סוריה

הרפובליקה הערבית הסורית (בערבית: , בתעתיק: אַל-גֻ'מְהוּרִ֫יַּה אַל-עַרַבִּ֫יַּה אַ-סּוּרִ֫יַּה) ובקיצור סוריה (מיוונית: Συρία, בערבית: سُورِيَة/سُورِيَا) היא מדינה ערבית במזרח התיכון, הגובלת בטורקיה בצפון, בעיראק במזרח, בירדן בדרום, בישראל בדרום-מערב, בלבנון וב במערב. 87% מתושבי סוריה הם מוסלמים - רובם סונים ומיעוטם שיעים, בעיקר עלווים.

משנת 1963 ועד 2024 שלטה בסוריה מפלגת הבעת' בשליטת בני המיעוט העלווי, המהווה רק כ-11% מהאוכלוסייה. בני העדה החזיקו ברוב המשרות השלטוניות ותפקידי הקצונה הבכירים בצבא ובשירותי הביטחון, אף שרוב האוכלוסייה הסורית (כ-74%) היא סונית. בנוסף, זכויותיהם של מיעוטים כגון כורדים ופליטים פלסטינים הוגבלו. בשנת 2011 פרצה מלחמת אזרחים בין הממשל לבין כוחות אופוזיציה מקומיים וזרים. מדינות רבות הטילו סנקציות על המשטר הסורי ובכיריו בשל הפעלת אלימות קשה נגד אזרחים, בעוד שאיראן ורוסיה תמכו במשטר וסיפקו לו נשק. נכון למרץ 2024 נהרגו במלחמה כ-620,000 אנשים, ויותר מארבעה מיליון איש נמלטו כפליטים למדינות השכנות. לאחר שנים רבות של לחימה, בדצמבר 2024, לאחר מתקפת פתע שארכה 11 ימים, נפלה סוריה לידי כוחות המורדים. עם השתלטות המורדים על המדינה בוצעו מעשי טבח והשפלה רבים כנגד מי שנחשב לחלק מהשלטון הישן. כמה חודשים לאחר מכן, בעקבות ניסיון מרידה, בוצעו מעשי טבח ודיכוי כנגד בני המיעוט העלווי.

במהלך המאה ה-20 הייתה סוריה גורם מרכזי בסכסוך הערבי-ישראלי. שלטונותיה תובעים מישראל להשיב שטח בן כ-1,200 קמ"ר ברמת הגולן המערבית, שנכבש על ידי ישראל במלחמת ששת הימים. היה לסוריה סכסוך טריטוריאלי גם עם טורקיה על שטח בן 5,403 קמ"ר סביב מפרץ איסכנדרון שסופח לטורקיה ב-1939, אם כי סוריה נוטה להשלים עם שליטת טורקיה באזור זה.

סוריה היא אחת החברות המייסדות של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, אם כי מ-15 באוגוסט 2012 הושעתה המדינה מחברותה בארגון עקב האלימות שהפעיל המשטר כנגד אזרחיו שלו. בתחילת שנת 2020 דורגה המדינה במקום השלישי ברשימת מעקב החירום העולמית של ארגון ה-.

 אטימולוגיה 
השם "סוריה" (ביוונית: Συρία) הוא שיבוש יווני של השם "אשור" (Ἀσσυρία – אַסִירִיההרודוטוס, היסטוריות, 7.63 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית)), אשר ייחס במקור לחבל אשור שבתחומי האימפריה האשורית החדשה – אזור הלבנט בקירוב, המשתרע בין חצי האי ערב ומצרים בדרום לבין קיליקיה בצפון. עדות לשיבוש זה מופיעה כבר במאה ה־8 לפנה"ס בכתובת הדו-לשונית מצ'ינקיי, שבה תורגם המונח הפיניקי "אשֻר" ללווית כ־sura; . בתלמוד מוזכר האזור בשם "סוריא", וחלים עליו דינים מגוונים: בחלק מההלכות נחשב כחלק מארץ ישראל, ובאחרות כחוץ לארץ. במאה ה־1 לספירה, בתקופתו של ההיסטוריון הרומי פליניוס הזקן, הופיע השם "סוריה" גם בכתבים לטיניים. באותה עת נחלק האזור למספר פרובינקיות רומיות: פרובינקיה סוריה, פרובינקיה יודיאה, סוריה-פיניקיה, קוילה-סוריה (סוריה החלולה) מדרום לנהר אל-כביר ופרובינקיה מסופוטמיה.

בערבית, כינויה הגאוגרפי של סוריה הוא "בִּלַאד א-שאם" (ארצות הצפון, בערבית: بلاد الشام) ולעיתים מכונה העיר דמשק "שאם". בתרבות האסלאמית, "א-שאם" משמשת שם כולל לאזור הלבנט: סוריה, לבנון, ירדן וארץ ישראל. במחצית השנייה של המאה ה-19 התגבש רעיון פוליטי שנודע בשם סוריה הגדולה.

 היסטוריה 

עמים רבים ישבו או שלטו בסוריה במהלך ההיסטוריה, ובהם האכדים, האמורים, החִתים, הכנענים, הישראלים הקדומים, הארמים, האשורים, הבבלים, הפרסים, היוונים, הארמנים, הרומאים, הנבטים, הביזנטים, הערבים, הצלבנים, המונגולים, הממלוכים, העות'מאנים והצרפתים.

 התקופה הקדומה 
ארכאולוגים מצאו כי בסוריה קמה אחת מהקדומות שבציוויליזציות על פני כדור הארץ. בדמשק התגוררו בני אדם כבר בשנת 10,000 לפנה"ס, והיא ידועה בתור אחת מהקדומות שבערי העולם, יחד עם חלב ויריחו. בחפירות שנערכו בצפון מזרח המדינה בשנת 1975 נתגלתה העיר אֶבּלה, המעידה על קיומה של אימפריה שמית גדולה שחלשה על השטח שבין הים האדום לאנטוליה בין השנים 2500 ל-2400 לפני הספירה. בעיר אבלה לבדה התגוררו קרוב לרבע מיליון בני אדם.

בהמשך תקופת הברונזה חיו בסוריה אמורים, אכדים וכנענים; השניים הראשונים חיו לתקופה תחת האימפריה הבבלית הראשונה. ערים חשובות נוספות מתקופת הברונזה שהתגלו בחפירות הן מָרי, אוגרית, אמר, קטנה, תותול, תרקה ודור-כתלימו. בתחומי המדינה המודרנית חיו אמורים, כנענים ואכדים, ושלטו לתקופות על חלקים ממנה גם המצרים והחתים.

בהמשך שלטו בסוריה לאורך ההיסטוריה הממלכות הארמיות והחִתיות החדשות, הערים הכנעניות־פיניקיות, ממלכת ישראל המאוחדת, האימפריה האשורית, האימפריה הבבלית החדשה, האימפריה הפרסית האחמנית, הממלכות ההלניסטיות, האימפריה הרומית והאימפריה הביזנטית.

לסוריה מקום חשוב בתולדות הנצרות. השליח פאולוס המיר דתו לנצרות בדרכו לדמשק וייסד את הכנסייה הנוצרית המאורגנת הראשונה באנטיוכיה שבסוריה העתיקה, משם יצא למסעות מיסיון רבים.

 מהכיבוש הערבי לתקופה העות'מאנית (636–1918) 
בשנת 636 לספירה עברה דמשק לשליטת הערבים המוסלמים. מיד לאחר מכן, הגיעו עוצמתה ויוקרתה של העיר לשיאן, והיא הפכה לבירתה של האימפריה האומיית, שהשתרעה מספרד ועד לגבולות מרכז אסיה בשנים 661–750 לספירה, עת נוסדה הח'ליפות העבאסית שהעבירה את בירתה לבגדאד, עיראק.

לאחר מכן עברה סוריה מידי הערבים לידי הצלבנים, ומידי הצלבנים לידי הממלוכים.

