פעולות התגמול

פעולות התגמול הוא השם שניתן בישראל בשנות החמישים והשישים לפעולות הרתעה של צה"ל, פשיטות שהתבצעו בעקבות פעולות טרור נגד תושבי ישראל ופעולות הטרדה של צבאות המדינות הגובלות בישראל.

המדיניות מאחורי פעולות התגמול
שמאל|ממוזער|250px|תקיפת תחנת המשטרה הירדנית בקלקיליה, 1956
המובילים של מדיניות פעולות התגמול היו ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, והרמטכ"ל, משה דיין. ביסוד מדיניות זו הייתה גישה של "יד חזקה" כלפי הערבים, תוך הבהרה שכל פעולת חבלה או לחימה תזכה לעונש הולם, משום שדם יהודי אינו הפקר. מאחורי פעולות אלו עמדה אסטרטגיה של פגיעה באויב, כדי לגרום לו להפסיק את פעולות האיבה שלו. פעולות התגמול התבצעו כתגובה על פעולות הטרור של המסתננים.

ב-1959 הגדיר משה דיין את פעולות התגמול:

את טיב האיזון שבין הדרג המדיני לדרג הצבאי בקביעת פעולות התגמול תיאר מאוחר יותר אריאל שרון, שהופקד על ביצוען של פעולות התגמול, תחילה כמפקדה של יחידה 101, שהוקמה במיוחד למטרה זו, ולאחר מכן כמפקדו של גדוד 890 של חטיבת הצנחנים, שיחידה 101 מוזגה לתוכה:

גישה זו הייתה הגישה הדומיננטית, אך לא היחידה. משה שרת, שכיהן אף הוא כראש ממשלה בתקופת פעולות התגמול התנגד לגישה זו, ולאחר טבח מעלה עקרבים כתב ביומנו: 

ב-1956 הגיעה מדיניות התגמול למבוי סתום. בתקופת פעולות התגמול של שנות ה-50 חל גם גידול ברור בהסתננות של מחבלים, שלעיתים נועדה לנקום את נקמת ההרוגים בשיטות הישראליות, ובנוסף על כך, גם מספר ההרוגים בקרב חיילי צה"ל היה רב בתקופה זו.
אולם לדעת בני מוריס, גם מדיניות "האיפוק" של משה שרת בתקופת כהונתו כראש הממשלה כשלה, שכן מדיניות זו לא הביאה לפחיתת מספר ההסתננויות או מספר ההרוגים הישראלים כתוצאה מההסתננויות הללו, היא לא הביאה לגידול ממשי בסיוע מערבי או במכירת נשק מערבי לישראל, ולא העניקה לה שום ערובות ביטחון מערביים, ולא הובילה למשא ומתן ישראלי-ערבי לשלום. פעולות הגמול, לעומת זאת, הביאו לשיפור יכולותיו של צה"ל.
לדברי מוריס, מדיניות התגמול הייתה גורם ראשי להידרדרות האזור למלחמה ב-1956, אך גם להכנת צה"ל והציבור הישראלי למלחמה. מוריס סבור כי מלחמת סיני הייתה במובן מסוים "פעולת הגמול האולטימטיבית והגדולה ביותר", והיא פתרה את בעיית ההסתננות האלימה, שמדיניות התגמול ביקשה לפתור, ופתרה גם את הבעיות שעוררה מדיניות זו: התקפות הפדאיון וההתחמשות הערבית.

ב-1966 חזרה ישראל למדיניות הגמול, כדי לגרום למלך חוסיין לפעול ביתר יעילות נגד חדירות המחבלים משטח ירדן.

ההיבטים המשפטיים
מועצת הביטחון גינתה את ישראל על ביצוע פעולות התגמול, אך ישראל עמדה על כך ששמורה לה הזכות לבצע פעולות אלו למען ביסוס ההרתעה במלחמה המתמשכת נגדה.

פרופ' אסא כשר ואלוף (מיל') עמוס ידלין סבורים שענישה אינה תכלית ראויה לפעולה צבאית (להבדיל מפעולה מונעת). לעומתם דר' רפאל בן לוי סבור שככל שההיבטים המשפטיים ביחס לפעולת תגמול עודם מושפעים מהמשפט המנהגי, הרי שמדיניותה הממושכת של ישראל בנקיטת פעולות תגמול מהווה חלק ממנו.

