חזבאללה

חִזְבֻּאללַּה (בערבית: حزب الله – "אנשי האל" או "מפלגת האל", בתעתיק אותיות: חזב אללה, בתעתיק הגאים: חִזְבֻּללַּה) היא מפלגה אסלאמיסטית-שיעית, ארגון טרור וכוח צבאי למחצה בלבנון. המפלגה הפרלמנטרית שהוקמה על ידי חזבאללה היא הנציגה הבולטת של בני העדה השיעית בלבנון, יחד עם מפלגת "אמל", הנחשבת למתונה יותר. הארגון נוקט פעולות גרילה וטרור נגד מטרות ישראליות, אמריקאיות, סוריות, פנים-לבנוניות ואף בין-לאומיות. אנשי הארגון עצמו וגורמים אסלאמיים אחרים נוהגים לכנותו "אל-מוקַאוַמַה" (בערבית: المقاومة – "ההתנגדות"). הארגון, או הזרוע הצבאית שלו, מוגדר כארגון טרור על ידי מדינות וישויות מדיניות רבות, בהן אוסטרליה, ניו זילנד, ארצות הברית, האיחוד האירופי, גרמניה, הממלכה המאוחדת, אוסטריה, ליטא, סרביה, אסטוניה, הולנד, סלובניה, ישראל, מדינות המפרץ, רוב מדינות הליגה הערבית, קולומביה, ארגנטינה, פרגוואי, הונדורס וקנדה. החל ממרץ 2026, לאחר התערבות הארגון במבצע שאגת הארי, ממשלת לבנון הכריזה על הזרוע הצבאית של חזבאללה כארגון טרור.

חזבאללה הוקם כמיליציה ב-1982 (באופן רשמי ב־1984). קיימות עדויות רבות לכך שאיראן בנתה, מימנה וציידה את חזבאללה, ולכך שפעולות הטרור של הארגון נעשות בשיתוף פעולה מלא עם המשטר האיראני ובהוראתו. בנוסף, איראן עזרה לחזבאללה להקים מנגנון פוליטי שמטרתו להפוך את לבנון למדינה שיעית פונדמנטליסטית. מיום הקמתו רואה הארגון במדינת ישראל אויב ועוסק בפעילות טרור עוינת נגדה. בהודעות רשמיות של הארגון לא מכונה ישראל בשמה אלא "פלסטין הכבושה" או "האויב הציוני". הארגון תובע מישראל להשיב את חוות שבעא, את שבעת הכפרים ואת צפון הכפר עג'ר לריבונות לבנונית. במהלך מלחמת האזרחים בסוריה השתתף חזבאללה באופן פעיל לצד המשטר הסורי, ואיבד מאות מלוחמיו.

חזבאללה מחזיק בתפיסת הפעלה ייחודית, ורואה עצמו הן כארגון צבאי והן כארגון גרילה, בו-זמנית.

מזכ"ל הארגון משנת 1992 עד 2024 היה חסן נסראללה, עד שנהרג על ידי ישראל. ב-29 בספטמבר 2024 הודיעה מועצת השורא שבחרה בהאשם ספי א-דין למזכ"ל הארגון, כמחליפו של נסראללה. האשם ספי א-דין עצמו נהרג בתקיפה ישראלית ב-3 באוקטובר. בעקבות הריגתם, מונה זמנית מוחמד רזא פלאח זאדה, קצין ממשמרות המהפכה האסלאמית של איראן, כממלא מקום, ובחודש נובמבר הוכרז נעים קאסם כמזכ"ל חזבאללה.

 היסטוריה 
 ייסוד 
שמאל|ממוזער|250px|אספה המונית של תומכי חזבאללה בבירות ב-10 בדצמבר 2006
צעדים של איראן להקמתה בלבנון של תנועה שיעית חדשה, שתהווה אלטרנטיבה לתנועת "אמל", החלו בשנת 1981.

ב-21 ביוני 1982 פרשה קבוצה דתית שיעית מאמל והקימה בראשות חוסיין מוסאווי את תנועת "אמל האסלאמי". הרקע לפילוג היה סירוב הקבוצה להשתלב בוועדת ההצלה הלאומית שבראשות הנשיא אליאס סרכיס.
בספטמבר 1984, במלאת שנתיים לטבח בסברה ושתילה, הוקם חזבאללה בשמו זה והצליח להעביר אליו צעירים רבים מאמל, הן בשל התלהבותו והן בשל השכר הגבוה יותר שקיבלו לוחמיו.