דמשק הפכה לבירה הפרובינציאלית של האימפריה הממלוכית בשנת 1260 לערך. העיר הוחרבה בחלקה הגדול על ידי המונגולים בשנת 1400. משנבנתה מחדש, הוסיפה העיר לשמש בירה עד שנת 1516. שנה אחר כך נפלה לידי השלטון העות'מאני.

העות'מאנים הוסיפו להחזיק בדמשק ובסביבותיה במשך 400 השנים הבאות, מלבד כיבוש מצרי קצר טווח בין השנים 1832–1840 על ידי אבראהים פאשא.

 ממלחמת העולם הראשונה למשטר אסד (1918–1970) 

השלטון העות'מאני תם כאשר כוחות המרד הערבי נכנסו לדמשק בשנת 1918, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה. הוקם מנהל ערבי עצמאי ששרד כשנתיים, כאשר בארבעת חודשיו האחרונים היה ל תחת המלך ההאשמי פייסל בן חוסיין, בנו של שריף מכה ומאוחר יותר מלך עיראק.

 המנדט הצרפתי 

ממוזער|250px|חלוקת סוריה בתקופת המנדט הצרפתי

לאחר מלחמת העולם הראשונה, ניתן לצרפת מנדט על סוריה על ידי חבר הלאומים. בוועידת סן רמו, באפריל 1920, החליט הגנרל הצרפתי אנרי גורו לחלק את שטחה של סוריה על פי מפתח עדתי מובהק לשש ישויות נפרדות עם מידה שונה של עצמאות לכל אחת מהן. בחודש יולי 1920 פלשו כוחות צרפת לסוריה כדי לאכוף את המנדט שקיבלה. כך הסתיימה הממלכה הערבית קצרת המועד. בסיומו של קרב מייסלון ב-23 ביולי בין הצבא הסורי בפיקודו של יוסוף אל-עזמה לבין הצרפתים, כבש הצבא הצרפתי את דמשק. המלך פייסל עזב לארץ ישראל המנדטורית בה שהה כחודשיים ולאחר מכן הפליג לבריטניה. כעבור שנה היה למלך עיראק.

כפי שהוחלט בוועידת סן רמו, חילקה צרפת את שטחה של סוריה לשש ישויות נפרדות:
 לבנון לנוצרים-המרונים. הוצאה לחלוטין מחוץ למערך הסורי וקיבלה עצמאות בשנת 1943.
 ג'בל א-דרוז ("הר הדרוזים") למיעוט הדרוזי. הוקמה באזורי הדרוזים של סוריה, בדרום-מערב סוריה של היום. התקיימה כמדינה דרוזית בין השנים 1921 ועד לשנת 1936.
 מדינת העלווים למיעוט העלווי. אחר כך נקראה על שם העיר הגדולה לטקיה. הוקמה על גדות הים התיכון. מדינת העלווים זכתה לעצמאות מלאה מידי הצרפתים, ולא הייתה חלק מן המכלול הסורי בין השנים 1924 ועד 1936. לעלווים הייתה ממשלה, דגל, מטבעות, בולים ועצמאות.
 אלכסנדרטה למיעוט הטורקמני. נוסדה בשנים 1921–1923. רוב האזרחים במדינה הזו היו דווקא ערבים, אך הצרפתים התכוונו שכאן הטורקמנים יזכו לממש את שאיפותיהם הלאומיות.
 מדינת דמשק לרוב הסוני.
 מדינת חלב (אלֵפו) לרוב הסוני.

הצרפתים קידמו מודרניזציה תשתיתית וכלכלית בסוריה, אך שנות המנדט התאפיינו בתסיסה לאומית, סורית ופאן-ערבית כאחת, ובמרידות ספורדיות שדוכאו באכזריות. בשנת 1936 החליטו הצרפתים לאחד שוב את כל חלקי סוריה, מלבד לבנון, וחוזה העצמאות הצרפתי-סורי יצר את הרפובליקה הסורית הראשונה. טורקיה תבעה ריבונות על אלכסנדרטה ובשנת 1938 פלש אליה הצבא הטורקי, שינה את שמה למדינת האטיי וגירש את הלא-טורקים, את הערבים, הנוצרים והעלווים. במקום כוננה ממשלה בשליטת הטורקים, שערכה משאל עם, ועל פי תוצאותיו סופחה אלכסנדרטה לטורקיה.

 במלחמת העולם השנייה 

שמאל|ממוזער|250px|מטוסי פוטז 63 ובלוק M.B. 200 של צרפת של וישי שהושמדו בגבול לבנון-סוריה
בעקבות כיבושה של צרפת בשנת 1940 בידי גרמניה, הועברה השליטה על סוריה לידי ממשלת וישי. ב-8 ביוני 1941 נערך מבצע פלישת בעלות הברית לסוריה וללבנון שבשלטון וישי. אנשי פלמ"ח השתתפו בפלישה. ב-14 ביולי נכנע צבא צרפת של וישי לבריטים בסוריה ובלבנון. לחץ מתמשך ומחאות מקרב תנועות לאומיות סוריות הביאו בסופו של דבר לפינוי הכוחות הצרפתיים מסוריה באפריל 1946, בהותירם את המדינה בידי ממשלה רפובליקנית שהורכבה עוד בימי המנדט.

 מהכרזת העצמאות למהפכת התיקונים (1946–1970) 

250px|ממוזער|שמאל|גנרל ז'ורז' קאטרו מכריז על עצמאות סוריה ביום 17 באפריל 1946

ב-17 באפריל 1946 הכריזה סוריה על עצמאותה.
אף שתהליך פיתוח כלכלי מואץ התרחש בסוריה ממועד ההכרזה על עצמאותה, מתקופה זו ועד לשנות השישים המאוחרות, עמדה הפוליטיקה הסורית בסימן חוסר יציבות מובהק. סורים רבים נחשפו לטענות כי למדינתם אין זכות קיום, וכי גבולותיה הם "מלאכותיים". הגבולות לא הלמו את החלום של "סוריה הגדולה". בנוסף, סדרת הפיכות צבאיות, שראשיתה בשנת 1949, ערערה את יסודות השלטון האזרחי, והביאה בסופו של דבר לתפיסת השלטון על ידי קולונל אדיב א-שישכלי, בשנת 1951. גם זה האחרון הודח בהפיכה צבאית, בשנת 1954. תמרונים פוליטיים בסוריה ומחוצה לה, ובעיקר גורמים מתחרים בצבא הסורי, הביאו לתפיסת השלטון על ידי גורמים סוציאליסטיים-לאומניים קיצוניים.

חולשתה המדינית, הצבאית, והחברתית של סוריה, שלאחר הפיכת 1954, תיאום האינטרסים שבין סוריה למצרים, עליית קרנו של הנשיא המצרי, גמאל עבד אל נאצר, כמנהיג העולם הערבי, בעקבות משבר סואץ, ב-1956, וייתכן שמעל לכל העדפת הזהות הפאן-ערבית על פני הזהות הסורית הביאו ב-1 בפברואר 1958, להקמתה של המדינה המאוחדת של מצרים וסוריה: הרפובליקה הערבית המאוחדת – רע"ם, או "קע"מ" (קהיליה ערבית מאוחדת), אשר הייתה למעשה סיפוח מצרי של סוריה.

האיחוד כשל בסופו של דבר. בעקבות הפיכה צבאית נוספת, שהתרחשה ב-28 בספטמבר 1961, פרשה סוריה מהאיחוד, והקימה עצמה מחדש כמדינה עצמאית. לא פחות מ-18 הפיכות צבאיות אירעו במהלך 18 החודשים הבאים, כאשר המשמעותית שבהן ארעה ב-8 במרץ 1963, כאשר קצינים סוציאליסטיים-לאומניים מהצבא הסורי, הקימו את ה"מועצה הלאומית של הפיקוד המהפכני", קבוצת קצינים ופקידים אזרחיים, שהשתלטה על כל סמכויות החקיקה והממשל. ההשתלטות תוכננה על ידי חברי "מפלגת התחייה הערבית הסוציאליסטית" (מפלגת הבעת'), שפעלה בסוריה ובמדינות ערביות נוספות, מסוף שנות הארבעים. חברי הבעת' הם שהיוו את הרוב בממשלה החדשה.

