קוריאה הדרומית

קוריאה הדרומית (בקוריאנית: 한국 בהאנגול, 韓國 בהאנג'ה; בליטון: Hanguk; תעתיק: הָאנְגוּק; מילולית: "מדינת הָאן") ובשמה הרשמי הרפובליקה הקוריאנית הגדולה (בקוריאנית: 대한민국 בהאנגול, 大韓民國 בהאנג'ה, תעתיק: דה-הָאן מִינְגוּק, בליטון: Daehanminguk; מילולית: רפובליקת האן הגדולה) היא מדינה בחלקו הדרומי של חצי האי קוריאה במזרח אסיה הגובלת מצפון בקוריאה הצפונית שבחלקו הצפוני של חצי האי קוריאה ובשאר חלקיה היא מוקפת ים.
ב-1945 קיבלה קוריאה הדרומית את עצמאותה בעקבות כניעת יפן ומשום כך שנות העצמאות נספרות מ-1945 ואילך, אולם ממשל עצמאי כונן ב-1948 בשטח הנאמנות האמריקאי בקוריאה שגבולותיו נקבעו בעקבות כיבוש חצי האי במלחמת העולם השנייה. קוריאה הצפונית הוקמה בשטח הנאמנות הסובייטי בקוריאה.

 היסטוריה 
ממוזער|חיילים אמריקאים במלחמת קוריאה

מ-1910 ועד תום מלחמת העולם השנייה הייתה קוריאה כולה תחת כיבוש יפני. בסיום מלחמת העולם השנייה חולק חצי האי הקוריאני לשני אזורי כיבוש שהגבול ביניהם עבר בקו הרוחב 38. ברית המועצות שלטה בחלק הצפוני, ואילו ארצות הברית שלטה בחלק הדרומי. ב-1948 הוקמו שתי ממשלות תואמות: ממשלה צפונית שנתמכה על ידי ברית המועצות, וממשלה דרומית שהושפעה מארצות הברית.

בשנת 1950 פרצה מלחמת קוריאה בין שתי השכנות, האו"ם תמך בממשלת הדרום והקומוניסטים תמכו בממשלת הצפון. הסכם שביתת נשק נחתם סופית בשנת 1953 וחילק את חצי האי לרוחב האזור המפורז הקוריאני בקרוב לגבולות המקוריים של שתי הקוריאות לפני המלחמה.

בתום המלחמה חוותה קוריאה הדרומית מספר מהפכות פוליטיות: הממשלה האוטוקרטית של נשיא המדינה הראשון, סינגמן רי, הופלה בשל מהומות סטודנטים ולתקופה קצרה הוקם שלטון אזרחי. בשנת 1960 בידי הנשיא הנבחר יון פוסאן. הפיכה צבאית בראשותו של הגנרל פאק צ'ונגהי בשנה העוקבת, גררה את האומה לדיקטטורה שנמשכה 18 שנה, במהלכה צמחה המדינה באופן משמעותי מבחינה כלכלית. פאק נרצח ב-1979 והגנרל צ'ון דוהוואן תפס את השלטון בהפיכה נוספת. הפגנות סטודנטים מאסיביות באביב 1980 בקוואנגג'ו הסתיימו בשבירת הצבא באירוע שנודע כהתקוממות קוואנגג'ו. בכל אותה התקופה, גנרלים אמריקאים שמרו על שליטה מבצעית של הכוחות האמריקאים-קוריאנים המשותפים.

אי שקט פוליטי שרר במדינה עד שהמחאות הצליחו לסלק את הדיקטטורה, ולבסס צורת ממשל דמוקרטית יותר בשנת 1987, עם בחירתו של נו טהאו לנשיאות. בעשור שלאחר מכן, הפכה קוריאה הדרומית לאחת הכלכלות המובילות בעולם. בשנת 1991 בעקבות החלטה 702 של מועצת הביטחון של האו"ם היא התקבלה לארגון. בשנת 1996 היא הצטרפה ל-OECD (הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי). אף על פי שהאומה סבלה במהלך המשבר הכלכלי של אסיה בשנת 1997, קוריאה הדרומית היא דמוקרטיה מודרנית כיום ואחת מהאומות האסיאתיות המשפיעות ביותר.

איחוד קוריאה נשאר נושא חשוב בשיח הקוריאני, וזאת על אף העובדה שעדיין לא נחתם שום חוזה שלום עם הצפון. ביוני 2000 התקיימה פסגה ראשונה מסוגה בין הצפון לדרום, ומאז נחתמו מספר אמנות וחוזים, אך הכול בזהירות מצד שתי המדינות. לאחרונה אף גברו הדאגות של הדרום ומדינות נוספות באזור כמו יפן, סין, וארצות הברית עקב תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית שהחלה להוות איום על המדינות באזור.