חזבאללה הוקם בעקבות רצונם של השלטונות האיראניים בכוח שיעי חלופי לתנועת אמל, ששינתה את דרכיה ולא שימשה עוד שופר למנהיגות האיראנית. לכן, פנו השלטונות האיראנים לשייח' סייד מוחמד חוסיין פדלאללה אשר היה איש דת מוכר ובעל השפעה בקרב העדה השיעית בלבנון. השלטונות האיראנים שלחו, לצורך הקמת התנועה, 1,500 אנשי משמרות המהפכה האיראניים, שעזרו לפדלאללה ולתומכיו להקים את הארגון בעיר בעלבכ. פדלאללה מצידו לא שייך עצמו באופן מופגן לארגון, מפני שפחד מפילוג בעדה ורצה לשמור את קולות תומכיו משני הצדדים – זה של חזבאללה וזה של אמל.
אחד מהיוזמים המרכזיים היה שגריר איראן בדמשק, עלי אכבר מוחתשמיפור מקור שמו של הארגון, שתרגומו המילולי הוא "עדת האל" (ובערבית מודרנית גם "מפלגת האל") בקוראן, סורת אל-מאאידה (פרשת השולחן), פסוק נ"ו:
 – "וַאֲשֶר יִתְחַבֵּר אֶל אֱלֹהִים וְאֶל שְׁלִיחוֹ וְאֶל הַמַאֲמִינִים אֵלֶּה הֵם מִפְלַגַּת אֱלֹהִים וְהֵם יִגְבָּרוּ". הסיפא של הפסוק מופיע על סמל הארגון (ראו תמונה בצד שמאל של עמוד זה).

המזכיר הכללי (תוארו של העומד בראש הארגון) הראשון היה סובחי אל-טופיילי, מקורבו של האיתוללה ח'ומייני. בשנת 1991, בשל התנגדות טופיילי להשתתפות בבחירות בלבנון, הוא סולק מהנהגת הארגון והוחלף בעבאס מוסאווי. להקמת הארגון סייעו לוחמי משמרות המהפכה האיראניים בהובלת חוסיין דהקאן, שעברו דרך סוריה לאזור הבקאע. לאחר הרג מוסאווי בלבנון ב־16 בפברואר 1992 על ידי מסוקי חיל האוויר הישראלי מונה לראשות התנועה השייח חסן נסראללה. בתקופתו של נסראללה הקצינה התנועה את עמדותיה הדתיות והלאומניות, בעיקר משום עידודם של חברי "משמרות המהפכה", ונעשתה ארגון טרור לכל דבר, המתכנן פיגועים נגד מרכזי יהדות בתפוצות ונגד תושבי ישראל.

בהשראה איראנית ובהשגחה סורית היה חזבאללה לאחד מאויביה המרים של ישראל, ואף שכלפי חוץ הצהיר הארגון שמטרתו היא סילוק הכובש מאדמת לבנון ברוח הג'יהאד, נאבקים לוחמיו מתוך אמונה כי יוכלו למנוע את קיומה של ישראל, "הישות הציונית" בלשונם.

 סקירה היסטורית 
ראשיתו של חזבאללה בארגוני טרור שיעיים שפעלו בלבנון תחת שמות רבים, בהם: "הארגון להגנת המשוחררים", "המאבק לחופש", "ארגון הג'יהאד האסלאמי" ו"המדוכאים עלי אדמות". ארגונים אלו ביצעו פעולות טרור נגד זרים, שכללו חטיפות ורציחות של עיתונאים ודיפלומטים זרים, פיצוץ השגרירות האמריקנית, הריגת אנשי המארינס האמריקנים, אסון צור השני נגד ישראל, ואף טרור בין-לאומי ובו חטיפת מטוסים, בהם חטיפת טיסה 847 של TWA. בין השנים 1988–1991 החל שלב המיסוד וההתבססות בלבנון בעיקר בלחימה וניצחון נגד ארגון אמל השיעי, עד לחתימת "הסכם דמשק השני", שבו הובררה עליונותו של חזבאללה על אמל.

 שנות השמונים 
לאחר כניסת ישראל ללבנון ביוני 1982, שלחה איראן, דרך סוריה, כמה מאות קציני משמרות המהפכה לאזור הבקאע שבמזרח לבנון, כדי לארגן תנועות מהפכה שמטרתן לבצע ג'יהאד נגד הכוחות הישראליים ולהקים רפובליקה אסלאמית בלבנון.

