יהודה אטלס

יהודה אטלס (נולד ב-12 בפברואר 1937) הוא סופר, משורר, מתרגם עורך ועיתונאי ישראלי, זוכה פרס מפעל חיים לספרות ילדים מטעם המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך.

ביוגרפיה
יהודה אטלס נולד במושב עין עירון לאסתר וליצחק, שעסקו בחקלאות. למד בבית ספר יסודי בכרכור ובבית ספר תיכון בחדרה. שירת בצה"ל בחטיבת גולני. היה חבר קיבוץ מזרע ועבד כמדריך ילדים בבתי ספר חקלאיים.

למד מזרחנות ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.

אטלס ערך את כתב העת לנוער: ׳במחנה גדנ"ע׳ ושימש סגן-העורך של המוסף: "7 ימים" של העיתון: ידיעות אחרונות. במוסף זה פרסם במשך שמונה שנים מדור בשם: ׳ילד גדול׳ שעסק בספרי-ילדים ובסופרים שכתבו אותם.

הספר אשר הביא לפרסומו היה והילד הזה הוא אני (1977), המכיל שירי ילדים קצרים המציגים את העולם מנקודת מבטו של ילד. ספר זה זכה גם בפרס זאב לספרות ילדים ונוער.

בשנת 2013 זכה אטלס בפרס סטימצקי על ספרו "והילד הזה הוא אני - אוסף ראשון".

בעקבות הצלחתו הרבה של ספר זה (שגם תורגם לאנגלית ונקרא בשם It's Me), באו בעקבותיו ספרים נוספים בסגנון דומה:
 גם הילד הזה הוא אני (1979)
 ורק אני לא (1981)
 אני רוצה שפתאום (1983)
 הילדה שאני אוהב (1988)
על הכתיבה לילדים כמבוגרים כתב:

ב-1979 יצא אלבום תקליט מוזיקלי בשם "והילד הזה הוא אני", ובו מבוצעים שירים מן הספר שהולחנו בידי אבנר קנר. לצד קנר שרים באלבום דויד ברוזה, אפי בן ישראל, מזי כהן ויואל לרנר. אטלס עצמו מקריא באלבום מספר שירים.

שלושת ספרי ילדים גדולים, שיצאו בשנת 2003, הם פרויקט גדול שלו בתחום חקר ספרות הילדים. הכרך הראשון בספר זה מתרכז בשחר ספרות הילדים וביוצרים אנגלים, השני - באמריקאים, והשלישי - בעיקר באירופאים. אטלס מעביר סדנאות והרצאות על ספרות ילדים, לעיתים קרובות בהתנדבות.

ב-2011 זכה בפרס היצירה למתרגמים, נימוקי השופטים: .

ב-2013 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.

בפברואר 2020 פורסם כי אטלס יזכה בפרס מפעל חיים לספרות ילדים מטעם המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך. הפרס בסך 7,500 שקלים, יוענק לאטלס באירוע הגמר של תחרות הכותבים הצעירים שמקיים המרכז מדי שנה, ב-18 בפברואר 2020 בבית דני בתל אביב. אטלס נבחר על ידי המרכז בראשות דן פוטרמן, מנכ"ל המרכז. בשנים הקודמות זכו בפרס לאה נאור, נורית זרחי, סמדר שיר, גלילה רון-פדר-עמית, אפרים סידון ועוד.

בשנת 2015 הוציא את הספר ה-33 במספר שלו: "אני רוצה לדבר איתך!". מדובר בספר מצויר, שאייר גיא מורד, העוסק בנושא האלימות בין ילדים (ילד המתמודד עם אלימות המופנית כלפיו מצד חברו לכיתה). גיבור הסיפור הצעיר מצליח לשים קץ לסיטואציות האלימות שהוא חווה בדרך מיוחדת אשר הופכת את הסיפור למעין משל על תקשורת בין בני אדם, ומעלה על הדעת גם נושאים אחרים הקשורים לתחומי חיים אחרים בישראל של סוף שנת 2015.

הספר הוא למעשה סיפור אוטוביוגרפי ומבוסס על חוויות שעברו על יובל, ילדו השלישי של אטלס, כשהיה בכיתה ג' או ד':

ממוזער|250px|יהודה אטלס ב-2002

בשנת 2017 עסק יהודה אטלס בחיבור נוסף על נוער בסיכון.

אטלס מספר שהחל לכתוב על ילדים בסיכון אחרי הרצאה שנתן לעובדים סוציאליים במרכז הקהילתי בית דני בשכונת התקווה.

אטלס מספר כי מטרת הפרויקט היא לעורר מודעות לתחום הילדים ונוער בסיכון. מטרתו היא בעזרת השירים שנכתבים לעורר פעולה בנושא.

