רון ארד

רון ארד (נולד ב-5 במאי 1958) היה נווט קרב בחיל האוויר הישראלי, שנפל בשבי ארגון "אמל" בלבנון ב-16 באוקטובר 1986 ונחשב כנעדר לאחר שאבדו עקבותיו ב-5 במאי 1988.

בשנת 2016 הגיש אמ"ן דו"ח שהעריך שארד נפטר בשנים הראשונות שלאחר היעדרותו, אם כי לא כל גורמי המודיעין קיבלו את ההערכות האלו ועל פי הערכות אחרות נפטר בשלב מאוחר יותר.

בין המסקנות האחרונות בעניין ארד, הן השערה כי במהלך מאי 1988, ארד בעצמו הצליח לברוח משוביו, אך כנראה נהרג במהלך הבריחה, ושרידיו עשויים להימצא ברדיוס של בין קילומטרים לעשרות קילומטרים מהמקום בו הוחזק בין ה-16 באוקטובר 1986, ועד כנראה במהלך הלילה בין 4 עד 5 במאי 1988 (כלומר בלבנון או בסוריה באזור הקרוב ללבנון). ההערכה האחרונה גם באה על כך שהתברר שצה"ל ערך מבצע צבאי בין 4 ל-5 במאי 1988 במרחק של קילומטרים בודדים מהמקום שבו הוחזק בשבי רון ארד, מבלי שצה"ל ידע שהוא מוחזק באזור.

ביוגרפיה
נעוריו ותחילת דרכו
רון ארד נולד לדב ארד (1930–1972) ובתיה לבית דסקל (1934–2002), ילידי רומניה. גדל במגדיאל (כיום שכונה בהוד השרון), ולמד בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד גימנסיה הרצליה בתל אביב. ארד השלים את קורס הטיס כנווט קרב בשנת 1979 (קורס מספר 87), ושירת כנווט מטוס פנטום. במהלך שירותו זכה ל"רישום לזכות" ממפקד חיל האוויר דוד עברי, לאחר שבמהלך טיסת לילה בפנטום בינואר 1980, לקח את השליטה על המטוס לאחר שהטייס לקה בוורטיגו. ב-1982, בגיל 24, נשא לאישה את תמי ארד (תמר גלעד) ובשנת 1985 נולדה בתם יובל. באוקטובר 1986 היה סטודנט להנדסה כימית בטכניון שבחיפה.

נפילתו בשבי
במסגרת שירות בטייסת 69 ("טייסת הפטישים"), ב-16 באוקטובר 1986, טס ארד כנווט מטוס פנטום במסגרת מבצע "בית אבא 12", לגיחת תקיפת מטרות מחבלים באזור צידון שבלבנון. תקלה טכנית במרעום אחת הפצצות גרמה לפיצוץ התחמושת בקרבת המטוס. שני אנשי הצוות נטשו, ביוזמת ארד. הטייס ישי אבירם חולץ על ידי מסוק קוברה, והנווט ארד נפל בשבי ארגון "אמל" השיעי. בעת נפילתו בשבי היה בתקופת לימודים בה שירת בטייסת כהצבת חירום (הצ"ח), בדרגת סרן.

שוביו העבירו שלושה מכתבים שכתב ארד ותמונה אחת, אך הצלב האדום הבינלאומי לא הורשה לבקרו, ומספטמבר 1987 הקשר עמו נותק. ניסיונות להגיע לעסקה לשחרורו נכשלו, ובשנת 1988 הוא ככל הנראה הועבר מידיו של בכיר אמל, מוסטפא דיראני, לאיראן או לארגון שיעי אחר. עקבותיו של ארד נעלמו לחלוטין במאי 1988. עמיר רפפורט פרסם בשנת 2008 כי קיימת אפשרות סבירה שרון ארד נרצח על ידי שוביו בליל 3 במאי 1988, במהלך מבצע חוק וסדר של סיירת צנחנים נגד חזבאללה בכפר מיידון, ואולי אחד משוביו של ארד החליטו לקבור אותו בקרבת מקום בכמה שיותר אמצעי הסוואה (בקרבת אזור א-נבי שית), או שנהרג כאשר ניסה להימלט.