כוחות אלו שכנעו את סייד מוחמד חוסיין פדלאללה, איש דת שיעי ידוע בלבנון, לעמוד בראש ההתארגנות החדשה. במהלך כל שנות קיומו קיבל הארגון סיוע חומרי, ארגוני ודתי-אידאולוגי מאיראן. הארגון החדש היווה מטרייה לקבוצה המורכבת מקצינים מיליטנטיים פרו־איראניים וחייליהם. במהלך שנות ה-80 עלי-רזא עסגרי היה בראש הקשר בין משמרות המהפכה לבין חזבאללה.

מרבית ההתקפות נגד חיילי צה"ל בלבנון בין השנים 1982–1984 בוצעו על ידי ארגון בשם "הארגון המהפכני לצדק" וארגון "המדוכאים עלי אדמות" (כינוי לעדה השיעית כולה). בשנת 1985, הודיע חזבאללה ("מפלגת האל") באופן רשמי על קיומו במכתב לעיתונות הלבנונית. הארגון קם במטרה מוצהרת להילחם נגד הנוכחות הישראלית בלבנון. בשנת 1984 אנשי הארגון חטפו את ויליאם פרנסיס באקלי, ראש תחנת סוכנות הביון המרכזית והוא הוצא להורג.

לאחר נסיגת ישראל בשנת 1985 ממרבית השטח הכבוש בלבנון והקמת רצועת הביטחון בדרום המדינה, הפך חזבאללה לאויב העיקרי של צה"ל וצד"ל בלבנון. הארגון החל להפעיל את נשק הקטיושות נגד יישובי צפון ישראל. באותן שנים הארגון ביצע התקפות ישירות על מוצבי צד"ל שהיה אז לא מאומן כיאות והצליח במספר רב של פעמים לכובשם, לשדוד את ציודם הצבאי ולטבוח בכל חיילי המוצבים שנכנעו. בעקבות כך צה"ל אימן יותר וצייד יותר את צד"ל במקביל לפריסה רחבה יותר של כוחותיו הוא על מנת לגבות אותו. חזבאללה המשיך בניסיונות הטקטיקה הזאת אך שורה של כישלונות עקובים מדם ובראשם ההסתערות על מוצב שומריה (37 הרוגים) ב-1987, וכן המתקפה של צה"ל על המוצב שלו במיידון ב-1988 במסגרת מבצע חוק וסדר (30 הרוגים) גרמו לו להפסיק לנסות להסתער בצורה חזיתית על מוצבים, כמו גם להחזיק מוצבים מוצהרים משלו, ולעבור ללוחמת גרילה.

בשנת 1987 הצליחו כוחות חזבאללה בפיקודו של חסן נסראללה להרחיק את כוחות אמל ממספר אזורים בפרוורי ביירות, אולם סוריה התערבה וכפתה על הצדדים הפסקת אש. בינואר 1987 היה עימות אלים בין סוריה לחזבאללה בביירות, לאחר שהארגון חטף 14 חיילים סורים ואילו הסורים שפעלו במערב ביירות הרגו 23 אנשי חזבאללה. תוצאת עימות זה הייתה שימת קץ למעשי החטיפות של חזבאללה והפניית חזבאללה לעימות עם ישראל. בשנת 1989 התחדשה הלחימה בין חזבאללה לאמל. באביב 1990 הקים חזבאללה צבא סדיר שבראשו עמד נסראללה.

 שנות התשעים 
שנות התשעים מאופיינות במאבק נגד ישראל ובכיבוש של דרום לבנון מידי צה"ל. לאחר התבססות השלטון המרכזי בלבנון בחסות סורית, ולאחר פירוק המיליציות העדתיות מנשקן, ובשל שאיפתו ללגיטימיות בין-לאומית, הפסיק חזבאללה את פעילותו בתוך לבנון ומחוץ לה, ותיעל את עצמו להמשך המלחמה בישראל, בעיקר בתחומי לבנון אך גם בפגיעה במוסדות ישראלים ברחבי העולם, בעיקר כפיגועי נקמה.