הפיכת הבעת' בסוריה באה חודש לאחר הפיכת הבעת' בעיראק. הממשלה הסורית החדשה בחנה את האפשרות לכונן פדרציה משותפת עם עיראק הבעת'ית ומצרים. הסכם לכינון ישות פוליטית מעין זו נחתם בקהיר, ב-17 באפריל 1963, אולם מחלוקות שנתגלעו בין הצדדים הביאו לביטולה של הפדרציה המשולשת. לאחר מכן, פעלו משטרי הבעת' בסוריה ובעיראק להקמת איחוד ביניהן, ואולם סילוק מפלגת הבעת' מהשלטון בעיראק, בנובמבר 1963, קטע תוכניות אלה. במאי, 1964, ניסח נשיא סוריה, אמין אל-חאפז, חוקה למדינה הסורית, שקבעה את קיומן של שתי זרועות. הזרוע המחוקקת הורכבה מנציגי הארגונים הגדולים – פועלים, איכרים ואיגודים מקצועיים, ואילו הזרוע המבצעת כללה מועצה נשיאותית וממשלה.

ב-23 בפברואר 1966, ביצעה קבוצת קציני צבא, עלווים ברובם, חברי מפלגת הבעת', הפיכה צבאית פנים-מפלגתית. הם כלאו את הנשיא אל-חאפז, פיזרו את הממשלה ואת מועצת הפיקוד המהפכני, ביטלו את החוקה ומינו ממשלת בעת' אזרחית. מנהיגי ההפיכה, שנודעה כהפיכת הנאו-בעת', תיארו אותה כ"אשרור" עקרונות מפלגת הבעת'. על קבוצה זו נמנו שניים מבכירי העדה העלאווית: צלאח ג'דיד, וחאפז אל-אסד, שכיהן בתקופה זו כשר ההגנה הסורי. התבוסה המוחצת שהנחילה ישראל לסוריה הנאו-בעת'ית ולמצרים, במלחמת ששת הימים (יוני 1967) – מלחמה שפרצה, בין היתר, בעקבות הקיצוניות הלאומנית וחוסר הניסיון שאפיינו את המשטר הסורי – החלישה משטר רדיקלי זה. מתיחות עזה נתגלעה בין היסודות הצבאיים, המתונים יותר, במפלגת הבעת' לבין היסודות האזרחיים הקיצוניים. נסיגת כוחות הצבא הסורי, שנשלחו לסייע לאנשי אש"ף בירדן, במהלך אירועי ספטמבר השחור, (1970), שיקפו את חוסר ההסכמה בקרב חברי מפלגת הבעת'.

 שלטון משפחת אסד (1970–2024) 

 גיבוש השלטון 
ממוזער|250px|הנשיא חאפז אל-אסד עם משפחתו בתחילת שנות ה-70. משמאל לימין: בשאר, מאהר, אניסה מח'לוף, מאג'ד, בושרה ובאסל

ב-13 בנובמבר 1970, הוביל שר ההגנה הסורי חאפז אל-אסד את "מהפכת התיקונים" – הפיכה צבאית ללא קרב, שסילקה את ההנהגה האזרחית של מפלגת הבעת' מהשלטון. המשטר הדיקטטורי שהקים חאפז אל-אסד, שנלוו לו גילויים של פולחן אישיות, ספג ביקורת רבה מקבוצות שונות, אך כל גילוי התנגדות מהותי דוכא במהרה. אסד העריץ את הרודן הרומני, ניקולאה צ'אושסקו, ופעל נגד מתנגדיו באופן דומה.

עם תפיסת השלטון פעל אסד במהרה על מנת ליצור תשתית ארגונית ריכוזית למשטרו. הוא כונן את מועצת העם (מג'לס א-שעב) – מוסד חקיקתי בן 173 צירים, 87 מתוכם נציגי מפלגת הבעת'. יתר המושבים חולקו בין "ארגונים עממיים" ומפלגות זעירות אחרות. במרץ 1971, מפלגת הבעת' בחרה ב-21 נציגים שיכהנו כשרים בממשלה. באותו חודש, "משאל עם" נערך במטרה לאשר את מינויו של אסד לנשיא לפרק זמן בן שבע שנים. שנה לאחר מכן, במטרה להרחיב את בסיס משטרו, כונן אסד את "החזית הלאומית הפרוגרסיבית", קואליציה של מפלגות שבראשה עמדה מפלגת הבעת', ונערכו בחירות לצורך הקמת מועצות מקומיות בכל אחד מ-14 המחוזות של סוריה. במרץ 1973 נכנסה לתוקפה חוקה חדשה, אשר קבעה, בדומה למפלגות הקומוניסטיות בגוש הקומוניסטי, כי מפלגת הבעת' היא המפלגה המובילה במדינה. זמן מה לאחר מכן נערכו בחירות פרלמנטריות ראשונות מאז 1962, למועצת העם.

 איחוד הרפובליקות הערביות 

איחוד הרפובליקות הערביות היה פדרציה דה יורה, תוצאת ניסיון כושל של שליט לוב מועמר קדאפי למזג את לוב, מצרים וסוריה למדינה ערבית מאוחדת. לאחר שהקמת האיחוד אושרה במשאלי עם בשלוש המדינות ב-1 בספטמבר 1971, האיחוד התקיים "על הנייר" בין 1 בינואר 1972 ל-19 בנובמבר 1977, וכתוצאה ממנו גם הוחלף דגל סוריה (הוא הוחלף שוב ב-1980). בפועל, מכיוון ששלוש המדינות לא הסכימו על תנאי האיחוד, כל מדינה המשיכה לפעול באופן עצמאי, ובמהרה גם התגלעו ביניהן סכסוכים (בפרט לגבי מלחמת יום הכיפורים, שבה מצרים וסוריה תקפו את ישראל מבלי להיוועץ עם לוב).

 מלחמת יום הכיפורים 

ממוזער|טנק סורי נבלם מול מוצב צה"ל בגולן

ביום הכיפורים 1973 פתחו סוריה ומצרים במתקפה מתואמת נגד ישראל שפתחה את מלחמת יום הכיפורים. לאחר שלושה ימי מלחמה בהם היו לצבא הסורי הישגים קרקעיים בדרום רמת הגולן הדף צה"ל את הצבא הסורי אל מחוץ לרמת הגולן וכבש מובלעת בתוך סוריה. בהסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה מ-1974, בסופה של מלחמת ההתשה במובלעת הסורית, הוסכם על הקמת אזור מפורז בין סוריה לישראל בצד הסורי של הגבול, וישראל נסוגה מהשטח שכבשה במהלך "קרבות המובלעת". קו ההפרדה שנקבע חפף ברובו את קווי הפסקת האש של 1967 למעט שטח בגודל 60 קמ"ר הכולל את העיר קוניטרה וסביבותיה שהועבר לשליטה סורית. מוצבי החרמון נמסרו לשליטת האו"ם. מאז 1974, היה הגבול הסורי-ישראלי שקט כמעט לחלוטין.

 המעורבות בלבנון 
ב-1976 שלחה סוריה כוח סיוע בן כ-40,000 חיילים ללבנון השכנה, במטרה לסייע למחנה המרוני-שמרני במלחמת האזרחים מול המחנה הפלסטיני-רדיקלי. לבנון נתפסה בעיני סורים רבים – וייתכן שגם בעיני אסד עצמו – כחלק מסוריה, באופן העולה בקנה אחד עם חלום "סוריה הגדולה". שליטה בלבנון נתפסה כאינטרס סורי. אף שתמיכת אסד ומשטרו הייתה נתונה באופן מסורתי לפליטים הפלסטינים בפתחלנד (מתוך מגמה להחליש את ישראל), הבין אסד בהדרגה כי בכוחה של מלחמת האזרחים לפורר את המדינה הלבנונית ולפגוע אגב כך באינטרסים הסורים. מסיבה זו התערב דווקא לטובת הנוצרים, לקול מחאות הפלסטינים והעולם הערבי.