בדצמבר 2024 נשיא דרום קוריאה יון סוק-יאול הכריז על משטר צבאי במדינה, ולאחר התנגדות הפרלמנט ביטל החלטה זאת. עקב כך, הדיח הפרלמנט את הנשיא ובית המשפט הוציא נגדו צו מעצר.

 פוליטיקה 

שמאל|250px|ממוזער|חדר הישיבות העיקרי בבניין האספה הלאומית של קוריאה הדרומית
"רפובליקת קוריאה" היא רפובליקה דמוקרטית מפותחת ויציבה שבה חולקים הנשיא והרשות המחוקקת את השלטון.

ראש המדינה של הרפובליקה הוא הנשיא, שנבחר בבחירות ישירות לקדנציה יחידה בת 5 שנים. בנוסף להיותו הנציג הגבוה ביותר מטעם הרפובליקה והמפקד העליון של הכוחות המזוינים, יש לנשיא כוח ביצועי רב: באישור הפרלמנט הוא ממנה את ראש הממשלה וכן את נציגי "מועצת המדינה" או ה"קבינט" שבראשו הוא עומד.

"האספה הלאומית של קוריאה הדרומית" (kukhae) הוא הפרלמנט החד ביתי של המדינה, שנבחריו ממלאים את תפקידם במשך 4 שנים. המועצה המחוקקת מורכבת מ-299 מושבים, כאשר 243 מהמושבים נבחרים על ידי בחירות מקומיות והשאר מחולקים על פי ייצוג פרופורציונלי.

הגוף שעומד בראש הרשות השופטת הוא בית המשפט העליון של קוריאה הדרומית. את שופטי השלום ממנה הנשיא, בהסכמת הפרלמנט. מאז 1948 היו לקוריאה הדרומית 6 חוקות. כל חוקה מסמלת רפובליקה דרום קוריאנית חדשה. הממשלה הנוכחית ידועה כרפובליקה השישית תחת חוקת 1988.

באוקטובר 2006 נבחר שר החוץ של קוריאה הדרומית, באן קי-מון, למזכ"ל האו"ם, הוא כיהן בתפקיד מ-2007 עד 2017.

היחסים עם קוריאה הצפונית מבוססים על מדיניות אור השמש שעליה לקים דה-ג'ונג הוענק פרס נובל לשלום.

 שלטון מקומי 

קוריאה הדרומית מחולקת לתשע פרובינציות, שש ערי מטרופולין, פרובינציה אוטונומית אחת ועיר מיוחדת אחת:

ממוזער|מפת פרובינציות וערים

פרובינציות

 קיונגי
 קאנגוואן
 צפון צְ'הוּנגצְ'הַאנג
 דרום צ'הונגצ'האנג
 צפון צַ'אלַּה
 דרום צ'אלה
 צפון קיאנגסאנג
 דרום קיאנגסאנג

ערי מטרופולין

 פוסאן
 טגו
 אינצ'ון
 קוואנגג'ו
 טג'אן
 אולסן

פרובינציה אוטונומית

 צ'ג'ו

עיר מיוחדת

 סיאול

 יחסי חוץ 
 יחסי ישראל – קוריאה הדרומית 

בין מדינת ישראל וקוריאה הדרומית קיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. הקשרים בין שתי המדינות החלו עוד מראשיתן של שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר החל משנת 1962, שתי המדינות השיקו קשרים דיפלומטיים רשמיים. ישראל וקוריאה הדרומית הביעו ומביעות עניין בחיזוק היחסים ביניהן בכלל התחומים, ובעיקר בתחום ההגנה, וכן בתחומי אנרגיה, מדע וטכנולוגיה, מסחר, והגדלת היקף התיירות בין שתי המדינות.

קוריאה הדרומית נחשבת למדינה מפותחת בתחומי הטכנולוגיה. בנובמבר 1994 נחתם בסיאול הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי בין משרד המדע והטכנולוגיה הישראלי למקבילו הדרום קוריאני. במסגרת ההסכם, בוצעו למעלה מ-50 מחקרים משותפים בתחומים של ראייה ממוחשבת, ננו-טכנולוגיה, מוליכים למחצה ומדעי החיים. בשנת 2005 ביקר שר המדע הדרום קוריאני בישראל ובמהלך השנים נערכו כינוסים משותפים בישראל ובקוריאה הדרומית בתחומים מגוונים כדוגמת מידול גאומטרי ממוחשב וגרפיקה ממוחשבת.