בשנת 1992 החל חזבאללה בפעילות פוליטית בלבנון, ונציגיו נבחרו לפרלמנט הלבנוני. במהלך שנות התשעים גרם חזבאללה לשני עימותים גדולים עם ישראל:
 מבצע דין וחשבון מ־25 עד 31 ביולי 1993, יצא אל הפועל לאחר שורת התקפות של חזבאללה נגד צה"ל ויישובי הצפון, נמשך שבעה ימים, וגרם לגל של מאות אלפי פליטים לבנונים. בסופו של המבצע הגיעו הצדדים הלוחמים להפסקת אש ולהסכם הבנות בין ישראל ללבנון.
 מבצע ענבי זעם בין 11 ל־27 באפריל 1996, יצא אל הפועל לאחר שחזבאללה הפר את הסכם ההבנות של ישראל איתו בסוף מבצע דין וחשבון ותקף ברקטות את יישובי הצפון. במהלך מבצע זה תקפה ישראל בתותחים ובמטוסים את לבנון והטילה עליה מצור ימי, ואילו חזבאללה הגיב בעיקר בירי של מאות רבות של רקטות (777 במספר).

המבצע הופסק לאחר שהופעל לחץ בין-לאומי בשל פגז שגרם לכמאה הרוגים בכפר קאנא, וישראל, לבנון וסוריה הגיעו להסכם שכונה "הבנות ענבי זעם". עיקרו של ההסכם היה אי-פגיעה באזרחים ובתשתית משני צידי הגבול, מה שאפשר לחזבאללה להמשיך לתקוף את כוחות צה"ל מבלי להפר את ההסכם. המאבק נגד ישראל כוון לנוכחות צה"ל ברצועת הביטחון והתמקד במטעני צד, תקיפות ראווה של מוצבים וניסיונות להתנקש בבכירים בצה"ל, במטרה לגרום לישראל לסגת מדרום לבנון.

החל משנות ה-90, החזבאללה באמצעות מנגנון פיגועי חו"ל (יחידה 1800) גייס והפעיל אזרחים זרים או לבנונים בעלי דרכונים מערביים במטרה לחדור לישראל ולעקוף את סידורי הביטחון בנמלי התעופה. חוסין מקדאד, שנכנס ב-1996 עם דרכון בריטי מזויף ונפצע קשה בתאונת עבודה בעת שהרכיב מטען חבלה במלון בירושלים; סטיבן סמירק, אזרח גרמני שהתאסלם ונשלח ב-1997 לבצע פיגוע התאבדות אך נעצר עם נחיתתו בנתב"ג; ג'יהאד שומאן, אזרח בריטי שנשלח ב-2001 לאתר אמל"ח מוסלק ולאסוף מידע; פאוזי איוב, אזרח קנדי שנכנס ב-2000 עם דרכון אמריקאי מזויף כדי לאמן חוליות מקומיות ונעצר בחברון; ואיאד אשואח, אזרח דני שנשלח ב-2005 למשימות איסוף מודיעין על תשתיות אסטרטגיות וגיוס סוכנים מקרב ערביי ישראל. לפי המאמר, מקרים אלו מעידים על תשתית לוגיסטית רחבה באירופה ומעורבות איראנית עמוקה בהכשרה ובזיוף התיעוד, וכן מצביעים על שינוי אסטרטגי בדפוסי הפעולה של הארגון לאורך השנים – מעבר מניסיונות לביצוע פיגועי ראווה מידיים למאמצים ממוקדים באיסוף מודיעין איכותי (בנק מטרות) וביצירת תשתיות טרור רדומות לטווח הארוך.אור פיאלקוב, שימוש בזרים על ידי ארגון חזבאללה לביצוע משימות איסוף מידע או לביצוע פיגועי טרור, מבט מל"מ 87, המרכז למורשת המודיעין, אוקטובר 2020, עמ' 25–27

 מחוץ לישראל 
בעזרת שלוחותיו מחוץ ללבנון ובסיוע משמרות המהפכה האיראניים, ביצע חזבאללה פיגועים ביעדים יהודיים אזרחיים מחוץ לישראל כנקמה על פעולותיה של ישראל בדרום לבנון. בין פעולות הטרור הידועות, הפיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה, ב־17 במרץ 1992 שהתרחש לאחר שצה"ל הרג בדרום לבנון את מזכ"ל חזבאללה, עבאס מוסאווי. פיצוץ מרכז הקהילה היהודית בבואנוס איירס בארגנטינה ב־18 ביולי 1994 וניסיון נפל לפוצץ את שגרירות ישראל בממלכה המאוחדת שמונה ימים לאחר מכן (ב-26 ביולי) אירעו לאחר התקפה ישראלית על מחנה אימונים של חזבאללה וחטיפתו של מוסטפא דיראני.