עד מהרה שקעה סוריה בבוץ הלבנוני, כשהיא לוקחת חלק פעיל במלחמת האזרחים ומשנה את תמיכתה במחנות הלוחמים לפי הטוב בעיני שליטה. בחמש-עשרה שנות המלחמה הבאות סוריה לחמה הן על מנת להדק את אחיזתה בשכנתה המערבית והן על מנת לפגוע בישראל בגזרה הדרום-לבנונית. רבים נוטים לראות בנוכחות הצבאית הסורית בלבנון, במיוחד עם סיומה של המלחמה בשנת 1990 (בעקבות הסכם טאיף), ככיבוש לכל דבר. נוכחותו הגלויה של צבא סוריה בלבנון התקיימה עד שנת 2005; במהלך תקופה זו נתן הצבא הסורי את אותותיו בפוליטיקה הלבנונית, מה שעורר את חמתם של רבים בלבנון.

קרוב למיליון פועלים סורים נכנסו ללבנון בתום המלחמה כדי למצוא עבודה. כוח העבודה הסורי הועדף על פני זה הפלסטיני והלבנוני כיוון שהיה זול יותר, ואולם היו שטענו כי בכך שממשלת סוריה מעודדת את אזרחיה להיכנס למדינה קטנה ומשותקת-צבאית יש משום הוכחה לקולוניזציה הסורית בלבנון. פועל יוצא של צעד זה היה תלות הדדית מוחלטת של המערכות הכלכליות של סוריה ולבנון. בשנת 1994, בעקבות לחץ שהפעילה דמשק, העניקה ממשלת לבנון אזרחות לכ-200,000 תושבים סורים.

בפברואר 2005 נרצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר וממנהיגי האופוזיציה האנטי-סורית במדינה, בפיגוע מכונית תופת, שאת תכנונו ייחסה חקירת האו"ם לסוכני מודיעין סוריים. תחת לחץ אמריקני ובינלאומי ניכר הורה הנשיא הסורי בשאר אל-אסד להוציא את כל אנשי הצבא וסוכני המודיעין הסורים מלבנון.

למרות יציאתה הרשמית של סוריה מלבנון היא המשיכה לספק נשק ותחמושת לחזבאללה. לאחר שהחלה מלחמת האזרחים בסוריה הגבירה סוריה את העברות הנשק והתחמושת לחזבאללה, מחשש שאלה ייפלו לידי המתקוממים. עד נפילת משטר אסד, כללה האידאולוגיה של חזבאללה ברית עם סוריה והסתמכות על תמיכתה הצבאית והפוליטית כחלק מיצירת קואליציה נגד ישראל.

 אופוזיציה, מרידה ודיכוי 
משבר חמור במיוחד פרץ בסוף שנות השבעים, כאשר סונים אסלאמיסטיים קיצוניים, התנגדו לעקרונות משטר המיעוט העלאווי (העלווים נחשבים לכופרים גמורים על פי זרמים של האסלאם הסוני), הבעת'י, החילוני. בין השנים 1976 ועד לדיכוי ההתקוממות האסלאמית בפברואר 1982, הוביל ארגון האחים המוסלמים בסוריה מרד מזוין כנגד השלטון. אסד הגיב למרד בתוקפנות חסרת תקדים; הוא ריסק בטבח חמאת כל ביטוי להתנגדות אסלאמית פונדמנטליסטית, כשהוא משתמש באש ארטילרית כדי להחריב את העיר חמאת ולהרוג אלפי אזרחים, ללא אבחנה. מאז, התבטאויות האופוזיציה היו מצומצמות ביותר. אתגר פנימי למשטר הגיע בשנת 1984, כאשר חאפז אל-אסד אושפז בעקבות התקף לב. אחיו הצעיר, רפעת אל-אסד, ניסה לתפוס את השלטון במדינה באמצעות מנגנוני הביטחון שבראשם עמד. חרף בריאותו הרופפת, הצליח אסד לדכא באיבו את ניסיון הפוטש של אחיו, ושלח אותו לגלות.

 מלחמת המפרץ 
ממוזער|חיילים סורים במלחמת המפרץ
השתתפותה של סוריה בקואליציה הרב-לאומית בראשות ארצות הברית, שהוקמה בשנת 1991 כדי לתקוף את שליט עיראק סדאם חוסיין, סימלה תפנית מהותית ביחסיה של סוריה עם המערב והעולם הערבי. סוריה השתתפה בוועידת השלום המזרח תיכונית במדריד (אוקטובר 1991) ובשנות התשעים ניהלה משא ומתן ישיר עם ישראל לגבי עתיד הגולן ושלום אפשרי בין המדינות. המגעים הללו הסתיימו בכישלון צורב; למעשה, מאז מרץ 2000, מועד פגישתם של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון עם חאפז אל-אסד בז'נבה, לא התקיים כל מגע רשמי גלוי בין סוריה לישראל, זאת אף שהנשיא הקודם בשאר אל-אסד שידר מפעם לפעם הצהרות לפיהן הוא מעוניין בהמשך הדיונים.

 תקופת שלטונו של בשאר אל-אסד 

במשך רוב שנות התשעים היה חאפז אסד אדם חולה מאוד וב-10 ביוני 2000 מת מהתקף לב בתום 30 שנות שלטון. ב-10 ביולי 2000 נבחר בנו בשאר אל-אסד לנשיא ב"משאל עם" שהעניק לו 97.29% מהקולות. בנאום הפתיחה שלו הבטיח אסד הבן רפורמות פוליטיות, כלכליות ודמוקרטיות ברוחן, אך רוב הבטחותיו לא קוימו. זאת אף שחלה הקלה מסוימת בנוכחות המשטרה החשאית, והמדינה נפתחה מעט למערב מבחינה טכנולוגית.

בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, פתחה ממשלת סוריה בשיתוף פעולה מצומצם עם ארצות הברית כחלק מהמאבק הגלובלי בטרור. עם זאת, סוריה התנגדה למלחמת עיראק במרץ 2003, מה שחולל הידרדרות מהירה ביחסים עם ארצות הברית. בדצמבר 2003 חתם ג'ורג' בוש הבן על צו אחריותה של סוריה ואחזור הריבונות הלבנונית, אשר אִפשר הטלת סנקציות על סוריה אם לא תחדל לסייע לארגוני טרור פלסטיני, תסיים את נוכחותה הצבאית והמודיעינית בלבנון, תפסיק את ניסיונותיה להשיג נשק להשמדה המונית ותעשה את המוטל עליה על פי החלטות מועצת הביטחון של האו"ם באשר ליציבותה ושיקומה של עיראק. במאי 2004, קבע נשיא ארצות הברית שסוריה לא פעלה לפי התנאים הללו ויישם סנקציות, לפיהן אסור לייצא לסוריה מוצרים אמריקנים מלבד מזון ותרופות, ואסורה נחיתת מטוסים בבעלות ממשלת סוריה בשטח ארצות הברית. במקביל, בשנות ה-2000 חלה התקרבות בין סוריה ואיראן. מצב זה אף הביא להתקרבות מסוימת בין סוריה ובין הצלע השלישית ב"ציר הרשע" עליו הכריז בוש – קוריאה הצפונית. ב-2005 הסיגה סוריה את כוחותיה מרוב שטח לבנון. ב-6 בספטמבר 2007 תקף חיל האוויר הישראלי כור גרעיני שנבנה בחשאיות בסוריה, בסיוע צפון קוריאני.

