מגילת קהלת

מְגִלַּת קֹהֶלֶת היא ספר מספרי המקרא. בתנ"ך היהודי הספר כלול בחלק הכתובים, כאחד מחמש המגילות. בביבליה הנוצרית מכונה הספר Ἐκκλησιαστής בתרגום השבעים היווני או Ecclesiastes (תעתיק: אקלסיאסטס) בתרגום הוולגטה הלטיני, והוא כלול בחלק "ספרות החוכמה" שבתנ"ך.

זהו אוסף של פתגמים, דברי חכמה, עצות מעשיות לחיים ואזהרות מדרך חיים לא נכונה. המחבר בוחן איזו דרך בחיים מספקת משמעות ונצחיות למעשי האדם, ושולל מספר דרכים בזו אחר זו, עד שהוא מגיע לבסוף למסקנתו כי יראת שמים היא הדרך הנכונה: , מסקנה שיש המחשיבים כסותרת במובן מסוים את יתר הרעיונות של קֹהלת, ולכן נחשבת אצל חוקרים אחדים כתוספת מאוחרת, שבזכותה נכלל הספר בין כתבי הקודש.

על פי גרסת הכתוב בספר, כפי שנאמר בתחילתו, מחבר הספר הוא "קהלת בן דוד" המזוהה עם שלמה המלך.
המסורת מייחסת לחזקיה וסיעתו (שחיו כ-300 שנה לאחר שלמה) את עריכת הספר.

עם זאת, חוקרי המקרא המודרניים סבורים כי המגילה עצמה נתחברה בתקופה מאוחרת יותר מזו של שלמה המלך, בימי שיבת ציון או בראשית התקופה ההלניסטית.

 חיבור המגילה 

הפסוק הפותח את הספר, , מרמז כי מגילת קהלת נכתבה על ידי שלמה המלך. גם הפסוק  מורה על כך, היות שעל פי המסופר בספר מלכים, שלמה המלך קיבל מאת ה' חכמה מיוחדת יותר מכל אדם. דעה זו היא הדעה המקובלת בקרב הפרשנים המסורתיים, המסבירים ששלמה כוּנה כאן קהלת, משום ש"הקהיל קהילות בישראל" – אסף את העם ולימדם תורה כפי שמלך מצווה לעשות על-פי התורה. אם כך, לפי המסורת, מגילת קהלת היא יצירה אחת, אחידה, שחוברה על ידי שלמה במאה העשירית לפנה"ס.

חז"ל מייחסים לשלמה, שהיה מפורסם כ"החכם באדם", שלושה ספרי מקרא, שבראשם כותרות המתייחסות אליו: שיר השירים, משלי וקהלת. לפי אחת הדעות במדרש ההסבר לעובדה ששלוש היצירות שונות כל כך זו מזו – בתוכנן, בלשונן ובסגנונן – הוא ששלמה כתב כל אחת מהן בתקופה אחרת של חייו: כשהיה צעיר חיבר שירי אהבה (שיר השירים), כשהתבגר אמר דברי חוכמה (משלי), ולעת זקנתו הביט בעולם וקבע שהכל הבל (קהלת). התלמוד הבבלי נוקט שהספר הועתק ונערך על ידי "חזקיה וסיעתו" – כלומר, שבין חיבורו (בעל-פה) לבין העלאתו על הכתב עבר זמן המאפשר שינויים משמעותיים.

בדברים רבה נאמר שהקביעה שהעולם החומרי אינו חשוב מקבלת משמעות גדולה יותר ונאמנות גדולה יותר כשהיא באה מפיו של שלמה המלך: 