החל משנת 2010 נערך אחת לשנה "כנס קוריאה לעסקים", שמטרתו הגברת פעילות הסחר, ההשקעות ושיתופי פעולה עסקיים בין המדינות. את הכנס מארגנת קבוצת "Yonaco" בשיתוף עם מכון היצוא. כתוצאה מסדרת הפגישות במהלך הכנס השני, התממשה השקעת הון הסיכון הראשונה של קרן הון סיכון קוריאנית בחברת טכנולוגיה מישראל.

בשנת 2012 פורסם קול קורא למחקרים משותפים בתחומים אנרגיה מתחדשת, ננו-מדע וטכנולוגיה בהקשר של מוליכים למחצה. מדי שנתיים מושקעים כ-400 אלף דולר מכל צד במחקרים המשותפים הללו.

במאי 2021 פורסם שישראל וקוריאה הדרומית יחתמו על הסכם סחר חופשי.

 כלכלה 

ממוזער|220px|פרבריט  שנחצב בצ'ונגג'ו 
ממוזער|הבירה האורבנית סיאול
NNUZGR|ממוזער|חנות מזכרות מתיירות בתחנת דוראסאן  של קו גיונגוי-ג'ונגאנג  - קו רכבת פרוורי של הרכבת התחתית של סיאול 

כלכלת קוריאה הדרומית נמנית עם הכלכלות המפותחות והמתועשות באסיה, ומדורגת במקום ה-13 בעולם מבחינת התוצר הלאומי הגולמי. קוריאה הדרומית חברה בפורום ה-G-20, בו חברות 20 הכלכלות הגדולות בעולם, וכן בארגון ה-OECD.

חלוקת קוריאה לאחר מלחמת קוריאה הותירה את רוב האזור המתועש בקוריאה הצפונית ואילו כלכלת קוריאה הדרומית התבססה עד שנות ה-60 של המאה ה-20 בעיקר על חקלאות, תעשייה זעירה, דיג ומעט תעשייה כבדה. לאורך תקופה ארוכה נזקקה קוריאה הדרומית לסיוע בין-לאומי, בעיקר אמריקני, על מנת לספק את צרכיה המינימליים.

בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה ממשלת פאק צ'ונגהי ברפורמות כלכליות מרחיקות לכת שהתמקדו בעידוד היצוא ובמפעלי תעשייה קלה הדורשים כוח עבודה רב. הממשלה ערכה רפורמה במטבע של המדינה וחיזקה את המוסדות הפיננסיים.

בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלה ממשלת קוריאה הדרומית במדיניות כלכלית והפניית פיננסים ליצירת מפעלים של תעשייה כבדה ומפעלים כימיים. בנוסף תמכה הממשלה בבניית מפעלי אלקטרוניקה ומכוניות. כך צמחו בקוריאה תאגידי ענק ("צ'בול") בבעלות משפחתית, כגון יונדאי, סמסונג (וסמסונג C&T), LG, דייהו ועוד, שאחראיות עד היום על חלק ניכר מהתוצר הדרום-קוריאני.
נכון ל-2005, הייתה קוריאה הדרומית בין המדינות המובילות בייצור זיכרונות של מוליכים למחצה, מסכים דקים וטלפונים סלולריים. בנוסף דורגה המדינה ראשונה בעולם בבניית ספינות וחמישית בבניית מכוניות.

מראשית שנות ה-60 עד לסוף שנות ה-80 צמחה הכלכלה הדרום קוריאנית ב-8.7% בשנה. נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, התמ"ג לנפש בקוריאה הדרומית שווה ערך לזה שבכלכלות הבינוניות של האיחוד האירופי, ופי 20 מזה שבקוריאה הצפונית.
כאחת מהמדינות המכונות "ארבעת הנמרים של מזרח אסיה" (יחד עם הונג קונג, סינגפור וטאיוואן), כלכלת קוריאה הדרומית המשיכה בעקביות לצמוח ולהשתלב בכלכלה העולמית המודרנית בתחומים כגון תעשייה והיי טק. צמיחה זו הביאה את קוריאה הדרומית לדירוגה ככלכלה ה-12 בגודלה בעולם על אף המשבר הפיננסי באסיה בשנת 1997 אשר חשף בעיות של תוכנית פיתוח המשק הדרום קוריאני.

ההצלחה הכלכלית התבססה בין היתר על יחסים קרובים בין הממשל והמגזר העסקי שכללו: הגבלות על יבוא, מענקים לתעשייה וטיפוח כוח העבודה. הממשלה עודדה יבוא חומרי גלם וטכנולוגיה מתקדמת. בעשור השני של המאה ה-21 מאופיינת קוריאה הדרומית במשק יציב עם אינפלציה בקצב בינוני, אבטלה נמוכה וחלוקה שוויונית יחסית של הכסף בין התושבים.