בפברואר 2021 הוציא את ספרו "ילדים של אף אחד", שעוסק בילדים בסיכון. שחלקו כולל סיפורים קשים על התעללות מינית בילדים. אחד משיריו רמז לטענותיה של גליה עוז על התנהגותו של אביה עמוס עוז כלפיה: "אבא שלי הוא איש מפורסם/ נערץ, מכובד, גם מעבר לים/... אבל הרחק מההמון, אצלנו בבית/ הוא בכלל לא יונה עם עלה של זית/ מעניין מה יקרה אם יידעו האנשים/ איך הוא מעליב ואיך הוא מאשים/... איך מכל האנשים בעולם ובעמו/ האיש מעריץ רק את עצמו/... איך האיש שמדבר בתבונה ובטעם/ רק את נפש ילדיו לא הבין אף פעם".

פניה עוז-זלצברגר, בתו האחרת של עוז, טענה כלפי אטלס, כי הוא "עשה כאן, בהינף עטו הקליל, מעשה נתעב".

אטלס נשוי בשנית. אב לשלושה וסב לארבעה. מתגורר בתל אביב. ארכיונו של אטלס הועבר לארכיון גנזים של אגודת הסופרים, בבית אריאלה, תל אביב.

ספריו
 עד עמוד-התלייה - סיפור המחתרת הציונית בעיראק, 1969 
והילד הזה הוא אני (הופיע גם כתקליט),1977 ; 2012 
 גם הילד הזה הוא אני, 1979 
 ורק אני לא, 1981 
 לראות איך, 1982 
אני רוצה שפתאום, 1983 
סיפורים שאהבתי, 1985 
 הילדה שאני אוהב, 1988 ; 2014 
עניבות במדבר, 1992 
אני רוצה שאימא, 1994 
 היפופוטם במרק, 1995 
אלף-בית: מאפרוח ועד תרנגולת, 1995  - סדרה של 22 כרכים על פי אותיות הא'-ב'
זבוב על האף, 1996 
תיקון הלב, 1996 
סימן שאני גדול, 1997 
ילד נושך, 1999 
כל אחד והמשפחה שלו, 2000 
 שיעור בחשבון, 2002 
הטוחן, הבן והחמור, 2002 
 האישה שאהבה חביתות, 2002 
 כבודו במקומו, 2002 
 מעשה באדם שהיה עולה בהר, 2002 
האיש הכי חשוב בעולם, 2002 
 ילדים גדולים, 2003 
 האנגלים
 האמריקאים
 בעיקר אירופאים
 יעקב גרטי, צמחי תרבות; חריזה: יהודה אטלס; ראש הפרויקט: רות סטרול-נוביק; צילומים: אייל ברטוב [ואחרים], תל אביב: רמות; מרכז לחינוך מדעי וטכנולוגי – בית הספר לחינוך – אוניברסיטת תל אביב ('הספרייה של מבט לגן'), תשס"ט 2009
 אופנים של גדולים, 2011 
אני רוצה לדבר איתך!, 2015 
הילד הזה: עין עירון, דואר כרכור - פרקי ילדות ונעורים, 2017 
 דמעות כחולות, 2018 
 ילדים של אף אחד, 2021
 הילדה עם המדליות, 2022
 דמעות של ילדים, 2025

 תרגומיו 
 צפור האש: ספור עם רוסי, 2006 
היום מתחשק לי לאכל ילד, סילביאן דוניו, 2007 
נסיכה קטנה, פרנסס הודג'סון ברנט, 2010 
 מכרות המלך שלמה, הנרי ריידר הגרד, 2012 
 הקומדיה האנושית, ויליאם סרויאן, 2014 
 מה עושים עם בעיה, קובי ימאדה, 2016

לקריאה נוספת
שלמה הראל, מביאליק עד אטלס: על כמה מתכונות "שירתנו הצעירה" לילדים בהיבט דיאכרוני, נדפס בעיונים בספרות ילדים, תשמ"ג 1983

קישורים חיצוניים













 גאולה אלמוג, יהודה אטלס כמציץ לתוך חיינו, עיונים בספרות ילדים 14, תשס"ד/ 2004



  יהודה אטלס משוחח עם ענבל גזית על ספרו "אני רוצה לדבר איתך!", בתוכנית "בילוי היום", גלי צה"ל, 29 בדצמבר 2015
 יהודה אטלס בשיחה עם עמית קלינג, טיים-אאוט תל אביב, 31 בדצמבר 2015


  יהודה אטלס, הפרויקט של מפעל הפיס לתיעוד יוצרים במוזיקה הישראלית עם יואב קוטנר, דצמבר 2016

 דורי, נ' (2017). חצי דתי חצי חילוני: שיריו ההומוריסטיים של יהודה אטלס לילדים בטרנספורמציה לילדי הציבור הדתי-לאומי בשירי אורי אורבך. חוקרים@הגיל הרך 5, עמ' 1–17.



מכּתביו:




הערות שוליים

קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס זאב
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:זוכי פרס סטימצקי
קטגוריה:זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:עין עירון: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי תיכון חדרה
קטגוריה:זוכי פרס לאה גולדברג
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937