על פי אסכולת ביקורת המקרא, ייתכן שמגילת קהלת חוברה בהשפעת ספרות החוכמה של בבל ומצרים. החוקרים מאחרים את זמן חיבור המגילה לתקופה זו של שיבת ציון בשל מספר טעמים, ביניהם: מילים כמו "פרדס" ו"פתגם" המופיעות בספר אשר מקורן בשפה הפרסית, וסביר יותר שנכנסו לעברית המקראית בתקופה הפרסית בארץ ישראל, עקב הימצאותם של שורשים עבריים שמופיעים לראשונה רק בספרי המקרא שחוברו בתקופה זו, ומתוך קיומן של מילים המעוברתות מארמית, שפה שלא הייתה נפוצה בציבור בטרם אותה התקופה (אף על פי שבקרב הסופרים, האצולה וחצר המלכות ביהודה היא הייתה ידועה גם בתקופת בית ראשון). החוקרים מצביעים על כך שלשונה של מגילת קהלת היא בתר-גלותית, שכן יש בה מילים רבות שבאו לידי שימוש רק מימי בית-שני ואילך. כמו: "חוץ ממני" (), "זמן" (), "פשר" (), "כבר" (), "שבח" (), "סוף" (), ועוד. עם זאת, לדעתו של יאנג (Ian Young) אין הוכחות לאיחור לשונה של קהלת, ובעקבותיו קובע עזיז שקשה לקבוע את תיארוכה על פי הוכחות לשוניות בלבד, לכן הוא נוטה להסתמך על ג'ונס שמצא קשר רציף לטקסטים אכדיים, ביניהם 'עלילות גילגמש' (קהלת ד, ט-יב). עם זאת, חלק מהביטויים הלשוניים הייחודיים בקהלת, שלא נמצאים בשארי ספרי המקרא מבית ראשון, נמצאו בחרסי שומרון שמתוארכות לאמצע בית ראשון.לדוגמה השימוש ב"ש-" במקום ב"אשר" על כן יש סוברים כי מקור לשון המגילה הוא ממשלב לשוני עממי מדובר שהיה נהוג בבית ראשון, שלא מובא ברוב ספרי המקרא הכתובים במשלב ספרותי גבוה.

מבחינה פילוסופית מצביעים אנשי ביקורת המקרא על כך שקהלת מפגין רמה של התבוננות פנימית וספקנות פילוסופית המתיישרת עם האקלים האינטלקטואלי של המאה ה-3 לפני הספירה ובאופן ספציפי יותר, התרבות ההלניסטית ששטפה את המזרח לאחר כיבושי אלכסנדר הגדול. עידן זה הושפע במידה ניכרת מהמחשבה ההלניסטית, בחקר פילוסופי, ספק במסורת ועניין גובר באתיקה האישית ובמשמעות החיים – שהם נושאים מרכזיים בקהלת. ההרהורים המעמיקים במגילת קהלת על טבעם החולף של החיים והרדיפה אחר האושר דומים באופן בולט לעקרונות הפילוסופיים של הסטואים והאפיקורים, אסכולות בולטות בתקופה ההלניסטית. הסטואים, עם הדגש שלהם על הבנה וקבלת הסדר הטבעי של העולם כדי להשיג שלווה פנימית, מהדהדים עם הנושאים של קהלת של אימוץ מחזוריות החיים הבלתי נמנעים ומציאת שלווה בתוכם. באופן דומה, האפיקוריאנים, שחיפשו חיים נקיים מכאב ומעוגנים במרדף אחר הנאות צנועות, משקפים את התבוננות הטקסט בשמחות החיים החולפות ובחשיבות ההתענגות עליהן בתוך חוסר התוחלת הבלתי נמנע. אם כי, הקבלות פילוסופיות אלו קיימות כבר בנוף האינטלקטואלי של מסופוטמיה ומצרים עוד לפני תקופת שלמה המלך מהמאה ה-10 לפנה"ס, לדוגמה – השיר מקברו של המלך אנתפ במצרים, דברי סידורי המוזגת בעלילת גילגמש, ההמנון לאלת הבירה סיראש ממסופוטמיה ועוד. עם זאת, לפי ד"ר קרל יאספרס, אין קשר בין הזרמים הפילוסופים השונים. מאחר שהקבלות פילוסופיות ישנן גם בין האסכולה הסטואית לפילוסופיות מזרחיות כמו הבודהיזם, למרות שאין קשר היסטורי בין שתיהן, ולמרות שהופיעו בעולם באותה תקופה בקירוב.הערך עידן הציר

 אופי המגילה 
350px|ממוזער|בית לוויות יהודי בהולנד שעל חזיתו כתוב: "וְיָשֹׁב הֶעָפָר עַל-הָאָרֶץ כְּשֶׁהָיָה וְהָרוּחַ תָּשׁוּב אֶל-הָאֱלֹהִים אֲשֶׁר נְתָנָהּ" ()
מקובל לסווג את מגילת קהלת כחלק מ"ספרות החוכמה", כלומר לספרות שעוסקת בשאלות הגות אוניברסליות כגון מעמד האדם בעולם, ההשגחה והצדק האלוהי.