 מאמצי החיפוש 
רון ארד נפל בשבי ב-16 באוקטובר 1986 לאחר שמטוסו הופל באזור צידון. בשנים הראשונות הוחזק בידי ארגון "אמל" השיעי, וממנו התקבלו אותות חיים ומכתבים למשפחתו. במאי 1988 נעלמו עקבותיו מהכפר נבי-שית שבבקעת הלבנון. מאז ועד היום, גורלו נותר התעלומה המודיעינית הגדולה והמתסכלת ביותר בתולדות המדינה, כאשר השורה התחתונה נותרה ללא הוכחה חד-משמעית באשר למקום הימצאו או נסיבות מותו. במשך עשורים פעל המודיעין הישראלי תחת הקונספציה כי ארד הועבר לאיראן או לידי כוח קודס של משמרות המהפכה, והושקעו מאמצי ענק – תקציבי עתק, גיוס סוכנים, יירוט תשדורות ומבצעים חובקי עולם – כדי לתקף הנחה זו. במסגרת המאמצים לאיתורו, המכונים במערכת הביטחון "חום הגוף", נערכו מבצעים נועזים ורווי סיכונים. בין היתר, בשנת 2007 יצא המוסד למבצע "עין הנמר" בניסיון להגיע למידע בתוך מנגנוני המודיעין האיראניים, ובשנת 2021 פורסם על מבצע שבו נחטף גנרל איראני בדימוס בסוריה לצורך חקירתו בנושא. 

לצד הגישה המרכזית, עלו לאורך השנים קולות באמ"ן ובשב"כ שערערו על המעורבות האיראנית. לפי גישה זו, פתרון התעלומה אינו נמצא בטהרן אלא דווקא בלבנון, קרוב מאוד לנקודה שבה נראה לאחרונה בנבי-שית. ההערכה המסתמנת ממבצעים אחרונים, כולל חטיפתו של הקצין הלבנוני בדימוס אחמד שוכר, היא כי ייתכן ורון ארד מצא את מותו זמן קצר לאחר שנעלם ב-1988, וכי המידע המודיעיני שכיוון לאיראן במשך שלושים שנה היה "רעש" כוזב שמנע את פענוח הטרגדיה.

 פעולות איתור 
באוגוסט 1988, הודיע חזבאללה שרון ארד בידיו. בשנים 1986–1994 עוכב שחרורם של 21 אסירים לבנונים, וכן נחטפו דיראני ובכיר "חזבאללה" עבד אל-כרים עובייד, במטרה שישמשו קלפי מיקוח במשא ומתן אפשרי לשחרור ארד. בית המשפט העליון פסק באפריל 2000 שיש לשחרר את רובם, כאשר דיראני ועובייד נשארו בכלא הישראלי ארבע שנים נוספות, עד עסקת חילופי השבויים ב-2004.

בעקבות הריגתו של מנהיג חזבאללה עבאס מוסאווי בפברואר 1992, הודיע הארגון על הוצאתו להורג של ארד, אך מקורות שונים טענו כי ארד חי, ומוחזק באיראן (מידע התקבל בעקבות מבצע שנוהל על ידי ישראל פרלוב). באותה שנה הוקמה עמותת "לחופש נולד", עמותה ציבורית שמטרתה זירוז שחרורם של ארד ונעדרים נוספים. בפברואר 1995 אמר גולה איראני, מנושר מוקבר, בריאיון לרדיו בלוס אנג'לס, שרון ארד חי וכלוא בבית סוהר של המודיעין האיראני באיספהן, ושבעקבות ניסיון בריחה נותח והוא משותק ברגליו ומרותק לכיסא גלגלים. באותו חודש התראיינו ל"פרנקפורטר אלגמיינה" הגרמני שני אזרחים גרמנים שהיו כלואים באיראן, ולדבריהם שמעו שטייס ישראלי כלוא בבידוד. באפריל 1996 הודיע ארגון בשם "המדוכאים עלי אדמות" שרון ארד בידיהם וכי הם יוציאו אותו להורג בתוך 48 שעות. באוקטובר 1997 טענו גורמים גרמנים ורוסים שעסקו בנושא, שארד ככל הנראה אינו בחיים. ישראל דחתה את הטענות, והבהירה שהנחת העבודה שלה היא שארד חי, ומוחזק באחריות איראן.

ב-26 בדצמבר 2000 הושלמה עסקה עם חזבאללה בתיווך גרמני ובה התקבל בישראל רובה ההישרדות האישי של רון ארד בהתאם לדרישת ישראל לקבלת אות חיים ממנו. במסגרת העסקה שוחררו 40 פלסטינים ו-12 לבנונים. ביולי 2001 אמר העיתונאי הסורי, ניזאר נאיוף, שהשתחרר במאי מהכלא הסורי, שהוא ראה את ארד באוגוסט 1993 בבית כלא סורי. "ב-7 באוגוסט 93' הוא היה חי", אמר נאיוף לשבועון הצרפתי "לה פואן". "באותו יום לקחו אותו האנשים שהחזיקו בו לחדר רחצה כדי להתרחץ. מצבו הפיזי היה טוב. אם משהו רע קרה לאחר מכן זה היה מעשה סודי שעליו החליטו הגורמים שהחזיקו בו כדי למחוק את התיק וכדי לא להסתבך". בשנת 2002 הוקמה ועדה מיוחדת להערכת המצב בעניינו של ארד, בראשות השופט אליהו וינוגרד. הוועדה קבעה שאין סיבה לשנות את הערכת המצב הקיימת, לפיה ארד בחיים. בשנת 2003 חשף ראש ממשלת ישראל אריאל שרון כי המאמצים המודיעיניים להשבת רון ארד גבו את חייו של סוכן מודיעין. באותה שנה אף התקבלו טענות מפי בכירים איראנים שערקו למערב, לפיהן ארד הוחזק באזור טהראן, סבל מבריאות לקויה ואף ניסה להימלט מכלאו. בשנת 2004 הכריזה עמותת "לחופש נולד" פרס כספי של  10 מיליון דולר עבור שחרורו. 

