חוק

חוק הוא הוראות בנושא מסוים, המנוסחות בכתב, שנחקקו על ידי הרשות המחוקקת, שהיא חלק ממערכת הממשל במדינה. החוק חל על כלל התושבים במדינה וניתן לאכיפה על ידי הרשות המבצעת של המדינה. חוקים נחקקים על מנת לשמור ולהגן על שלום הציבור ורווחתו, להסדיר את החיים בחברה ואת יחסי החברה-שלטון, וכדי שמוסדות השלטון יוכלו לנהל את המדינה בצורה מיטבית.

בחוק מפורטים איסורים והיתרים בנוגע להתנהגות הפרט וכן חובות וזכויות האזרח. החוק הוא נורמה משפטית מחייבת לדפוסי התנהגות, כללים ויחסים בין-אישיים. כל אדם חייב לציית לחוק (כולל מוסדות השלטון).

כל חוק תקף מרגע שנחקק על ידי הרשות המחוקקת ואינו זקוק לאישור או להסכמת מרכיבי החברה על מנת שיהיה תקף. במדינות שונות, יש סמכות למוסד העליון של הרשות השופטת לקבוע שחוק מסוים איננו תקף מסיבות שונות.

החוק מהווה את הבסיס לפעילות השלטון. כמעט שלא התקיימו מצבים היסטוריים, שבהם שלטון חדל מלהתקיים בלא שינוי בחוקים הנוגעים.

ברוב המדינות, פועלים גופים לאכוף ציות לחוק תוך ענישה המוטלת על הפרתו, על ידי הרשות השופטת. שימוש בענישה זו מכונה אכיפת החוק, והוא חוקי ומקובל.

ברוב המדינות ישנם חוקים האוסרים גנבה, רצח ושוד. איסורים אלו והעונשים הנלווים להם מסדירים התנהגות מיטבית מבחינת השלטונות והחברה.

סדר חברתי מבוסס על מערכת החוקים שבחברה, ובציות לחוקים. לולא הייתה קיימת מערכת חוקים הייתה החברה חיה באי-סדר חברתי.

מבחינה משפטית טכנית "חוק" הוא חלק מן הדין. ה"דין" הוא מערכת כלל הנורמות המשפטיות החלות במערכת משפטית מסוימת, וכולל לדוגמה גם את התקדים המחייב, שנקבע על ידי בית המשפט הרלוונטי, או את המנהג המחייב, ושניהם שונים באופן מהותי מן החוק.

תהליך יצירתו של החוק קרוי חקיקה. מקובל עיקרון "Lex specialis" לפיו הוראות של חוק ספציפי גוברות על הוראות החוק הכללי.

התחום העוסק בחוק ובשפיטה מכונה משפטים.

הוראת שעה

החוק, על־פי מהותו כקביעה של נורמה, נחקק בדרך כלל ללא הגבלת זמן, והוא בתוקף עד לשינויו או לביטולו. לעיתים נוצר צורך בקביעת נורמה זמנית, באמצעות חוק שתוקפו לתקופה קצובה, למשל שנה. חוק כזה קרוי "הוראת שעה". הצורך בהוראת שעה נובע משתי סיבות עיקריות:
 מענה לצורכי השעה, למשל הטלת מס זמני למימון הוצאה גדולה ובלתי מתוכננת, כגון מלחמה.
 יצירת נורמה שהמחוקק איננו משוכנע בנכונותה, ולכן קובע אותה לתקופת ניסיון קצובה מראש, שבסופה יפקע החוק, אלא אם יוחלט אחרת, כלומר יוחלט להאריך את תקופת הניסיון לתקופה נוספת או להפוך את ההוראה לחוק קבוע, לעיתים תוך שינויים הנובעים מהניסיון שנצבר.

כן נחקק לעיתים חוק, או שינוי בחוק, על מנת לקבוע מאורע מיוחד או לפתור בעיה מיוחדת. דוגמה לכך הוא תיקון בחוק שנועד לפזר את הכנסת מוקדם מהקבוע בחוק הרגיל.

מבנה החוק
חוק מורכב מסעיפים, המפרטים את הוראות החוק. לכל סעיף יש מספר סידורי, המשמש להתייחסות אליו. לעיתים מחולק הסעיף לסעיפי משנה. חוק ארוך מחולק לפרקים. 