קוהלת פותח בקביעה "הבל הבלים הכל הבל" ובשאלה "מַה יִּתְרוֹן לָאָדָם בְּכָל עֲמָלוֹ שֶׁיַּעֲמֹל תַּחַת הַשָּׁמֶשׁ?" () בהמשך הספר, קהלת מבצע חקירה לוגית-פילוסופית בדבר משמעות האדם ומה צריכה להיות דרכו בחיים על מנת להיות מאושר. במהלך רוב הספר הוא פוסל את כל האפשרויות לאושר שמציע העולם – חוכמה, משפט צדק, נשים, משפחה, כסף, תהילה ועוד – ומראה שאין ביכולתן להביא לאושר המוחלט ולשלוות הנפש שמחפש האדם.

וכך נראה מבנה החקירה: קוהלת מציע דבר טוב שיכול לשמש כמשמעות החיים, מהלל ומשבח אותו – ואז פוסל אותו ומסביר מדוע זו לא התשובה לאושר והדבר יכול להיות גם מקור לכאב, רוע, הבל ורעות רוח.

קוהלת מייחס לאדם, הֶעָמֵל כל העת בצבירת רכוש והגדלת עושרו, שפע דאגות וטרדות עד כי אינו מסוגל ליהנות מעושרו.
, , , , ובסופו של דבר – .

עם זאת, בספר נמצאות עצות רבות להתנהלות בתוך ההבל. באופן מפתיע ובניגוד לפסקת הסיום של הספר, שחוקרים רבים טענו שהיא תוספת מאוחרת, לא מדובר בעצות הקשורות לעבודת אלוהים אלא להתנהלות הכוללת אכילה ושתייה, שמחה, בגדים לבנים כחגיגיות וכמטפורה, אהבה, הגשמה עצמית, עשייה, הליכה בדרכי הלב תוך ידיעה שגם יש מי שצופה. לדוגמה: "לֵךְ אֱכֹל בְּשִׂמְחָה לַחְמֶךָ, וּשְׁתֵה בְלֶב-טוֹב יֵינֶךָ: כִּי כְבָר, רָצָה הָאֱלֹהִים אֶת-מַעֲשֶׂיךָ. ח בְּכָל-עֵת, יִהְיוּ בְגָדֶיךָ לְבָנִים; וְשֶׁמֶן, עַל-רֹאשְׁךָ אַל-יֶחְסָר. ט רְאֵה חַיִּים עִם-אִשָּׁה אֲשֶׁר-אָהַבְתָּ, כָּל-יְמֵי חַיֵּי הֶבְלֶךָ, אֲשֶׁר נָתַן-לְךָ תַּחַת הַשֶּׁמֶשׁ, כֹּל יְמֵי הֶבְלֶךָ: כִּי הוּא חֶלְקְךָ, בַּחַיִּים, וּבַעֲמָלְךָ, אֲשֶׁר-אַתָּה עָמֵל תַּחַת הַשָּׁמֶשׁ. י כֹּל אֲשֶׁר תִּמְצָא יָדְךָ, לַעֲשׂוֹת בְּכֹחֲךָ—עֲשֵׂה" () "שְׂמַח בָּחוּר בְּיַלְדוּתֶיךָ, וִיטִיבְךָ לִבְּךָ בִּימֵי בְחוּרוֹתֶיךָ, וְהַלֵּךְ בְּדַרְכֵי לִבְּךָ, וּבְמַרְאֵי עֵינֶיךָ; וְדָע, כִּי עַל-כָּל-אֵלֶּה יְבִיאֲךָ הָאֱלֹהִים בַּמִּשְׁפָּט" ().

בסוף הספר, כאשר הקורא מצפה לדעת מהי באמת משמעות החיים ומהו הדרך שבה יהיה טוב לאדם – אחרי שקהלת פסל כמעט כל דבר – מגיע השיא, שעל פי טענת המסורת מבטא את האמת על פי קהלת:
.