פעולות תגמול עיקריות
 אפריל 1951 - אוקטובר 1956 

התקיפה באל-חמה: בעקבות תקרית אל-חמה, שהתרחשה ב-4 באפריל 1951 ובה נהרגו שבעה חיילים ישראלים שניסו לממש את ריבונותה של ישראל באזור המפורז שכלל את מובלעת אל-חמה - חמת גדר, נערכה למחרת פעולת התגמול הראשונה לאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק. בשונה מהבאות אחריה, פעולת תגמול זו נערכה על ידי חיל האוויר, וכללה תקיפה באמצעות שתי רביעיות מטוסים: האחת של מטוסי מוסטנג, והשנייה של מטוסי ספיטפייר. הפגיעות היו חלקיות בלבד.
הפעולה בע'רנדל - מסתננים שחדרו לשטח ישראל מירדן רצחו חמישה שומרים במחנה החוצבים בתמנע. נודע שהמסתננים חדרו למחנה מהערבה, מאזור ע'רנדל, מצפון מזרח לקיבוץ יטבתה. בע'רנדל עמדה תחנת משטרה ירדנית וסביבה חנו שבטי בדווים. לוחמי יחידה 30, שחנו בבאר אורה, נשלחו לאזור זה כדי לחפש מסתננים ולפגוע בהם. כמו כן, הוטל על אנשי החוליות לבדוק את הקשר בין תחנת המשטרה הירדנית ובין הבדווים. ב-6 באוגוסט 1952 נשלחו שתי חוליות משני עברי הוואדי המוביל למשטרה. הלוחמים צעדו יחפים בחולות כדי לא להשאיר את עקבות נעלי הקרפ ובשטחים המסולעים הלכו בנעליים. עם שחר התמקמו על שתי גבעות מול המשטרה. המרחק בין גבעה לגבעה היה כשני ק"מ. בשלב מסוים התגלו הלוחמים. חוליה אחת הצליחה לברוח אל הגבול. אנשי החוליה האחרת,  ו נתגלו וחיילי המשמר הלאומי הירדני תקפו אותם. שעות אחדות לחמו השניים עד שאזלה תחמושתם והם נהרגו בקרב. ימים אחדים אחרי הקרב החזירו הירדנים לצה"ל את גופותיהם של הלוחמים.
 פעולת נבי סמואל - מבצע של מייסדי יחידה 101, ב-12 ביולי 1953. בעקבות רצח 2 חיילים במושב אבן ספיר, הוחלט לפעול בנבי סמואל מצפון לירושלים, ולפוצץ את ביתו של הרוצח מוסטפא סמואלי. אריק שרון בחר כמה מחבריו שפרצו לבית ריק. הפעולה לא הצליחה, אך גרמה להקמתה של יחידה 101 במסגרת חטיבה 16- חטיבת ירושלים בפיקודו של מישאל שחם.
מבצע שושנה: (פעולת קיביה) ב-14 באוקטובר 1953, בעקבות רצח אם ושני ילדיה, פעל כוח של יחידה 101 כנגד הכפר קיביה וכפרים נוספים סביבו, בגדה המערבית שבשליטת ירדן. בפעולה נהרגו 69 אזרחים ירדנים.
 מבצע כפפות משי: ב-21 בדצמבר 1953, הוביל מאיר הר-ציון כוח קטן בפשיטה רגלית, מרחק של ארבעים ושניים קילומטרים הלוך ושוב בציר הררי ללב העיר חברון כדי להשמיד בית של מחבל מבוקש, בליל שלג קר ורטוב בדצמבר 1953, פשיטה שנחשבה לאחת הקשות והמסובכות בתולדות צה"ל.