ממוזער|טנק הרוס של הצבא הסורי בחלב, 2012

ב-26 בינואר 2011, כחלק מאפקט הדומינו של גל ההתקוממויות בארצות ערב ב-2011, התפרצה התקוממות בסוריה נגד שלטונו הדיקטטורי של הנשיא, בשאר אל-אסד, התקוממות שהפכה עד מהרה למלחמת אזרחים עקובה מדם, בין כוחות אסד (ובראשם צבא סוריה), ברובם בני האליטה העלווית לבין כוחות המורדים. תחילה המורדים המזוהים עם האופוזיציה הסורית השיגו שליטה במרבית שטחי המדינה, אך המשטר שמר על שליטתו בדמשק ובאזורי מפתח נוספים, בעזרת תמיכה מתגברת מרוסיה ומאיראן. ב-3 באוגוסט 2012 גינתה עצרת האו"ם את משטר אסד, ובהמשך גם הוציאה הליגה הערבית את המשטר הסורי משורות הארגון, תוך קריאה לאסד להתפטר מתפקידו. בשנים 13–2012 היה שיא בלחימה בין כוחות אסד לבין כוחות האופוזיציה (בעיקר צבא סוריה החופשי), במהלכו הושמדו וקרסו רבות מיחידות המורדים, אך גם צבא אסד נפגע בצורה קשה. על רקע זה התגברו כוחותיהם של הג'יהאדיסטים (בעיקר המדינה האסלאמית וג'בהת אל-נוסרה) שהחלו לזרום לסוריה מרחבי העולם המוסלמי – והחלו לתפוס שטחים גם מידי האופוזיציה וגם מידי כוחות אסד. במקביל גם הכורדים הסורים הקימו לעצמם מובלעת בצפון מזרח סוריה – תוך שהם נלחמים מול הג'יהאדיסטים. ב-12 בדצמבר 2016 כבש אסד את חלב מכוחות המורדים.

על פי ההערכות של הארגון הסורי לזכויות אדם, נכון ל-7 במאי 2016, נהרגו במהלך המלחמה כ-500,000 בני אדם, מחציתם אזרחים. ויותר מ-4 מיליון איש נמלטו כפליטים למדינות השכנות בנוסף לעוד 5.5 מיליון פליטים-עקורים בתוך סוריה, סה"כ 9.5 מיליון בני אדם, כמחצית מאוכלוסייתה של סוריה. נכון למרץ 2017 מדווחת סוכנות הפליטים של האו"ם כי מספר הפליטים שברחו מסוריה עבר את ה-5 המיליון, בנוסף ל-6.3 מיליון סורים שנותרו בסוריה ונעקרו מבתיהם. רוב הפליטים ברחו לטורקיה (3 מיליון), ללבנון (למעלה ממיליון) ולירדן (בין 670 אלף ל-1.3 מיליון). נכון ליולי 2018 מוערך מספר ההרוגים בכ־700,000 – 600,000 בני אדם. הרשות הסורית לזכויות אדם אומדת את מספר האנשים שנעצרו או נעלמו על ידי שלטון אסד, ביותר מ-100,000 בני אדם מאז תחילת המלחמה.

ב־27 בנובמבר 2024, המורדים הסורים החלו במתקפה נגד צבא אסד. לאחר 11 ימי כיבושים, ב-8 בדצמבר, הם השתלטו על דמשק והפילו את משטר הבעת'. מספר חודשים לאחר מכן דיכאו ניסיון מרד של העלווים בטבח המוני בו נהרגו מעל 1300 נפש, רובם אזרחים, כולל נשים וילדים.

 לאחר נפילת משטר אסד 
בסוף נובמבר–תחילת דצמבר 2024 יצאו ארגוני אופוזיציה למתקפה מהירה שבסיומה, ב־8 בדצמבר 2024, נכבשה דמשק ללא התנגדות משמעותית ונשיא סוריה בשאר אל-אסד נמלט מהמדינה.Reuters, 8 Dec 2024 – Syrian rebels seize Damascus; Assad flees to RussiaReuters, 8 Dec 2024 – World reaction to end of Assad rule in Syria ימים ספורים לאחר מכן פורסמו דיווחים על התבססות שלטון מעבר: ב־12 בדצמבר 2024 דווח כי אחמד א־שרע, ממובילי ההפיכה שזוהה בעבר עם ההייאת תחריר א-שאם, ביסס את מעמדו בזירה הפוליטית והביטחונית;Reuters, 12 Dec 2024 – After Assad’s ouster, rebel leader puts his stamp on the state וב־24 בדצמבר 2024 פורסם על הסכמות לאיחוד פלגים חמושים תחת משרד ההגנה של השלטון הזמני.Reuters, 24 Dec 2024 – Al-Sharaa agrees with ex-rebel factions to merge under Defence Ministry ב־10 בדצמבר 2024 פורסם מיפוי גרפי כרונולוגי לקריסת השלטון.Reuters Graphics, 10 Dec 2024 – How Assad’s government in Syria felli24NEWS, 15 בדצמבר 2024 – דמשק שאחרי הנפילה

בתחילת 2025 דווח על הסכמות בין שלטונות המעבר לגורמים הכורדיים בצפון־מזרח (SDF) לשילוב מוסדי־ביטחוני ולהסדרה הדרגתית של זכויות, לרבות בענייני חינוך ושפה.The Washington Post, 10 Mar 2025 – Interim gov’t signs deal with Kurdish-led authoritiesAP, 9 Feb 2025 – Kurds in the new Syria want to preserve cultural rights

ביולי 2025 פרצו עימותים עדתיים במחוז א-סווידא בין מיליציות דרוזים לשבטים בדואים ובהמשך מעורבות כוחות ממשלה. בתחילת האירועים דווח על עשרות הרוגים ומאות פצועים; בהמשך דווח על החמרה והרחבת הלחימה והאשמת המשטר הסורי ב"טבח" מכוון בדרוזים.Reuters, 13 Jul 2025 – Dozens killed in Sweida clashes ב־15–16 ביולי דיווחו מקורות על תקיפות אוויריות ישראליות נגד יעדים צבאיים בסוריה, בכלל זה פגיעה בשער הכניסה של קריית המטכ״ל בדמשק, ברקע הצהרות ישראליות בדבר הגנה על הדרוזים; בהמשך דווח על מאמצי תיווך להפסקת אש ועל יציאת אזרחים בדואים מאזורי הלחימה.Reuters, 16 Jul 2025 – Israel strikes Syrian military targetsReuters, 20 Jul 2025 – Clashes rage in Druze region; truce efforts ב־19–21 ביולי דווח על הבנות לשביתת נשק בתיווך אמריקאי ועל סיוע הומניטרי שהועבר לדרוזים בתיאום בין ישראל וארצות הברית לשלטונות דמשק.Reuters, 21 Jul 2025 – Bedouin civilians leave Sweida as truce holds ב־1 באוגוסט 2025 הוקמה ועדת בדיקה רשמית לאירועי סווידא; ב־11 באוגוסט הודיעה הממשלה על חקירה בעקבות תיעוד הרג אזרח בבית־חולים בסווידא; וב־12 באוגוסט דווח על תיווך אמריקאי להקמת מסדרון הומניטרי בין ישראל לסווידא.Reuters, 1 Aug 2025 – Syria forms committee to investigate Sweida violenceReuters, 11 Aug 2025 – Syria vows to investigate Sweida hospital killingAxios, 12 Aug 2025 – U.S. brokering Israel–Syria humanitarian corridor to SuwaydaAP, 10 Aug 2025 – Druze leader calls for international probe into Sweida clashes

 פוליטיקה 

רשמית סוריה היא רפובליקה נשיאותית המורכבת ממספר גורמים מבצעים: הנשיא, שני סגני נשיא, ראש ממשלה ומועצת שרים (קבינט). הרשות המחוקקת של סוריה היא מועצת העם הסורית החד-ביתית. סוריה מתוארת בדרך כלל על ידי משקיפים זרים כדיקטטורה העוברת בירושה.

הרשות השופטת של סוריה כוללת את בית המשפט החוקתי העליון, המועצה המשפטית העליונה ובתי המשפט לביטחון המדינה. תורת המשפט האיסלאמית היא מקור עיקרי בחקיקה ובמשפט של סוריה, ויש בה אלמנטים של חוקים עות'מאנים, צרפתים ואיסלאמיים. לסוריה יש 3 רמות של בתי משפט: בתי משפט לערכאה ראשונה, בית משפט לערעורים ובית המשפט החוקתי – שהוא הערכאה העליונה. בתי משפט דתיים עוסקים בחוקים הנוגעים לנושאים אישיים ויחסים בתוך המשפחה.