יש הטוענים כי תפיסת העולם המוצגת במגילה לכאורה סותרת את התפיסה המקובלת בשאר ספרי המקרא. תפיסת העולם המקובלת בדרך כלל בתנ"ך היא שלבני האדם ישנה אפשרות של בחירה חופשית, האל דורש מבני האדם שיבחרו בטוב, והוא שופט אותם וגומל להם בשכר ועונש לפי בחירותיהם, וכפי מעשיהם. במגילה כתובים פסוקים המשווים אדם לבהמה, ואומרים כי  (). יש המסבירים כי תפיסת העולם במגילה אינה סותרת את תפיסת העולם של שאר התנ"ך, ומאחורי הטקסט המילולי והפשוט יש כוונות עמוקות הרבה יותר מהפירוש הפשוט. אם מנסים לפרש בפשטות את הפסוקים ולא בכוונתם העמוקה מתגלות סתירות רבות ואי הבנות, ועל כן יש להעמיק בפירושם ולהבין כיצד הדברים הנראים כסותרים מתיישבים זה עם זה. כמו כן, ניתן למצוא במגילת קהלת פסוקים לא מעטים המבטאים את הצורך להקפיד על קיום התורה והמצוות. כך למשל כתוב בפסוקים הבאים:

מעמד המגילה בין ספרי התנ"ך
על פי חז"ל,(במסכת ידיים פרק ג, ה ובתלמוד בבלי מגילה דף ז.) מעמדה של המגילה כחלק מכתבי הקודש לא היה ברור, וזמן רב לאחר חתימת המקרא התנהלה מחלוקת בין החכמים האם להחיל עליה את טומאת הידיים לנוגע בכתבי הקודש ולבסוף הוכרעה המחלוקת על ידי שבעים ושנים זקנים שאכן הוא מטמאה, והוחלט לקדשה כשאר הספרים.

במסכת שבת כתוב שבשלב מסוים החכמים אף שקלו לגנוז לחלוטין את המגילה:
מדרש אחר מסביר שחכמים ביקשו לגנוז את ספר קהלת "מאחר שמצאו בו דברים שמטין לצד מינות". המדרש מסביר זאת בכך שהפסוק המופיע בקהלת "שמח בחור בילדותך ויטיבך לבך בימי בחורותיך והלך בדרכי לבך ובמראה עיניך", סותר פסוק מפורש מהתורה האומר "ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם".

קריאת המגילה במסורת היהודית

בני תימן ואשכנז נהגו לקרוא את מגילת קהלת בשבת חול המועד סוכות על פי המנהג המובא באבודרהם ובמהרי"ל. לפי מנהג טרוייש המיוחס לרש"י, נהגו לקוראה בשמיני עצרת. ולכן כאשר סוכות חל בשבת ואין שבת חול המועד קוראים אותה בחוץ לארץ בשמיני עצרת, ובארץ ישראל כיוון שחוגגים שמחת תורה באותו יום מקדימים את קריאתה ליום טוב ראשון של חג.

יש הנוהגים לקרוא אותה בציבור על ידי בעל קורא, מתוך מגילה כשרה הכתובה על קלף, ומברכים על קריאתה שתי ברכות; "על מקרא מגילה", ו"שהחיינו", וזו דעת הגר"א. ויש אומרים: שכל אחד קורא את המגילה מתוך מחזור תפילה מודפס, ואין לברך על קריאתה, וכך מנהג החסידים. ויש מי שפסק, כי על מגילת קהלת אין לברך גם מתוך הקלף. מנהג תימן לקוראה שניים מקרא ואחד תרגום.

למנהג זה נתנו מספר טעמים:

 רמז לחג 
 משום שכתוב בה:  המרמזים על שבעת ימי החג ושמיני עצרת.

 שלמה המלך 
 מאחר ששלמה המלך אמר את המגילה בהקהל שחל בחג הסוכות.
 היות ששלמה המלך חנך את בית המקדש הראשון בימים אלו, כמובא בספר מלכים א':  ומפרש רש"י: שבעת ימים של חינוך המקדש ושבעת ימים חג הסוכות. רמז לכך נמצא בפיוט ההושענות "אום נצורה", הנאמר בשבת חול המועד: , ולכן היות שמזכירים בפיוט את חשיבות חנוכת הבית קוראים את דברי קהלת באותו היום.

 שמחה 
 משום שסוכות נקרא זמן שמחתנו, ובקהלת כתוב: .
 מפני שנאמר בה:  הלועג להבלי שמחת העולם ומחזק את עיקר השמחה האמיתית שהיא שמחת התורה.
 כמו כן, סוכות הוא חג האסיף וקריאת דברי התוכחה שבה יועילו לאדם שלא יתגאה מידי בהצלחתו הגשמית.