בשנת 2005 הוגש דו"ח של אגף המודיעין שהעריך כי ארד נפטר בלבנון בין השנים 1995–1997, ככל הנראה ממחלת עור קשה. הדו"ח פירט כי ארד הועבר לאיראן והוחזק שם עד 1994, אז הוחזר בחשאי ללבנון מחשש לחשיפת מיקומו בעקבות חקירת מוסטפא דיראני, אם כי דעת מיעוט בצוות גרסה כי הוא מעולם לא עזב את אדמת לבנון, שם הוחזק לדעתם על ידי משמרות המהפכה. אף שהרב הצבאי הראשי נטה להכיר בו כחלל שמקום קבורתו לא נודע, ראש הממשלה אריאל שרון התנגד להכרזה זו ודרש להמשיך בחיפושים. התפתחויות נוספות נרשמו בספטמבר 2006, כאשר רשת "LBC" הלבנונית שידרה תיעוד נדיר של ארד משביו, ככל הנראה משנת 1988, בו הוא נראה מעשן, נותן פרטים אודותיו ואודות שירותו הצבאי.  ב-15 באוקטובר 2007, הועבר לישראל יומן שכתב ארד במהלך תקופת שביו. זאת במסגרת עסקת חילופי שבויים עם חזבאללה שבמסגרתה הוחזרו לישראל גופת אזרח ישראלי שטבע וגופתו נסחפה לחופי לבנון, בתמורה לשתי גופות של מחבלי הארגון ושחרור עציר לבנוני. בשנת 2011 הוצגו היומנים בתוכנית הטלוויזיה "עובדה". 

ב-11 ביולי 2008, במסגרת עסקה לחילופי שבויים, ישראל קיבלה שתי תמונות של ארד בהן נראה פצוע, יומן מהשנתיים הראשונות לשבי ודו"ח חזבאללה בן 80 דפים בערבית בו מתוארים האנשים שבאו במגע עם ארד במהלך השנתיים הראשונות לשבי, המאמצים לאתר את ארד, ומידע לפיו במהלך שהותו בכפר א-נבי שית במאי 1988 נמלט משביו, ייתכן שבסיוע של אחד משוביו, ונהרג לאחר שניסה להגיע לכוחות הביטחון הישראליים ששהו ברצועת הביטחון בדרום לבנון. בדו"ח של חזבאללה נכתב שהסיבות למותו של ארד עשויות להיות שהתמוטט, נפצע, או נפל מצוק גבוה במהלך ניסיון ההימלטות משביו ואי אפשר לאתר את גופתו, אף על פי שידוע לישראל שבשנת 2004 ניסה חזבאללה לאתר את קברו של רון ארד בכפר א-נבי שית. לפי דיווחים שהגיעו לעיתונים ערביים חזבאללה הצליח לאתר שרידי עצמות וקבר לא מזוהה. במספר מקרים הועברו לישראל דגימות עצמות לבדיקה גנטית, ונשללה השתייכותן לארד. גורמי מודיעין בישראל אמרו כי הדו"ח לא חידש להם מאומה והגדירו אותו כ"קשקוש".

בפברואר 2016 נחשפה בבית דין צבאי בלבנון עדות בנוגע לגורלו של רון ארד, במסגרת משפטם של חמישה חברי ה"מפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית". הנאשמים הועמדו לדין בגין קבלת תשלום מישראל עבור מסירת מידע, בחלקו שגוי, על גורל הנווט. הם אף ניסו להעביר לישראל דגימת עצם מעצמותיו תמורת לתשלום. אחד הנאשמים, מופיד קונטאר, טען בעדותו כי ארד הוחזק בידי הארגון ומת בשביו בשנת 1988, כשנתיים לאחר נפילתו בשבי. דברים אלו תאומים את הדוחות של ארגון חזבאללה. לפי קונטאר, ארד הועבר לידי הארגון בעקבות המבצע הצבאי בכפר מיידון בשנת 1988, ועבר מסכת עינויים קשה וחקירות אינטנסיביות. הוא העיד כי ארד נמצא במקלחת ללא רוח חיים, כתוצאה מתשישות ומהפגיעות הגופניות שספג. לדבריו, זיהויו כרון ארד התגבש אצלו רק בדיעבד, כעשור לאחר האירוע, וציין כי הוא נקבר ממזרח לביירות. 

