ג'נין

250px|ממוזער|שמאל|המסגד בג'נין בשנת 1925 לערך
ממוזער|טקסט=משה דיין ופמלייתו בעת סיור בג'נין, 1970, בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית|משה דיין ופמלייתו בעת סיור בג'נין, 1970, בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
ממוזער|שמאל|האוניברסיטה הערבית-אמריקאית בג'נין
גֶ'נִין (בערבית: جنين) היא עיר ב שנמצאת בגבול בין צפון השומרון לדרומו של עמק יזרעאל, הנמצאת בתחומי שטח A. מרבית תושביה מוסלמים ומיעוטם נוצרים. בעיר עצמה מתגוררים כ-48 אלף תושבים ובנפת ג'נין כ-250 אלף נוספים. רבים מתושבי העיר מתפרנסים מחקלאות ומייצור פחם עץ.

במרכז העיר נמצא מחנה הפליטים ג'נין, המאכלס פליטים פלסטינים מתקופת מלחמת העצמאות וצאצאיהם.

היסטוריה
ג'נין מזוהה עם "כּני" (גיני) המוזכרת בתעודות מצריות מתקופת הממלכה התיכונה, ועם עיר הלויים עין גנים בנחלת שבט יששכר, המוזכרת בספר יהושע. החילופים בין האות מם סופית במילה "גנים" לאות נון סופית בשם "ג'נין" הם תופעה רגילה במקרא. יש המזהים את ג'נין עם בית הגן, המוזכרת בספר מלכים ב' כחלק ממסלול בריחתו של אחזיה מלך יהודה מיהוא. ייתכן כי במהלך השנים הוסב שם העיר ל"גינת". חוקרי ארץ ישראל – הנוסע רבי אשתורי הפרחי והחוקר ישעיהו פרס – זיהו את עין גנים עם ג'נין של ימינו.

בספר יהודית מוזכרת "גיני" כיישוב יהודי אשר סמוך אליו חנה מחנה הוליפרנס. יוסף בן מתתיהו מזכיר בספרו "מלחמת היהודים" את גנים כיישוב הממוקם בצפון השומרון.

הצלבנים קראו לג'נין "גרין הגדולה" לעומת זרעין שנקראה "גרין הקטנה" (לה פטיט גרין). סמיכות השמות הייתה ככל הנראה משום שההולך משומרון צפונה עובר בג'נין ואחר כך בזרעין שבעמק יזרעאל. ידוע כי יהודים התגוררו בעיר בתקופת ימי הביניים ועסקו במסחר וברפואה.

במחצית הראשונה של המאה ה-17 ביקר בארץ ישראל הכומר אבגניוס רוג'ה, ודיווח כי הנוצרים והיהודים העוברים במקום, נאלצים לשלם כופר כשברצונם להגיע מהגליל לירושלים.

המאה ה-20
במלחמת העולם הראשונה שימשה ג'נין בסיס לכוחות של האימפריה העות'מאנית וגרמניה. בכניסה לעיר ממערב אנדרטה של חיל האוויר של הצבא הגרמני לנופליו במלחמה – קיר אבן ועליו מדחף של מטוס.

בראשית שנות ה-20 הייתה ג'נין מרכז המחוז שכלל את צפון הרי השומרון ודרום עמק יזרעאל. התגוררו בג'נין כ-1,500 ערבים מוסלמים. היה בה שוק, שני מסגדים, שני בתי ספר, בית דואר וטלגרף. בשנת 1922, הוקם מחנה צבא בריטי באתר אל-ח'רוּבֶה 3 ק"מ מצפון מזרח לגרעין העיר. המחנה הוקם בעבודת כפיים של חבורות חלוצים וחלוצות אנשי העלייה השלישית שאורגנו על ידי הסתדרות העובדים, ביניהם חבורה בשם: 'קבוצת וילנה'; שכרם שולם מתקציב 'העבודות הציבוריות' שיזם הממשל הבריטי בארץ ישראל. על פי מפקד האוכלוסין הבריטי של 1922, באותה תקופה התגוררו בעיר 2,637 תושבים, מתוכם שבעה יהודים שמרביתם שירתו במשטרת ג'נין, ובשנת 1931 התגוררו בעיר ארבעה יהודים בלבד.

בשנת 1943 הכינה מפקדת ההגנה בראשות משה סנה תוכנית התיישבות, שהציעה להקים בסביבות ג'נין כעשרה יישובים חדשים, וזאת במטרה להקיף את העיר ביישוב יהודי, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל.

מפגעים בראשות עז א-דין אל-קסאם יצאו מן העיר בתקופת המנדט הבריטי ופגעו באוכלוסייה היהודית. בתקופת מאורעות 1936–1939 שימשה העיר בסיס לכנופיות. ב-24 באוגוסט 1938, נרצח בג'נין פקיד בכיר של הממשל הבריטי – סגן מושל אחד המחוזות. כתוצאה מזה, נהג השלטון הבריטי בהענשה קולקטיבית כלפי תושבי ג'נין. כמו כן, נדרש אדריכל הערים של המנדט, הנרי קנדל, לתכנן כביש עוקף לעיר, שימנע חיכוך מיותר בין פקידי הממשל לפורעים.