 לקריאה נוספת 
 דוד כהנא, מחקרי קהלת בן דוד: מבוא לספר קהלת, וילנה תרמ"א 1881
 שמואל אברמסקי, קהלת – המלך, החכם והמשוחח ירא האלוהים, רביבים; 1989
 מאיר אליועיני, מחקרים בקהלת ובמשלי, החברה לחקר המקרא בא"י על ידי קריית-ספר; ירושלים תשל"ז
 חיים אריה גינזברג, קהלת (מבוא ופירוש), מ. ניומן בע"מ, ירושלים תשכ"א
 מרדכי זר-כבוד, הסתירות בספר קהלת, ספר ברסלבי; ירושלים 1970
 יששכר יעקבסון, הצביון הדתי של מגילת קהלת, בתוך: לבעיית הגמול במקרא, הוצאת סיני ת"א 1970, עמ' 59–71
 גבריאל חיים כהן, עיונים בחמש מגילות – מגילת קהלת, משרד החינוך והתרבות, דפוס אחוה; ירושלים, 1979
 אהרן הראל-פיש, שירת מקרא: עדות ופואטיקה, מאנגלית: סמדר מילוא, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ג, הפרק "קהלת: משורר האירוניה העברי", עמ' 158–178
ד"ר אורי ורניק, אני קהלת – פסיכולוג פילוסוף משורר, הוצאת כרמל, ירושלים, 1998
הרב שלמה אבינר, פירוש קהלת, ספריית בית אל, תשרי ה'תש"ס
 זלי גורביץ', חשבונו של קהלת, הוצאת בבל, תל אביב, 2008
חיים שפירא, קהלת – הפילוסוף המקראי, הוצאת כנרת, 2011
ארנסט רנאן, אני קהלת, תרגום: שי סנדיק, הוצאת נהר, 2011
 יורם קירש, חפץ תחת השמים: תכלית החיים והדרך אל האושר על פי ספר קהלת, ידיעות ספרים, תל אביב, 2014
 שמאי גלנדר, תחת השמש – תפיסת החיים וההווה אצל קהלת, רסלינג, 2016
 מיכאל הנדלזלץ, קהלת על פי הנדלזלץ הוצאת נהר, 2020
 ראובן מרגליות, המקרא והמסורה, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים תשמ"ט. מאמר ז' – קהלת, עמ' כ"ב-כ"ז
 אביגדור שנאן, מגילת קהלת - פירוש ישראלי חדש, ידיעות ספרים, 2021
 יונתן גרוסמן ועשהאל אבלמן, קהלת - סדק של אור, מגיד, 2023

 קישורים חיצוניים 






 מאמרים על מגילת קהלת, אתר דעת
 עיונים בקהלת עיונים בקהלת על פי תורת החסידות, מאת הרב יצחק גינזבורג
 מגילת קהלת עם פרשנות, סדרת הרצאות באתר הידברות
 אהרן שפר הרקע המיסופוטאמי של קהלת ד, ט-יב אתר מט"ח
 מיכאל פוקס, מבוא לספר קהלת, מתוך מאגר המידע של אתר "מקראנט"
 צבי אדר, השקפת עולמו של ספר קהלת, מתוך מאגר המידע של אתר "מקראנט"
 ישעיהו ליבוביץ, הגיונות על מגילת קוהלת, אתר עמותת "לשמה"


 גלעד ששון, בקשו חכמים לגנוז את ספר קהלת , דף שבועי 1035, אוניברסיטת בר-אילן

 אורי ורניק, שני שערים ראשונים לספר "אני קהלת" .
 באופן מילולי, הפרק העוסק במקור המלה "קהלת", מתוך אתר התחנה. שודר ב־4/10/2009.
 קהלת ומסורות הבריאה 21.1.2011
 אהרן שפר, האם מחבר קהלת הושפע מעלילות גלגמש?
 הזירה הלשונית, קהלת, הפילוסוף היהודי הראשון
 פילוסופיית החיים של קהלת, פרק בפודקאסט "קולות של רוח" בגל"צ, בהגשת ליאור טל שדה

 פרופ' הרב מיכאל ו. פוקס, קהלת והעונג, באתר התורה
 נאוה כהן, 'אֵין-טוֹב בָּאָדָם שֶׁיּאכַל וְשָׁתָה וְהֶרְאָה אֶת-נַפְשׁוֹ טוֹב בַּעֲמָלוֹ': ההתמקדות בחיי החומר בספר קהלת על פי הפירוש המיוחס לרשב"ם, מסכת ב (תשס"ד)

הערות שוליים

*
קהלת, מגילה
קהלת
קטגוריה:חיבורים המיוחסים לשלמה
קטגוריה:ספרות חוכמה
קטגוריה:סוכות