מבצע אריה (מבצע נחלין) ב-29 במרץ 1954 כתגובה לטבח במעלה העקרבים פשט כוח מיוחד של הצנחנים בפיקודו של אריאל שרון על הכפר נחאלין שבקרבת בית לחם. בפעולה נהרגו 9 ירדנים, רובם אנשי המשמר הלאומי הירדני והלגיון הערבי, כולל מוכתר הכפר, רבים נפצעו.
מבצע ברוך 1 בלילה שבין 27 ל-28 ביוני 1954 בוצעה פעולה על ידי חיילים מגדוד 890 נגד מחנה אוהלים של הלגיון הירדני ליד עזון. בקרב במחנה נהרגו מספר חיילים ירדניים ולוחם הצנחנים יצחק ג'יבלי נפצע קשה ונלקח בשבי, ממנו שוחרר כעבור חמישה חודשים. על התנהגותו במבצע זה הוענק לו עיטור העוז כעשרים שנה לאחר מכן.
מבצע עין תחת עין (פעולת כיסופים) - מבצע של כוח צנחנים, ב-10 ביולי 1954, לכיבוש מוצב צבאי מצרי מבוצר באזור כיסופים.
מבצע ברוך 2 בליל 2 / 3 בספטמבר 1954 נערך מבצע שהיה חלק מהמאמץ לתקוף ולקחת שבויים מהלגיון הערבי כדי להחליפם בלוחם יצחק ג'יבלי שנפל בשבי. משה ינוקא היה בראש מחלקתו בהתקפה על הכפר בית ליקיא. החיילים לא שמרו על שקט ונתגלו בשלב מוקדם. הם נתקפו בחרדה ולא קמו להסתער. שני חיילים נהרגו. החלה נסיגה לא מאורגנת ומבוהלת, והחיילים אף סירבו פקודות לנשיאת הפצועים באלונקות. רק תושייתו של המ"פ אהרן דוידי הצילה את המצב.
מבצע חץ שחור: נערך ברצועת עזה (שבשליטת מצרים) ב-28 בפברואר עד 1 במרץ 1955, וכוון נגד הצבא המצרי. למצרים נהרגו 38 חיילים, וכשלושים נפצעו. שמונה לוחמי צה"ל נהרגו ושלושה עשר נפצעו. לטענת נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, הפעולה הייתה המניע המרכזי לעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית, אולם בפועל החל המשא והמתן על העסקה הרבה קודם.
 מבצע אלקיים: ב-31 באוגוסט 1955 פעל צה"ל נגד משטרת חאן-יונס, שבה ישבו כוחות שפעלו נגד ישראל. למצרים היו 72 הרוגים, ובעקבותיה הוזרמו כוחות צבא מצריים לרצועת עזה.
מבצע אגד: ב-27 באוקטובר 1955, גדוד הצנחנים בפיקודו של אריאל שרון פשט על משטרת כונתילה בסיני. למצרים היו 12 הרוגים, שישה פצועים ו-29 שבויים. לצה"ל היו שני הרוגים ושני פצועים.
 מבצע הר געש: בעקבות חדירה של כוחות מצריים לאזור ניצנה, תקף צה"ל באזור זה ב-2 בנובמבר 1955. 70 חיילים מצרים נהרגו ו-48 נשבו. לצה"ל היו 7 הרוגים.
 מבצע שעיר: ב-22 בדצמבר 1955 פשט כוח צה"ל על מערך מוצבים סורי בבית המכס העליון שבמורדות רמת הגולן.