במלחמת העצמאות כבש כוח צה"ל, שכלל את גדוד 21 של חטיבת כרמלי, את ג'נין לזמן קצר אך נסוג בשל מתקפת נגד של הכוחות העיראקים בסיוע כוחות מקומיים, תוך שהוא סופג אבדות כבדות. בקרב שהתקיים ב-3 ביוני 1948 נהרגו 45 לוחמים מגדוד 21. לוחם האצ"ל ברוך מזרחי, גר, מוסלמי במקור, נשלח לג'נין ונתפס. הוא נהרג וגופתו הוחבאה במערה ליד ג'בע בצפון השומרון. בסיום המלחמה נכללה העיר בשטחי יהודה ושומרון שבשליטת ירדן.

בתקופת פעולות התגמול חדרו כוחות צה"ל לעיר ושבו שבויים, במטרה להחליפם ביצחק ג'יבלי, לוחם 101 שנפל בשבי בפעולה בעזון.

במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את יהודה ושומרון מהירדנים, ובכלל זה את העיר ג'נין. במסגרת הסכמי אוסלו נמסרה העיר בשנת 1996 לשליטת הרשות הפלסטינית והיא הוגדרה כשטח A.

המאה ה-21
במהלך האינתיפאדה השנייה הייתה העיר מעוז של תנועת הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ונודעה במספר הרב של מחבלים מתאבדים שיצאו ממנה לשטח ישראל. בשל כך היא אף זכתה לכינוי "בירת המתאבדים". באפריל 2002 יצא צה"ל למבצע חומת מגן, על מנת לבלום את סדרת הפיגועים, ובפרט פיגועי ההתאבדות, שיצאו מיהודה ושומרון. אחת הפעולות המרכזיות במבצע הייתה הקרב במחנה הפליטים ג'נין. גם לאחר תום מבצע חומת מגן המשיכו מחבלים לפעול בעיר, שנקלעה לתוהו ובוהו מנהלי, ופעילי הג'יהאד האיסלאמי וגדודי חללי אל אקצא (בראשות זכריא זביידי) המשיכו בניסיונות להוציא פיגועים לשטח ישראל, ובעיקר לערים חדרה, עפולה ונתניה.

השלמת בניית גדר ההפרדה בצפון השומרון, הפעילות הנרחבת של צה"ל והשב"כ בעיר ובכפרים הסמוכים לה והתחזקות מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית בעיר בסיוע ארצות הברית, הובילו לירידה דרסטית בכמות הפיגועים היוצאים מג'נין, אף שחוליות טרור המשיכו לנסות להוציא לפועל פיגועים בשומרון ובשטח מדינת ישראל. במקביל לכך חל שיפור במצבה הכלכלי והמנהלי של העיר ובחופש התנועה שמאפשר צה"ל באזור.

בשנת 2020 ארגון פת"ח חנכו בעיר אנדרטה לזכרם של 52 חללי העיר שנפלו במלחמתם למען שחרור פלסטין, ולזכר יאסר ערפאת, שנרצח בידי הציונים לדבריהם.

מ־2020 שימשה ג'נין כמעוז טרור – פיגועים רבים יצאו מגבולות העיר, ומערכת הביטחון הישראלית פעלה פעמים רבות בעיר לסיכול פעולות כאלה. בסוף שנת 2024 פתחו כוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית במבצע הגנת המולדת נגד "גדוד ג'נין", מיליציה פלסטינית מקומית.

בשנת 2025 צה"ל יצא למבצע חומת ברזל שהתמקד בג'נין.

ראשי עיריית ג'נין

 עבד אל־מג'יד מנסור
 עבד א־רחמן אל־חאג' חסן
 ראע'ב א-סוקי
 חאג' חסן פַזׇּאע
 תאופיק מנסור
 בשארה עטאללה
 חוסיין אל-עבושי
 עארף עבד א־רחמן
 פהמי אל-עבושי  (1935–1937)
 תחסין עבד אל-האדי
 חילמי אל-עבושי (סביבות 1949)
 עבד א־רחים גַ'רׇּאר
 סאלח עארף עזּוקה
 עאדל זאוואתי  (1961–?)
 חוסני א-סוקי (1963 – 1972)
 אחמד כמאל א-סעדי (1972 – המחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20)
 אחמד שאוקי אל-מחמוד (המועצה הנבחרת בראשותו פורקה ב-1982, עם הנהגת הממשל הצבאי עד 1995. תחת הממשל הצבאי מונתה מועצה בראשות שהאב סאנורי)
 שהאב סאנורי (מיולי 1982)
 עבדאללה לחלוח (המחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20)
 וליד אבו מוּוַאיֶס
 חאתם רדא ג'ראר (2006–2010)
 וליד אבו מוּוַאיֶס (קדנציה שנייה)
 מוחמד אבו ע'אלי
 פאיז פארס א-סעדי
 מוחמד ג'ראר (מכהן)

 מחנה הפליטים ג'נין 

מחנה הפליטים ג'נין הוקם בשטח העיר ג'נין בשנת 1953, למגוריהם של פליטים פלסטינים שנמלטו במהלך מלחמת העצמאות, בעיקר מהכרמל ומאזור חיפה. שטחו הנוכחי של המחנה הוא כ-0.42 קמ"ר, ורשומים בו למעלה מ-16,000 פליטים.

