונים שחורים בחלקים העליונים וגוונים בהירים עד לבנים ברגליים בצוואר ובבטן.
בעזרת צבע פרוותה, היא מסתווה בקלות על רקע האדמה.

תת מינים
ישנם 12 תת־מינים לארנבת המצויה, והם כוללים את הבאים:
 Lepus capensis capensis
 Lepus capensis aquilo
 Lepus capensis carpi
 Lepus capensis granti
 Lepus capensis aegyptius
 Lepus capensis hawkeri
 Lepus capensis isabellinus
 Lepus capensis sinaiticus - מצוי בדרום ישראל.
 Lepus capensis arabicus
 Lepus capensis atlanticus
 Lepus capensis whitakeri
 Lepus capensis schlumbergi

רבייה וגידול צאצאים
הארנבות חיות ביחידות או בזוגות.

עונת הרבייה מתחילה בינואר ומסתיימת ביוני. במהלך תקופה זו מתעברת הנקבה 2–4 פעמים. לעיתים מתחיל היריון נוסף עוד בטרם הסתיים ההיריון הקודם, כך שהנקבה נושאת ברחמה שני הריונות (או שְׁגָרִים) בו זמנית. ההיריון נמשך 30–33 ימים בממוצע, ההמלטה מתרחשת בחודשים מרץ עד אוקטובר, כאשר בעונה יחידה נולדים 1–6 גורים.

משקל הוולדות 126 גרם. בניגוד לארנבון מצוי, הארנבת ממליטה את וולדותיה מעל האדמה, והגורים נולדים עם פרווה ועיניים פקוחות. הם גדלים במהירות ובגיל 3 שבועות מתחילים להיגמל מהיניקה וניזונים מחומר צמחי, חצי מעוכל על ידי הוריהם. חודש לאחר מכן כבר ניזונים ממוצקים ומשקלם מגיע ל־0.9 קילוגרמים.

הנקבה והזכר מגיעים לבגרות מינית בגיל 8 חודשים.

תוחלת החיים אינה ידועה, אך מרבית הארנבים אינם שורדים בטבע יותר משנה. מעטים בלבד מגיעים בשביה ל־5 שנים, אך ידועים מקרים של ארנבים שהאריכו חיים עד 12.5 שנים.

התנהגות
רגליה האחוריות של הארנבת עוזרות לה בפיתוח מהירות רבה של 70 קילומטר לשעה בקירוב. היא מסוגלת לנתר למרחקים של עד 2.5 מטרים ולגבהים של 1.5 מטרים. היא אף טפסנית עצים וסלעים מצטיינת ומסוגלת לשחות.

שלא כמו הארנבון, אין היא חופרת מחילות בקרקע אלא שוכנת על פני הקרקע. ביום היא מסתתרת בגומות ותחת שיחים או בעשב גבוה, והיא פעילה בעיקר בלילה. יוצאות דופן בהתנהגות זו מספר אוכלוסיות באסיה ששוכנות תדיר בגומחות. משערים שזו אדפטציה לאקלים בסביבה זו.

הארנבת משגיחה על סביבתה בעזרת עיניה הגדולות וראייתה המכסה 360 מעלות. כאשר היא יושבת בטוחה, היא עוצמת את עיניה ושוקעת בתנומה חטופה ובתנועת רביצה. אולם היא רגישה לכל צליל ותנועה, וכאשר היא מרגישה בסכנה, היא מצמידה את גופה לקרקע וקופאת עד תום הסכנה. הארנבת ישנה שינה מלאה לעיתים רחוקות ביותר, לרוב למשך מספר דקות מעטות בלבד, אז היא שוכבת על צידה וגופה רפוי.

באביב, לקראת עונת הרבייה, יוצאות הארנבות ממחבואן, אף במהלך שעות היום. הזכרים רודפים זה אחר זה עד התשה הדדית, אז מתרוממים על כפות רגליהם האחוריות ומתאבקים בעזרת רגליהם הקדמיות. קרבות אלו נצפים על ידי הנקבות, ומשמשים חלק משמעותי בקביעת הנחלות ובני הזוג.

התקשורת הבין־מינית טרם נחקרה בפרוטרוט, אולם משערים כי מאחר שהארנבות פעילות הן ביום והן בלילה, הן מסתמכות בתקשורת ביניהן על חוש הראייה בעיקר. השערה זו מתאימה להתנהגויות שהוזכרו למעלה. לארנביים הסתמכות רבה על חוש המישוש וחוש הריח – שימוש בהורמונים כימיים לזיהוי של בני זוג וכן לזיהוי הגורים. בבדיקות שמיעה שנערכו למין זה התגלה כי חוש השמיעה מפותח ביותר, אולם לא נצפו התנהגויות ספציפיות התואמות קביעה זו.

תזונה
הארנבת ניזונה מחומר צמחי: צמחים מזינים, עשבים, גרגירי בר, ירקות, פירות, פטריות – וגם גידולים חקלאיים שונים להם היא מסבה נזק רב.

את החלבונים והויטמינים שלהם זקוקה הארנבת לשם גדילה תקינה, היא צורכת בעיקר מצואה טרייה של עצמה הסופחת לתוכה חומרים המעורבים בתהליך העיכול.

אקולוגיה של המין

הארנבת מבלה את מרבית חייה, מינקות עד זקנה, בבריחה מטורפיה הטבעיים, בעיקר שועלים, עופות דורסים וטורפים שונים. כמעט תמיד היא בוחרת באפשרות של בריחה מטורפיה, ולעיתים רחוקות היא מסתתרת מתחת למחסה.

הארנבים הצעירים, מלבד היותם חשופים לטורפים, רגישים במיוחד למחלות ולטפילים שונים, ואחוזי הישרדותם בשנה הראשונה להיוולדם הם 60%-80%. גורמי תמותה אחרים הם מזג האוויר, תת־תזונה באזורים מדבריים, נזקי הדברה ופגיעה על ידי כלי תחבורה.

הארנבים מהווים 5% מסך כל המזון הנצרך על ידי טורפיהם.

כאשר המין מתרבה בצורה א־נורמלית, הוא עלול לגרום לנזקים חקלאיים באזורים שבהם הוא נמצא. האדם מתמודד עם הארנבת בעיקר באמצעות מלכודות, לעיתים רחוקות הוא משתמש נגדה בהדברה או הרעלה ישירה מאחר שבשרה משמש לאכילה בתרבויות רבות.

הארנבת במקורות

בתורה, מוזכרת הארנבת כבעל חיים האסור באכילה:

 קישורים חיצוניים 

ארנבת מצויה - מידע וקישורים באתר עמותת מן השדה

 הערות שוליים 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ארנביים
קטגוריה:ארץ ישראל: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים בתנ"ך
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758