 תיירות 
תיירות פנים היא פופולרית מאוד בקוריאה הדרומית, תיירות החוץ הנכנסת לקוריאה הדרומית לא מפותחת ומרוכזת בעיקר בבירה סיאול.
מונדיאל 2002 שנערך בקוריאה הדרומית וביפן משך תיירים רבים לבקר בקוריאה הדרומית וביפן באותה התקופה.

בשנת 2015 נכנסו לקוריאה הדרומית כ־10 מיליון תיירים - 47% מהרפובליקה העממית של סין ללא האזורים האדמיניסטרטיביים המיוחדים, 17% מיפן ו-5% מהונג קונג.

 גאוגרפיה 
שמאל|ממוזער|מפת קוריאה הדרומית

שטחה הכולל של המדינה קוריאה הדרומית הוא 99,268 קילומטר מרובע.

קוריאה הדרומית נמצאת בחצי אי בדרום מזרח אסיה, ממזרח לקוריאה הדרומית נמצא הים היפני המכונה בקוריאה הדרומית "הים המזרחי" ובמערבה של קוריאה הדרומית נמצא הים הצהוב, מדרום נמצאים מצר קוריאה והים הסיני המזרחי.
קוריאה הדרומית היא ארץ הררית. כ-30% משטח המדינה הם שטח מישורי נמוך שנמצא בעיקר במערב ובדרום-מזרח המדינה. ניתן לחלק את קוריאה הדרומית לשלושה חלקים: אזור מזרחי שמורכב מהרים ומרצועת חוף צרה, חלק מערבי המורכב ממישור חוף רחב, נחלים ונהרות ואזור דרומי המורכב מרשת סבוכה של הרים וואדיות.
הנוף הדרומי של המדינה מורכב מהרים מיוערים למחצה המגיעים למזרח, בין ההרים יש וואדיות צרים ועמוקים. חופי המערב והדרום במדינה מיושבים בצפיפות.

כ-3,000 איים, רובם קטנים ולא מיושבים נמצאים ממערב ומדרום למדינה.
הלסן – הר געש שאינו פעיל יותר – יצר את האי הגעשי צ'ג'ו שבדרום המדינה. ההר הוא הגבוה במדינה וגובהו 1,950 מטר. צ'ג'ו הוא האי הגדול במדינה, ומרוחק כ-100 ק"מ מהחוף הדרומי של קוריאה הדרומית. האי – ששטחו 1,845 קילומטרים רבועים – נכנס בשנת 2011 לרשימת שבעת פלאי עולם הטבע.

 דמוגרפיה 

 היסטוריה דמוגרפית 
הקוריאנים חיו במנצ'וריה במשך מאות שנים וכיום הם מיעוט בסין. לאחר מלחמת העולם הראשונה אילץ סטלין אלפי קוריאנים שחיו בקרבת ולדיווסטוק וחברובסק לעבור למרכז אסיה ולשטחים בשליטת ברית המועצות, מפני שפחד כי הם משתפים פעולה עם היפנים. למעשה, מרבית הקוריאנים שחיו ביפן הובאו לשם כדי לשמש כוח עבודה זול במהלך התקופה הקולוניאלית של יפן.

 הגירה 
לאחר חלוקת חצי האי קוריאה בתום מלחמת העולם השנייה עברו יותר מארבעה מיליון קוריאנים את הגבול לעבר קוריאה הדרומית. במשך ארבעים השנים הבאות התאזן המצב בעקבות הגירה לארצות אחרות, בעיקר לארצות הברית, קנדה, מערב אירופה ודרום אמריקה, בגלל המצב הפוליטי, הכלכלי והסוציאלי הרעוע ששרר במדינה בעשורים הראשונים לאחר הקמתה. מצב זה השתנה לאחר הצמיחה הכלכלית של המדינה בסוף שנות השמונים ולקראת תחילת ואמצע שנות התשעים, ומספר המהגרים מהמדינה ירד בצורה חדה. רבים מהקוריאנים שעזבו בעשורים הקודמים החליטו לחזור לקוריאה הדרומית. כיום מספר העוזבים שווה בערך למספר החוזרים.

 חלוקה אתנית ונתונים 
האוכלוסייה של קוריאה היא אחת האוכלוסיות ההומוגניות ביותר בעולם מבחינת המגוון האתני ומבחינת השפה המדוברת. מרבית האוכלוסייה במדינה הם קוריאנים. המיעוט האתני המשמעותי שקיים במדינה הוא המיעוט הסיני.