במהלך מבצע חומת מגן, בשנת 2002, נערך במחנה קרב קשה בין כוחות צה"ל ובין מחבלים. המאמץ להכריע את המחבלים שהתרכזו במרכז מחנה הפליטים הביא לאבדות רבות בקרב הפלסטינים, ולהרס רב במחנה הפליטים ג'נין, לאחרי שהוחלט להרוס כל בית שבו יש חשש להסתתרות מחבלים וכן עקב ריבוי מטעני החבלה שהוטמנו ברחבי המחנה ואף בעיר ג'נין עצמה. נוהל הריסת הבית כלל כריזת אזהרה לפינוי הבניין ומתן הזדמנות למבוקשים להסגיר את עצמם לפני שהדחפור החל לטלטל את הבית עם ה"סכין" שלו. בישראל העריכו כי נהרסו כ־80 בתים בשטח שגודלו כעשרה דונם. עם זאת, הארגון Human Rights Watch טען כי ישראל הרסה 140–170 בתים לחלוטין וגרמה נזק חלקי למספר רב יותר של מבנים, ושתוך כדי הריסת הבתים פגעו גם באזרחים לא חמושים רבים. שיא ההרס נגרם בשכונת חאוואשין, שנהרסה ושוטחה כליל באמצעות הדחפורים המשוריינים, בעקבות הערכות ששם מצויים רוב המחבלים ורוב מלכודות הנפץ שהכינו הפלסטינים. הקרב הסתיים עם 23 חיילים ישראלים הרוגים ו-52 פלסטינים הרוגים, רובם מחבלים. הקרב זכה לתהודה בינלאומית עקב ההרס הרב וההאשמות שהעלו הפלסטינים על טבח שביצע צה"ל במחנה שהופרכו בסופו של דבר.

בשנים 2022–2023 יצאו פיגועים רבים ממחנה הפליטים ג'נין, ועקב כך נהרסו בתי מחבלים במחנה, ונערכו, במסגרת מבצע שובר גלים, פשיטות אחדות של צה"ל על המחנה, שבהן נהרגו פלסטינים, מרביתם מחבלים, שפתחו באש על כוחות צה"ל. פעילות זו הגיעה לשיא ב-26 בינואר 2023, בקרב במחנה הפליטים ג'נין, פשיטה של צה"ל והימ"מ שבה נהרגו 11 פלסטינים (10 מהם מחבלים) ונעצרו מבוקשים אחדים, וסוכל פיגוע שהוגדר כפצצה מתקתקת. ב-26 ביוני 2023 שוגרו שתי רקטות מג'נין לכיוון היישוב רם און אשר נפלו בשטח הרשות הפלסטינית.

ב-3 ביולי 2023 פתח צה"ל במבצע בית וגן במטרה לסכל את תשתיות הטרור בעיר.

ב-12 בדצמבר 2023, במקביל למלחמת חרבות ברזל, פתח צה"ל במבצע נוסף בעיר ובו סיכל תשתיות טרור ומחבלים על ידי כלי טיס וכוחות חי"ר. המבצע הגיע לסיומו ב-14 בדצמבר.

ב-21 בינואר 2025, במקביל למלחמת חרבות ברזל, ולאחר שנחתם הסכם הפסקת אש בין ישראל לחמאס, פתח צה"ל במבצע בעיר בשם "חומת ברזל", לסיכול תשתיות טרור ומחבלים על ידי כלי טיס, כוחות חי"ר ויחידות מיוחדות.

קישורים חיצוניים


 אהרן אורבך, עמיחי מרחביה ואוריאל שרעבי, עין גנים: ההיסטוריה היהודית בג'נין (הספר השלם מופיע גם כאן), ירושלים תשס"ה
 יואל אליצור, עין גנים, בית הגן וג'נין, על אתר - ביטאון לענייני ארץ ישראל במקורות
רפאל ישראלי, על תסמונת ג'נין - 1983, "ג'רוזלם פוסט", 5 במרץ 2002 
Raphael Israeli, Poison - modern manifestations of blood libel, Lexington Books, 2002


מפה מפורטת של ג'נין בחמישה גליונות, 1930 1:1250, (באנגלית) - אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
תצלום אוויר של ג'נין, 1945, עם כיתוב המתייחס לאתרים מסומנים (באנגלית) - אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית


 הערות שוליים 

*
קטגוריה:השומרון: יישובים
קטגוריה:נפת ג'נין
קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: ערים
ג'נין (גני)