מינוי הנשיא הקודם חאפז אל-אסד אושר במשאל עם חמש פעמים רצופות, מבלי שהתמודדו אחרים על התפקיד, ובנו בשאר אל-אסד מונה לראשונה ביולי 2000. משטר משפחת אסד החזיק בשלטון תקופה ארוכה משום ששמר על יציבות פוליטית, שהשיג בין השאר באמצעות הענקת זכויות לקבוצות מיעוט אתניות. כמו כן, ניתן לזקוף את כוחו של הנשיא לנאמנות המתמשכת של הצבא, ולדיכוי האכזרי של האופוזיציה הפנימית. התרחבות הבירוקרטיה הממשלתית יצרה גם מעמד של אנשים נאמנים למשטר בכלל ולמשפחת אסד בפרט.

כל שלוש הרשויות בסוריה כוונו על ידי מפלגת הבעת' הסורית, כאשר החוקה של המדינה מבטיחה את ראשוניות המפלגה. בנוסף אליה, החוק התיר לשש מפלגות נוספות להתקיים, ואלה יצרו את החזית הפרוגרסיבית הלאומית. מפלגות אלה נוצרו כדי לספק מראית עין של מערכת רב-מפלגתית, אולם החזית הפרוגרסיבית הלאומית נשלטה בידי מפלגת הבעת' כך שלא היה בכוחה לשנות את המבנה הפוליטי במדינה.

הפרלמנט שידוע בשם מועצת העם הסורית, נשלט על ידי מפלגת הבעת', והוא נבחר אחת לארבע שנים. למועצה אין רשות נפרדת. אף על פי שהמועצה יכולה להעביר ביקורת על פוליטיקאים ולהעביר טיוטות חוק, היא אינה יכולה ליזום חוקים. כך נוצר מצב שבו לרשות המבצעת יש בלעדיות על תהליך החקיקה.

לאחר נפילת משטר אל-אסד המשטר החדש מתכנן לחוקק חוקה חדשה למדינה. ב-30 במרץ 2025 הוקמה ממשלה חדשה ובוטל תואר ראש הממשלה ומונתה שרה נוצרייה

 כלכלה 

כ-67% מכח העבודה של סוריה מועסקים במגזר השירותים, 17% מועסקים בחקלאות ו-16% בתעשייה. חלק מרכזי מהיצוא מתבסס על נפט.

אחרי צמיחה כלכלית של למעלה מ-300 אחוזים בעשור בשנות ה-70 של המאה ה-20, התכווצה הכלכלה בשיעור של 33 אחוזים בשנות השמונים, וחזרה לצמיחה מתונה של כ-12 אחוזים בשנות התשעים. מעט יותר מאחוז אחד בשנה.
בשנת 2010 עמד שיעור הצמיחה על כ-3.6%. על-פי נתוני קרן המטבע הבינלאומית, התוצר גולמי לנפש בסוריה עמד ב-2010 על כ-5000 דולר, תוצר נמוך גם ביחס למדינות אחרות במזרח התיכון.

בשנות ה-70 הקימה סוריה סכר על נהר פרת על מנת להגדיל את שטחי השלחין, וכך נוספו שטחי עיבוד גדולים בצפון מזרח סוריה. בעקבות זאת, פחתה כמות המים בהמשכו של הנהר ונוצר סכסוך עם עיראק.

חלק ניכר משטחי המדינה משמשים למרעה. ענף היצוא העיקרי של סוריה בתחום החקלאות הוא גידולי הכותנה. הגידולים החקלאיים העיקריים הם: חיטה, שעורה, כותנה, זיתים, סוכר, ביצים, חלב. במישור החוף, בעמק נהר האורונטס ובאגן דמשק הגידולים העיקריים הם גידולי שדה ומגדלים גם פירות וירקות. גידול החיטה תופס את מרבית השטח ואחריו גידולי שעורה וסורגום.

ענף כלכלי נוסף הוא התיירות. סוריה משופעת באתרי תיירות, וקודם לפרוץ מלחמת האזרחים משכה אליה תיירים רבים מדי שנה.

לפי הממשלה הסורית אחוז האבטלה עמד בשנת 2010 על 8.3%, אך לפי מקורות דיפלומטיים זרים אחוזי האבטלה כפולים מכך, לכל הפחות. לסוריה חובות חיצוניים בסך 20 מיליארד דולר, לאחר ששלושה רבעים מחובה לרוסיה, בעלת חוב עיקרית, נמחקו בהסדר ב-2005. ארצות הברית אינה מסייעת לסוריה ואוסרת על אזרחיה להשקיע במדינה, כיוון שהיא משתייכת לארצות התומכות בטרור.

במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, החלה הידרדרות כלכלית במדינה. נוסף על כך, המשטר וגורמים נוספים עודדו תעשיית סמים. במהלך מלחמת האזרחים סיפקו ארצות הברית ומנהלת הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי (USAID) סיוע הומניטרי לשיפור מצב העקורים בסך של כ-18 מיליארד דולר. לאחר נפילת משטר אל-אסד, הוסרו סנקציות רבות שהוטלו על המדינה. סוריה חזרה לייצא נפט גולמי.

 מחוזות 

סוריה מחולקת ל-14 מחוזות (בשפה המקומית "מֻחאפזאת"; צורת יחיד "מֻחאפזה"), המחוזות מחולקים ל-61 נפות ("מנטקה") והנפות מחולקות ל-206 גושים ("נאחיה"). מושל מחוז, שאת מועמדותו לתפקיד מציג שר הפנים, צריך לקבל את אישור הקבינט. המושל נעזר במועצה מחוזית נבחרת.

250px|שמאל|ממוזער|מחוזות סוריה

 דמשק
 ריף דִמַ֫שְׁק
 קֻנֵיטרה
 דַ֫רעַא
 א-סווידא
 חומס
 טרטוס
 לַטְקִ֫יָה
 חַמַ֫אה
 אִ֫דְלִבּ
 חַ֫לַבּ
 א-רַּ֫קַּה
 דיר א-זַוְר
 אל-חַ֫סַכַּה

 גאוגרפיה 

שמאל|ממוזער|250px|תמונת לוויין של סוריה
שמאל|ממוזער|250px|מפה טופוגרפית של סוריה

סוריה היא מדינה הממוקמת בדרום-מערב אסיה. המדינה גובלת בישראל בדרום מערב, בלבנון במערב, בטורקיה בצפון, בעיראק במזרח, ובירדן בדרום. יש לה קו חוף באורך של 160 ק"מ בים התיכון.

מרבית שטחה של סוריה הוא מישור צחיח אולם אזור החוף הצפון מערבי ואזורי א-סווידא (הבשן), דרעא (החורן), וקוניטרה (הגולן) בדרום מערב המדינה ירוקים למדי. הפרת הוא הנהר החשוב ביותר במדינה החוצה אותה במזרח. מצפון לנהר הפרת נמצא האזור הפורה ג'זירה. אזור זה מושקה על ידי שני יובלים של נהר הפרת, הבליח והחבור. באזור נבנו במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 ובשנות ה-70 מערכת של סכרים ותעלות המספקת מים לגידול הדגנים באזור. חל גם גידול משמעותי בגידולי כותנה.

האקלים במדינה הוא אקלים צחיח למחצה בעיקרו, אף על פי שהחורף הוא לח. הטופוגרפיה של המדינה, הממוקמת על רמה, גורמת לעיתים לירידת שלגים בחורף.

הר חרמון / ג'בל א-שייח' (ההר הזקן / הסבא) הנמצא ברכס הרי מול הלבנון בגבול לבנון בגובה 2,814 מטר הוא הנקודה הגבוהה במדינה.