בקוריאה הדרומית מתקיימת תופעת חורף דמוגרפי והילודה בה היא שלילית – ממוצע 0.92 ילדים לאישה. היא מדורגת מקום אחרון בעולם בממוצע ילודה לאישה.
תוחלת החיים במדינה היא 83.5 שנים בממוצע והיא מדורגת בין המקומות הגבוהים בעולם. עם זאת, עד החלטת הפרלמנט במדינה בדצמבר 2022, חושב גילו של אדם בקוריאה לפי הכללים בהם הגיל בלידה הוא 1 ובכל 1 בינואר מצרפים לגילו שנה נוספת. השינוי עשוי לשנות את גילם של רבים עד שתי שנות חיים פחות, ויכולה להיות לשינוי זה משמעות בשינוי מעמדם החברתי של האזרחים, הנקבע על פי גילם.

 דתות 
ממוזער|קוריאנים נוצרים בביקור האפיפיור פרנציסקוס בקוריאה הדרומית
הנצרות והבודהיזם הן שתי הדתות הדומיננטיות באוכלוסייה הדרום קוריאנית. נכון לשנת 2024 51% הגדירו עצמם כחסרי דת, 31% נוצרים, 17% בודהיסטים ו-2% אחרים.

בודהיזם הגיע למדינה במהלך המאה ה-4, לפי המסורת, מקדש ג'אונדאונסגה הוקם באותה תקופה. במשך מאות שנים נותר הבודהיזם הדת המרכזית במדינה.

במאה ה-19 החלה הנצרות להופיע בקוריאה ולהמיר יותר ויותר קוריאנים. לקראת סוף המאה ה-20 השתווה אחוז המאמינים בנצרות לאחוז המאמינים בבודהיזם.

 תרבות 
תרבות קוריאה הושפעה לאורך ההיסטוריה מהתרבות הסינית (לקונפוציאניזם ישנה השפעה היסטורית על התרבות הקוריאנית) ומהתרבות היפנית והתפתחה לתרבות נפרדת המתאפיינת במאפיינים כגון מטבח מקומי, לבוש, כתב האנגול שפיתחו נשים קוריאניות כאלטרנטיבה פרקטית לכתב הסיני הלוגוגרפי ועוד.

ממוזער|השפעה על אירופה - מעריצי קיי פופ בפולין

 תרבות פופולרית 
התרבות הפופולרית הקוריאנית נחשפת למערב באמצעות סדרות דרמה קוריאניות, להקות קיי פופ שמאופיינות בלהקות של בנים ובלהקות של בנות הרוקדים ושרים גם באנגלית, והפכו פופולריות מאוד במערב. הפופולריות הגואה של התופעה אף הביאה לטביעת המושג "הגל הקוריאני". גם תעשיית מותגים תוצרת קוריאה כגון מוצרי קוסמטיקה קוריאנית מיוצאת למדינות המערב ומשווקת בהן כקוריאנית.

 ראו גם 
 יהדות קוריאה הדרומית
 דגל קוריאה הדרומית
 יין יאנג

 לקריאה נוספת 
 אלון לבקוביץ, קוריאה: היסטוריה ופוליטיקה ; עריכה: אביעד קליינברג, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, ההוצאה לאור, תשס"ג 2003.

 קישורים חיצוניים 



 "הקוריאנים" - המדריך לאנשים ועסקים בקוריאה – מדריך אודות תרבות עסקית ועסקים בקוריאה



 אילן בכר, קוריאה הדרומית, לגלות עולם חדש , ב-KOISRA - פורטל קוריאה בעברית, 2011
 אלי אשד, קוריאה לנצח, באתר אימגו






 "סיפור שמתחיל בענק" - פרק על ההיסטוריה של חצי האי הקוריאני בפודקאסט "מינהר הזמן", תאגיד השידור הישראלי ("כאן")



  לי אברמוביץ' וגדעון אוקו, המשחק האמיתי של דרום קוריאה | פרק 1 - מדוע הפכה לבירה העולמית לניתוחים פלסטיים? | פרק 2 - החתירה הקיצונית למצוינות בחינוך | פרק 3 - התרבות והקולינריה המשובחת של סיאול | פרק 4 - התחרות הלא נגמרת ומה הם רוצים ללמוד מישראל | באתר N12, פברואר 2022

 הערות שוליים 

*
קוריאה הדרומית
קוריאה הדרומית
קטגוריה:קוריאה
קטגוריה:חברות ה-G20
קטגוריה:מדינות שהוקמו ב-1948