 מבצע עלי זית (פעולת כנרת): ב-11 בדצמבר 1955 פשט כוח של צה"ל על מוצבים סוריים בחופה המזרחי של הכנרת, בתגובה להתנכלויות סוריות לדייגים בכנרת. כ-50 חיילים סורים נהרגו וכ-30 נשבו. לצה"ל היו 6 הרוגים.
 מבצע יהונתן: ב-10 בספטמבר 1956 ערכו חיילי הלגיון הערבי את תקרית דווימה - התקפה על חיילי צה"ל שהיו באימונים באזור בית גוברין. בהתקפה נרצחו 6 עתודאים. הירדנים גררו את גופותיהם אל מעבר לגבול והתעללו בהן. למחרת נשלחו חיילי הצנחנים לפעולת תגמול במשטרת א-רהווה הסמוכה לעיר דאהרייה שבנפת חברון. התחנה פוצצה ו-29 חיילים ירדנים נהרגו בפעולה. אבדות הצנחנים היו הרוג אחד ומספר פצועים.
 מבצע גוליבר: ב-12 בספטמבר התרחש הפיגוע בעין עופרים, שבו נרצחו בדקירות סכינים שלושה שומרים דרוזים ששמרו במחנה קידוח נפט עין עופרים שבערבה. עקבות הרוצחים הובילו אל מעבר לגבול ירדן לתחנת המשטרה ע'רנדל, שהייתה בסיס של המשמר הלאומי הירדני ושל יחידת קומנדו רכובת גמלים של הלגיון הערבי. ב-13 בספטמבר תקפו חיילי הצנחנים את משטרת ע'רנדל, שהייתה מבנה מבוצר בן 3 קומות. בפעולה נהרגו 16 חיילים ירדנים. אבדות צה"ל היו הרוג אחד ו-12 פצועים. תחנת המשטרה נהרסה כליל. הפעולה נקראה "מבצע גוליבר" על שמו של  שכונה "גוליבר", מלוחמי הצנחנים שנהרג בקרב בפעולת כנרת.
 מבצע לולב: ב-23 בספטמבר 1956 הותקף קהל של חובבי ארכאולוגיה שנאסף לכנס לידיעת הארץ בקיבוץ רמת רחל ביריות שנורו מעבר לגבול ירדן. מהירי נהרגו 4 מבאי הכנס ו-16 נפצעו. בירדן השתררה בהלה מפני פעולת תגמול ישראלית. שלטונות ירדן מיהרו לפרסם הודעה כי הירי בוצע על ידי "חייל מטורף". צה"ל הגיב במבצע לולב. בליל הושענא רבה תשי"ז - 25 בספטמבר 1956, פשטו הצנחנים, בפיקודם של מרדכי גור ורפאל איתן, על משטרת חוסאן שבנפת בית לחם. לאחר קרב קשה פוצצה התחנה. לירדנים היו 39 הרוגים. לצה"ל היו 10 הרוגים, 5 מהם בהתפוצצות מטען חומר נפץ שהיה על אחד הג'יפים, ו-16 פצועים.
שמאל|ממוזער|250px|אנדרטה לחללי מבצע שומרון, מזרח כפר סבא
 מבצע שומרון: נערך ב-10 באוקטובר נגד משטרת קלקיליה בתגובה לשני מעשי רצח בישראל שנעשו על ידי מחבלים שבאו מירדן. משטרת קלקיליה פוצצה וסיירת צנחנים ששימשה כחסימה למבצע ניהלה קרב עיקש נגד כוח ירדני שאיגף אותה. במבצע נפלו 18 לוחמי צה"ל ו-68 נפצעו. לירדנים היו כ-88 הרוגים ו-15 פצועים. זהו המבצע התגמול האחרון לפני מבצע קדש.