פברואר 2016 פורסמה עדות בלבנון לפיה ארד נהרג עוד ב-1988, כשנתיים לאחר נפילתו בשבי. כך גרס גם צוות החקירה בראשות בכיר השב"כ יצחק אילן. אולם, בידי גורמי מודיעין עדויות חיות לגביו עד שנת 1997. במאמץ לפתור את התעלומה, חשף ראש הממשלה נפתלי בנט באוקטובר 2021 כי המוסד, בשיתוף צה"ל והשב"כ, קיים מבצע רחב היקף שמטרתו הייתה לאתר קצה חוט בנוגע למקום הימצאו, אולם ראש המוסד דוד ברנע הודה כי המבצע לא השיג את מטרתו. במקביל עלו דיווחים בתקשורת הערבית על חטיפת גנרל איראני בסוריה שישראל סברה כי היה לו חלק בחטיפת רון, ושחרורו באפריקה לאחר חקירה בישראל. המאמצים המבצעיים נמשכו גם בסוף שנת 2025, אז דווח בלבנון על חטיפת הקצין לשעבר בחזבאללה, מוחמד שוכר, שהוא קרוב משפחתו של רמטכ"ל חזבאללה פואד שוכר. הוא נחטף על ידי סוכנים אזרחי שוודיה שפעלו ככל הנראה בשירות המוסד, והועבר לישראל דרך החרמון. זאת בעקבות מידע חדש הקושר אותו לאזור בו הוחזק ארד בעת היעלמותו.

זיכרון והנצחה
 ממוזער|טקס הסרת הלוט מעל אבן ההנצחה בפארק רון ארד בעיר נשר. משמאל רועי לוי ראש העיר. יוני 2022מ-1996 מתקיימת בהוד השרון צעדה שבה משתתפים אלפי אנשים. באותו היום מתקיים יריד גדול בפארק ארבע העונות בעיר.
 מדי שנה חיל האוויר מציין את היעדרו של רון ארד במטס מיוחד של שלושה מטוסים הנמצאים במבנה חסר של רביעיית מטוסים, סמל לנווט הנעדר.

 הפזמונאי אהוד מנור כתב את השיר "לא מפקירים חבר". את השיר הלחין חנן יובל, ובפזמון השיר מציינים את שמו: "אנחנו, רון, לא מפקירים חבר".
 שיר נוסף, מפורסם יותר, שנכתב בידי אהוד מנור, הולחן ובוצע על ידי בועז שרעבי, הוא "כשתבוא". השיר מתאר את שובו של רון ארד הביתה. גם כאן מופיע שמו בפזמון השיר: "ואז נשיר ברון, נשיר ברון".
 הכרזה "רון ארד – לחופש נולד" הופצה במאות אלפי עותקים ונתלתה על רבבות בתים בישראל.
 שבט הצופים "ארד" בהרצליה נקרא על שמו.
 בשנת 2014 הוקם בישראל שבט של הצופים היהודים בצרפת ע״ש רון ארד. שבט זה היחיד בתנועה הנמצא בישראל.
 קריית החינוך על שם רון ארד – בית ספר על-יסודי שש-שנתי ברחובות.
 בשנת 2007 יצא לאור הספר ה-38 בסדרת הספרים "מנהרת-הזמן" מאת גלילה רון־פדר-עמית, "תעלומת הנווט השבוי", העוסק בסיפורו של ארד.
ב-13 ביוני 2022 התקיים טקס הפתיחה לפארק רון ארד בשכונת רמות יצחק בעיר נשר. על אבן הנצחה בפארק נכתב "מחכים לך בבית".
 בית חינוך רון – בית חינוך אנתרופוסופי על שם רון ארד בפתח תקווה.
 כביש 4313 נקרא גם דרך רון ארד.

לקריאה נוספת
 רן אדליסט ואילן כפיר, רון ארד – התעלומה, הוצאת ידיעות ספרים, 2000
 ישראל פרלוב, רון ארד - מבצעי המוסד לאיתורו, ידיעות ספרים, 2024

קישורים חיצוניים


 רס"ן רון ארד , באתר איתור נעדרים של צה"ל

 המכתב האחרון שהתקבל מרון ארד, באתר עמותת ערים בלילה






  טלי בן עובדיה, רון ארד, תיק פתוח | חלק א' | חלק ב' | באתר כאן 11, 2020



 הערות שוליים 

קטגוריה:נווטי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:שבויי צה"ל
קטגוריה:נעדרי צה"ל
קטגוריה:בוגרי הפנימייה הצבאית לפיקוד תל אביב
קטגוריה:יחסי ישראל–לבנון
קטגוריה:סגני-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:מגדיאל: אישים
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958