 דמוגרפיה 

ערב מלחמת האזרחים בשנת 2011 מנתה אוכלוסיית סוריה 22.5 מיליון נפשות. במאי 2020 מנתה האוכלוסייה כ-19,398,448 תושבים. כיום מוערכת אוכלוסיית סוריה ב-24,917,413 תושבים לפי האו"ם, וב-23,865,423 תושבים לפי ספר העובדות העולמי של ה-CIA. ממוצע הילודה הוא 2.7 לאישה ותוחלת החיים במדינה עומדת על 74.7 שנים בממוצע.

מרבית האוכלוסייה חיה במחוזות המערביים של המדינה.

 קבוצות אתניות 

ממוזער|ד'ו אלפקאר - חרבו המיתית של עלי בן אבי טאלב היא סמל שיעי ובפרט סמל עלווי

מבחינה אתנית, כ-50% מהתושבים הם ערבים, כ-15% ערבים עלאווים, כ-10% כורדים וכ-25% עמים וקבוצות לבנטיניים אחרים – בהם כ-3% דרוזים, אשורים, ארמנים צ'רקסים ויזידים. אונר"א העריך, שנכון לאוגוסט 2022, היו כ-438,000 פליטים פלסטינים תושבי קבע, מתוך 568,730 שהגיעו אל סוריה ונרשמו כפליטים. בי.בי.סי העריך כי ישנם בסוריה גם חצי מיליון עד 3.5 מיליון טורקמנים.

 כורדים 
הכורדים הם המיעוט הלא-ערבי הגדול בסוריה, וההערכות השכיחות מציבות את שיעורם סביב 8.5–10% מן האוכלוסייה.Human Rights Watch, Syria: The Silenced Kurds (1996) – Estimate 8.5–10%CIA World Factbook – Syria → People & Society (accessed Aug 2025): Kurd ~10% עיקר ריכוזם בצפון-מזרח אל-ג׳זירה (מחוז אל-חסכה; קמישלי ואל-חסכה), ובכיסים בצפון סביב קובאני (עין אל-ערב), עפרין וסביב חלב. מרבית הכורדים מוסלמים סונים; קיימות קהילות יזידיות. השפה העיקרית היא כורדית (ניב קורמנג׳י), לצד שימוש נרחב בערבית. השפה הארמית והשפה הטורקית מדוברות בפי האוכלוסיות האשורית-נוצרית והטורקית. הארמית שימשה את יושבי האזור לפני הכיבוש הערבי ועדיין קיימות קהילות קטנות דוברות ארמית כשפה משנית – בעיקר הכפריים במזרח המדינה, ויהודי חלב.

בשנת 1962 נערך מחקר אוכלוסין יוצא דופן במחוז אל-חסכה שבמסגרתו נשללה אזרחותם של למעלה מ-120,000 כורדים, שסווגו כ"זרים" (Ajanib) או חסרי רישום (Maktoumeen) – צעד שיצר אוכלוסיית חסרי אזרחות מתמשכת.HRW (summary): 1962 census stripped ~120,000 Syrian Kurds of citizenshipSyrians for Truth and Justice (2018), Syrian Citizenship Disappeared

במהלך מלחמת האזרחים בסוריה התגבשה בצפון-מזרח הנהגה אזרחית-ביטחונית כורדית במסגרת האוטונומיה דה-פקטו (AANES), בעוד שהכוחות הסוריים הדמוקרטיים (SDF) – בראשות כוחות כורדיים – היו הכוח המרכזי בלחימה נגד דאעש. במרץ 2019 הכריזה ה-SDF, בסיוע הקואליציה הבינלאומית, על נפילת מובלעת דאעש האחרונה בבאג'וז שבמחוז דיר א-זור.Reuters, 22 Mar 2019 – SDF declares capture of Islamic State’s last territory in Syria

מאז 2018 מתקיימת נוכחות צבאית טורקית ופעילות של ארגונים סוריים המסונפים אליה בצפון-מערב ובצפון-מזרח: בינואר–מרץ 2018 נכבש אזור עפרין מידי ה-YPG; באוקטובר 2019 פתחה טורקיה במבצע "מעיין השלום" בין תל אבייד לראס אל-עין, מה שהקטין את רצף השליטה הכורדית לאורך הגבול.Reuters, 25 Jan 2018 – Turkey’s operation against YPG in AfrinReuters, 9 Oct 2019 – Turkey opens ground assault; Tel Abyad and Ras al-AynReuters Graphics, 20 Dec 2019 – Control lines in “safe zone”

לאחר נפילת משטר בשאר אל-אסד (דצמבר 2024), ב־10 במרץ 2025 נחתם בדמשק הסכם בין שלטון המעבר לבין הנהגת ה-SDF, הכולל אינטגרציה של מוסדות המנהל האזרחי בצפון-מזרח לתוך מוסדות המדינה, העברת מעברי גבול, שדות נפט/גז ותשתיות מרכזיות לפיקוח ממשלתי, והסדרה הדרגתית של זכויות תרבות וחינוך – לרבות הוראת השפה הכורדית ושיקום מעמד אזרחי למי שעדיין חסרי אזרחות.Reuters, 10 Mar 2025 – Damascus–SDF integration dealAP, 10 Mar 2025 – Breakthrough deal with Kurdish-led authorities; language & citizenship rightsThe Washington Post, 10 Mar 2025 – Landmark deal to bring northeast under central control עם זאת, מחלוקות נשארו סביב היקף הדה-צנטרליזציה והמיזוג הצבאי: ב־14 במרץ 2025 דחתה ההנהגה הכורדית מסמך חוקתי של הרשויות האסלאמיות בדמשק; ב־27 באפריל 2025 דווח כי הנשיא הזמני דחה דרישות לכינון מודל מבוזר; וב־9 ביולי 2025 נמסר כי שאלת שילוב הכוחות טרם הוסדרה.Reuters, 14 Mar 2025 – Kurdish-led group rejects constitutional declarationReuters, 27 Apr 2025 – Sharaa rejects Kurdish decentralisation demandsAP, 9 Jul 2025 – Sides remain at odds over merging forces באוגוסט 2025 קראה טורקיה ל-YPG/SDF להתיישר עם הסדרי האינטגרציה המוסכמים.Reuters, 13 Aug 2025 – Turkey urges YPG to stop delaying integration

 דרוזים 
הדרוזים בסוריה מהווים כ-3% מן האוכלוסייה, ומרוכזים בעיקר במחוז א-סווידא שמרכזו העיר א־סווידא ובפרברי דמשק.U.S. Dept. of State, 2023 IRF – SyriaU.S. Department of State, International Religious Freedom Report: Syria (2023), Religious demography – Druze ~3%CIA World Factbook (archived 2023): Syria – People & Society → Religions: Druze 3% מבחינה פיזית-גאוגרפית, הר הבשן הוא רכס געשי המתנשא לכ~1,800 מ' ומהווה את המרכז ההיסטורי-דמוגרפי של העדה בסוריה; העיר א־סווידא מתוארת כמוקד המרכזי של הקהילה במחוז.Encyclopaedia Britannica – Jabal Druze (updated 17 Jul 2025): elevation and regional centralityEncyclopaedia Britannica – Sweida (Al-Suwaydāʾ) (updated 17 Jul 2025): regional centre of Syria’s Druze community

במחוז פועלות מסורות הנהגה דתית (מַשַיְח אל-עַקְל), ולצדן נוצרו מסגרות הגנה מקומיות במהלך המלחמה. בין אלה בולטת תנועת "אנשי הכבוד" (Rijāl al-Karāma), שהוקמה ב-2013 בידי השייח׳ וחיד אל-בעלוּס; ב-2015 נהרג בעלוּס בפיגוע מכונית תופת בסווידא.The Washington Institute (6 Aug 2025): profile of Rijal al-Karama and Wahid/Laith al-BalousAssociated Press (4 Sep 2023): protests marking 8 years since the killing of Sheikh Wahid Balous; background on his stanceReuters (6 Sep 2015): car bombs in Sweida killed dozens including a Druze leader