 ינואר 1960 - נובמבר 1966 
מלחמת סיני, שהחלה ב-29 באוקטובר 1956, סיימה את הפרק הראשון בפעולות התגמול. מדיניות התגמול נמשכה גם לאחר מבצע סיני, אך התמקדה בירדן ובסוריה, שהגבולות אתן היו פחות שקטים. בפעולות התגמול לאחר מלחמת סיני נכללו:

 פעולת תאופיק: בליל 31 בינואר 1960, יצא כוח מחטיבת גולני לפעולת התגמול הראשונה מאז מלחמת סיני, נגד הכפר הסורי תאופיק, שסומן כבסיס לפעולות סוריות באזור, כתגובה על תקריות באזור תל קציר. בפעולה, שנחשבה הצלחה, נכבש הכפר ונהרס תחת ארטילריה סורית. שלושה חיילי צה"ל נהרגו ושבעה-עשר נפצעו. בצד הסורי נהרגו תשעה חיילים ונפצעו חמישה-עשר.
 מבצע סנונית (מבצע נוקייב): פעולה נוספת שבאה בעקבות התנכלות של הסורים לדייג בכנרת. ב-16 במרץ 1962 פשט כוח של חטיבת גולני על המוצבים הסוריים בנוקייב. לסורים נגרמו 30 הרוגים ולצה"ל - 7 הרוגים.
 מבצע צוק סלע (פעולת שונה): ב-27 במאי 1965 היה חלק מפעילות מבצעית יזומה ומתמשכת של צה"ל כנגד יעדים בירדן במטרה ללחוץ על שלטונות הממלכה הירדנית להפסיק את פעילות המחבלים מתחומה. במבצע פעלו בו-זמנית צוותי קרב חטיבתיים מחטיבות גולני והצנחנים. צוות-קרב משולב דו-גדודי מחטיבת גולני פעל נגד חוות עדנן צדקי ליד ח'ירבת שונה: כוח מגדוד 13 (גדעון) וסיירת גולני, בפיקוד גרובר, מג"ד "גדעון", ביצע את הפשיטה ופוצץ את מבני החווה. כוח בפיקודו של מיכאל פייקס, מפקד גדוד 51 איבטח את ראש הגשר ליד קיבוץ נווה-אור. שתי כיתות מבית הספר למ"כים פעלו כחסימות. בדרך הנסיגה התפוצץ מטען-צד, ו-7 חיילים נפצעו. צוות-קרב של גדוד 202, בפיקוד סא"ל אפרים חירם, פעל נגד יעדים בקרבת ג'נין, וצוות-קרב מגדוד 890, בפיקוד אריה רגב, פעל כנגד יעדים בקלקיליה.
 מבצע יהלום (ליל הבארות) - ב-4 בספטמבר 1965 תקפו כוחות צנחנים וסיירת מטכ"ל באזור קלקיליה בשנת 1965, בו פוצצו 11 משאבות מים.
 מבצע חולה: ב-27 באוקטובר 1965 התקיף כוח גולני בסיסי מחבלים בכפרים חולא ומיס אל-ג'בל בלבנון.
 מבצע קלעת: ב-29 באפריל 1966 התקיף כוח גולני בסיס מחבלים בקלעת שבעמק הירדן.
 פעולת סמוע: פעולת התגמול הגדולה ביותר. ב-13 בנובמבר 1966 פשט צה"ל על הכפר סמוע שמדרום לחברון, בעקבות פעולות חבלה שנעשו נגד מטרות ישראליות. בפעולה פוצצו עשרות בתים. לירדנים נגרמו 18 הרוגים, ולצה"ל הרוג אחד - מפקד גדוד צנחנים, סא"ל . במקביל לפעולה הקרקעית נערך קרב אוויר בין כשמונה מטוסי הוקר האנטר של חיל האוויר הירדני לבין ארבעה מטוסי מיראז' של חיל האוויר הישראלי. במהלך קרב האוויר, הפיל רן פקר את אחד ממטוסי ההאנטר.

הנצחת פעולות התגמול
את מורשת פעולות התגמול של הצנחנים מנציחה אנדרטת "חץ שחור". אתר זה שוכן בנגב ליד בית שביתת הנשק (כביש 232 בין שדרות למפלסים).

 ראו גם 
 פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל (1948–1959)
 פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20
 פדאיון

לקריאה נוספת
 רס"ן משה ינוקא, מקיביה עד המיתלה, הוצאת ביתן, תל אביב. תשכ"ז/ 1967.
 אריה אבנרי, פשיטות התגמול, תל אביב: ספרית מדים תש"ל. כרך א, כרך ב, בפרויקט בן-יהודה.
 בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל 1956-1949, הוצאת עם עובד, 1996.
 שאול ברטל, הפלסטינים מהנכבה לפדאאיון, 1956-1949, הוצאת כרמל, 2009.
 אביחי כהן, גבולות ההרתעה: פעולות התגמול ומדיניות ההרתעה בעשור השני לקיומה של מדינת ישראל, רסלינג, 2016.
 ; 
 Carl N. Raethner (ed.), Arab-Israeli Dispute: January 1 - July 26, 1956 (FRUS, XV), Washington D.C., 1989, 892 pp.

קישורים חיצוניים


 רשימת פעולות התגמול, מפות, תמונות ותאור באתר הצנחנים
  (לינק wayback machine)

 קית' ווילר, כתבה ב"לייף" על פעולת קלקיליה, 5.11.1956 
 .
 דיון - עמדתו של דוד בן-גוריון בשנת 1955 בשאלת המלחמה היזומה עם מצרים:
 .
 .


הערות שוליים

*
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-ערבי
קטגוריה:קרבות יחידות הצנחנים של צה"ל
קטגוריה:חטיבת גולני: קרבות ומבצעים