חוקים שהמחוקק מייחס להם חשיבות מיוחדת כוללים בתחילתם סעיף המציג את מטרת החוק. כך בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו אומר סעיף 1א: "חוק־יסוד זה, מטרתו להגן על כבוד האדם וחירותו, כדי לעגן בחוק־יסוד את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית", וחוק למניעת הטרדה מינית מתחיל בסעיף האומר: "חוק זה מטרתו לאסור הטרדה מינית כדי להגן על כבודו של אדם, על חירותו ועל פרטיותו, וכדי לקדם שוויון בין המינים". אף שזהו סעיף הצהרתי, יש לו חשיבות בפרשנות החוק.

חוקים רבים מתחילים בפרק "הגדרות", שבו מוגדרים מושגים מיוחדים לחוק זה, לעיתים במשמעות שונה מהמקובל בלשון הדיבור. דוגמה: בפקודת מס הכנסה נכללת ההגדרה "'אדם' - לרבות חברה וחבר בני-אדם, כהגדרתם בסעיף זה". בחוקים שונים ייתכנו משמעויות שונות לאותו מושג, למשל ההגדרת "אמצעי שליטה" באחדים מחוקי מדינת ישראל. כאשר מושג משמש במשמעות זהה בחוקים אחדים, מקובל להגדירו במפורש רק באחד מחוקים אלה, ובחוקים אחרים ניתנת הפניה להגדרה זו. 

לב החוק כולל את הסעיפים המציגים את הוראותיו של חוק זה. 

כברירת מחדל חוק נכנס לתוקף ביום פרסומו. חריגה ממצב זה נעשית בסעיף המשנה את מועד תחילתו של החוק. חקיקה רטרואקטיבית נדירה אך אפשרית. לעיתים נקבע בחוק שמועד תחילתו (או מועד תחילתם של סעיפים מסוימים בו) מאוחר ממועד הפרסום, על מנת לתת לציבור את הזמן הנדרש להיערכות לקיום החוק.

כאשר החוק כולל שינוי מהותי של המצב הקיים, הוא כולל בסופו הוראת מעבר - כללים להסדרת המעבר מהמצב שקדם לחקיקת החוק אל המצב שנוצר עם חקיקתו. 

החוק בישראל

שמאל|ממוזער|250px|פרסום חקיקה חדשה בספר החוקים
בישראל, החוקים נחקקים על ידי הכנסת. לאחר קבלת החוק בכנסת נחתם החוק בידי יושב ראש הכנסת, ראש הממשלה, השר האחראי על הנושא ונשיא מדינת ישראל, והחוק מתפרסם ברשומות. החוק נקרא בשם שנקבע בכנסת, ובשם השנה בה חוקק, לדוגמה: חוק התכנון והבנייה, תשכ"ה-1965.

בכך שונה ה"חוק" מן החיקוקים הבאים:
 חוקה, שעדיין לא כוננה בישראל.
 חוק יסוד, שהוא פרק מפרקי החוקה אותו מחוקקת הכנסת בתפקידה כאספה מכוננת מעת לעת.
 פקודה, שהיא נורמה שנקבעה על ידי גוף שאינו נבחר – הנציב העליון בזמן המנדט הבריטי או מועצת המדינה הזמנית מיד לאחר קום המדינה.
 צו, כללים או תקנות, שהם חקיקת משנה הנחקקת על ידי זרוע מזרועות הרשות המבצעת, אם המדובר במשרד ממשלתי, רשות עירונית, או כל גוף אחר שהוסמך בחוק לחוקק חקיקת משנה.

לכל אחד מדינים אלו תוקף שונה, אם הם סותרים זה את זה. מבחינה עקרונית המדובר בפירמידה של חיקוקים שבראשה החוקה וחוקי היסוד ומתחתיהם החוק והפקודה, וממתחתיהם חקיקת המשנה, (כאשר מבחינת הכמות החוקה היא מסמך קצר לרוב, ומספר התקנות והצווים בחקיקת המשנה גדול בהרבה ממספר החוקים) ובמקרה של סתירה יחול הדין העליון בפירמידה (כך שהחוקה תחול במקרה של סתירה עם החוק, והחוק יחול במקרה של התנגשות עם חקיקת משנה).

ראו גם
 החקיקה בישראל
 שלטון החוק
 ספר החוקים הפתוח
מטא-חוק

לקריאה נוספת


קישורים חיצוניים


 Masterful Inactivity Could Be the Solution Everybody Runs Round in Circles to Find - הסבר של David Porter על הסכנות שבחקיקת חוקים כמענה ללחץ ציבורי לעשיית מעשה, ללא בחינה מעמיקה של השלכותיהם העתידיות.


הערות שוליים

*
*
קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:תשתיות