באוגוסט–ספטמבר 2023 התקיימו בעיר א־סווידא מחאות אזרחיות ממושכות על רקע המשבר הכלכלי, לרבות ימי מחאה רצופים, פגיעה בסמלי שלטון וקריאות לשינוי; אירועים אלה משקפים דפוסי התארגנות אזרחית בקהילה ערב נפילת המשטר.Reuters (24 Aug 2023): fifth consecutive day of protests in SweidaAP (Aug–Sep 2023): intensified protests and raids on Baath offices in Sweida

ביולי–אוגוסט 2025 תועדו עימותים נרחבים במחוז, הקמת ועדת בדיקה ופתיחת חקירה רשמית בעקבות תיעוד הרג אזרח בבית־חולים בסווידא, לצד מאמצי תיווך והזרמת סיוע הומניטרי.Reuters, 13 Jul 2025Reuters, 1 Aug 2025Reuters, 11 Aug 2025

לקהילה הדרוזית בסוריה קשרי משפחה ודת חוצי-גבולות עם בני העדה בישראל ובלבנון. ב-2025 דווחו מסגרות עלייה לרגל/ביקורים דתיים ותיאומי סיוע הומניטרי בהקשר זה.The Washington Post (10 May 2025): cross-border ties, pilgrimages and aid frameworks

לאחר נפילת משטר בשאר אל-אסד (דצמבר 2024) פרצו ביולי 2025 עימותים עדתיים חריפים במחוז א-סווידא, בין מיליציות דרוזיות לשבטים בדואים ובהמשך גם עם כוחות ממשלה. בתחילת האירועים דווח על התנכלות מכוונת עד כדי "טבח", עשרות הרוגים, פגיעה נרחבת באזרחים, הרס תשתיות ועקירת תושבים, זו הובילה למשבר חריף ולהתקרבות בין הקהילה הדרוזית בסוריה לבין ישראל.

 דתות 
ממוזער|המסגד הגדול  של מַעַ֫רַּת א-נּוּעְמַ֫אן

בסוריה יש חופש דת מטעם השלטון המרכזי. 87% מהסורים הם מוסלמים, מתוכם 74% הם מוסלמים-סונים ו-13% שיעים (כולל כ-11% עלווים), 10% הם נוצרים (כולל ארמנים ואשורים) וכ-3% דרוזים. בסוריה קיימת גם קהילה יהודית קטנה מאוד המרוכזת בעיקר בדמשק ובקמישלי בחבל הכורדי.

המיעוט הדרוזי בסוריה נספר כחלק מהאוכלוסייה המוסלמית.
הדת הדרוזית היא קהילה דתית סגורה (ללא המרת דת לדת הדרוזית), שמכנה עצמה "מֻוַחְחִדֻּון" (מאמיני האחדות).Encyclopaedia Britannica – Druze: non-proselytizing community; muwahhidūn

 יהדות סוריה 

ממוזער|חתונה יהודית בחַלַבּ, 1914
קהילות יהודיות התקיימו בדמשק ובחלב (ארם צובא) מאז ימי בית שני. לאחר גירוש ספרד (1492), הגיעו לסוריה יהודים רבים מספרד שהגדילו מאוד את מספר בני הקהילה. ברוב ארצות האסלאם וגם בסוריה היה מעמד היהודים נקרא מעמד ה"ד'ימי", מעמד נחות מזה של המוסלמים. בשנת 1831 ניסו המצרים ששלטו באזור לעשות שינוי לטובת המיעוטים אך שינוי זה פעל בעיקר לטובת הנוצרים. בשנת 1840 בעקבות "עלילות דמשק" התחוללו פוגרומים גדולים ביהודי סוריה.

לפי מפקד האוכלוסין משנת 1943, חיו בדמשק 11,000 יהודים, בחלב 17,000 יהודים ובקמישלי שעל גבול סוריה-טורקיה כ-2,000 יהודים.
ב-1946 פרצו מהומות אנטישמיות ומהיהודים נשללו זכויות אזרח בסיסיות. בעקבות זאת היגרו מסוריה 20,000 יהודים, בעיקר לאמריקה ולישראל. ב-1948 הוחמר מצב היהודים עוד יותר, נשללו מהם כל זכויות האזרח והוטלו עליהם גזירות כלכליות כבדות. החל מ-1949 נאסר על היהודים לצאת מסוריה, אך לעיתים ניתנה אפשרות לעזוב לזמן קצוב. היהודים שהותר להם לצאת מסוריה נאלצו לוותר על רכושם לטובת הממשלה.

בראשית שנות האלפיים עוד נותרה בסוריה קהילה מצומצמת ביותר, הכוללת כמה עשרות יהודים בדמשק ובודדים בקמישלי. לפי עדות הרב אברהם חמרה ב-2016 נותרו בדמשק רק 16 יהודים. בתחילת 2025, נותרו רק 8 יהודים מבוגרים החיים בדמשק

 תרבות 

 שפות וחינוך 

ערבית היא השפה הרשמית והשפה המדוברת ביותר. סורים משכילים דוברים גם אנגלית וצרפתית, אך השפה האנגלית מובנת יותר בקרב הקהל הרחב. בסוריה חינוך חינם חובה בגילאי 6-11. מערכת החינוך מורכבת משש שנות לימודים יסודיים, שלוש שנות לימודי ביניים כלליים ושלוש שנים נוספות לימודי תיכון. יודעי קרוא וכתוב הם 86.4% בקרב בני 15 ומעלה.

 אתרים היסטוריים 
בתחומי המדינה אתרים היסטוריים רבי ערך. חלקם נפגעו במלחמת האזרחים בסוריה. מהידועים יותר שנפגעו: העיר תדמור - אתר מורשת עולמית של אונסק"ו שנבזז ונפגעה בידי כוחות דאעש מ-2012 ועד מאי 2015.

באוקטובר 2022 דווח על פסיפס נדיר מהמאה ה-4 לספירה, המוצג בעיירה רסטאן (Rastan) המרוחקת כ-25 ק"מ מחומס. הפסיפס בגודל 120 מ"ר ומתאר את האמזונות במיתולוגיה הרומית וסצנות ממלחמת טרויה.

 ספורט 
למרות המלחמות והבידול, עדיין קיימים בסוריה מספר ענפי ספורט.

 תקשורת 
סוכנות הידיעות הערבית הסורית, (בערבית: الوكالة العربية السورية للأنباء أو سانا, באנגלית: Syrian Arab News Agency; ידועה בראשי התיבות SANA, ואף בעברית: "סאנא") היא סוכנות ידיעות בבעלות ממשלת סוריה הקשורה למשרד התקשורת הסורי. הסוכנות הוקמה ביוני 1965 והיא שופר המשטר.

 ראו גם 
 הכוחות המזוינים של סוריה
 מלחמת האזרחים בסוריה
 המועצה הלאומית של סוריה

 לקריאה נוספת 





 דניאל אשר, לחימת כוח משוריין בהר, המעורבות הסורית בלבנון, 1975 – 1976, מערכות 1985.
 דני אשר (עורך) הסורים על הגדרות, פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים, מערכות, מודן, 2009.

 קישורים חיצוניים 


 יואב נורסלע, על צומת דרכים: העדה הדרוזית ומלחמת האזרחים בסוריה, מגזין המזרח הקרוב, 24 בינואר 2015
 מרזוק אלחלבי, סוריה: מה נותר ממדינה ללא תושביה?, באתר הפורום לחשיבה אזורית, 24 באפריל 2018

  אבשלום קור, באופן מילולי במלחמה: איך לקרוא לחרמון המכונה ״הסורי״?, גלי צה"ל, 19 בדצמבר 2024
 Syria After Assad, סדרת כתבות ברויטרס, 2025



 ביאורים 

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:מדינות העולם
קטגוריה:מדינות אסיה
קטגוריה:מדינות החברות בליגה הערבית
קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות ערבית
קטגוריה:מדינות החברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי
קטגוריה:מדינות שהוקמו ב-1946
קטגוריה:ציר ההתנגדות
קטגוריה:מדינות המזרח התיכון