 לאחר נסיגת צה"ל לגבול הבין-לאומי 

לאחר נסיגת צה"ל מדרום לבנון בשנת 2000 נטל חזבאללה את השליטה באזור זה. אנשיו התפרסו בשטח, הקימו מוצבים, ופרסו בסיוען של איראן וסוריה, אלפי רקטות בדרום לבנון המאיימות על צפון ישראל. מצב זה יצר מאזן אימה שנמשך עד מחצית 2006, ושיתק את ישראל מלפעול בצורה נחרצת כלפי התגרויותיו של חזבאללה.

אזור הר דב היווה בתקופה זו את זירת הלחימה העיקרית בין חזבאללה לישראל. במורדותיו של ההר מצוי האזור המכונה "חוות שבעא". אזור זה נכבש על ידי ישראל במלחמת ששת הימים, ואולם, בעת נסיגת צה"ל לגבול הבין-לאומי, טענה ישראל כי אזור זה נכבש מידי סוריה ולכן הוא אינו רלוונטי כלל לנסיגה מרצועת הביטחון, אלא למשא ומתן עתידי עם סוריה. האו"ם קיבל באופן רשמי את עמדתה של ישראל וקבע כי היא השלימה את נסיגתה מלבנון. חזבאללה לא קיבל עמדה זו, והמשיך לראות בחוות שבעא שטח לבנוני כבוש, שנגדו רשאי הארגון לפעול.

שמאל|ממוזער|300px|מוצב חזבאללה שהוקם מטרים ספורים מגדר הגבול, בקרבת היישוב הישראלי דובב. הדגל השחור מונף מכיוון שהתמונה צולמה בימי העשוראא.

במסגרת כללי משחק אלה, ביצעו לוחמי חזבאללה התקפות טילי נ"ט מפעם לפעם, בעיקר באזור חוות שבעא. בין פעולותיהם החמורות בתקופה זו: חטיפתם, ב־7 באוקטובר 2000, של שלושת חיילי צה"ל: עדי אביטן, בני אברהם ועומר סואעד, באזור הר דב; וחטיפת אלחנן טננבוים כשבוע אחר כך. טננבוים, וגופותיהם של שלושת החיילים, שכנראה נהרגו במהלך החטיפה, הוחזרו ב-29 בינואר 2004 לאחר משא ומתן ממושך, בתמורה לשחרור מאות אסירים, רובם פלסטינים, על ידי ישראל. בנובמבר 2005 יצא לפועל מבצע חטיפה שסוכל עקב הצבת מארב של צה"ל.

פעמים רבות פתחו לוחמי חזבאללה בירי נ"מ קני, בתגובה לטיסות סיור של מטוסי חיל האוויר הישראלי בשמי דרום לבנון. לא פעם טענת הפרת הריבונות היוותה כיסוי לשימוש בתותחי הנ"מ לירי ארטילרי שפגע ביישובים בישראל. פעמים אחדות פתחו לוחמי חזבאללה באש לעבר חיילי צה"ל וגרמו להרוגים. כמו כן, הטמינו אנשי חזבאללה זירות מטענים לאורך הגבול עם ישראל ולעיתים אף בתוך שטח ישראל, במטרה לערער את הביטחון בגבול ישראל.

עוד לפני האינתיפאדה השנייה החל חזבאללה לסייע לארגוני הטרור הפלסטיניים באמצעות אספקת אמצעי לחימה והחדרת מומחי טרור. חזבאללה פעיל בעיקר בקרב חוליות תנזים וגדודי חללי אל-אקצא ביהודה ושומרון, חוליות שאף גייסו נשים וילדים לביצוע פיגועי התאבדות. חלק מפעולות אלו סוכלו על ידי צה"ל.

שמו של חזבאללה נקשר בעבר גם לביצוע פיגועים מחוץ לישראל. ראש הזרוע הצבאית שלו עימאד מורנייה וכך גם סגנו, טלאל חמיה, נחשדו כמתכנני פיגועים שהארגון היה קשור אליהם גם מחוץ לשטחה של ישראל (ביניהם הפיגוע בבואנוס איירס). מורנייה היה (עד להריגתו ב־12 בפברואר 2008) ברשימת 26 הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ממשלת ארצות הברית, ביחד עם ראשי אל-קאעידה. פרס של חמישה מיליון דולר הובטח למי שימסור מידע שיוביל לתפיסתו ולהעמדתו לדין.

 מלחמת לבנון השנייה 
שמאל|ממוזער|250px|אחת ההפתעות הגדולות של המלחמה היו הבונקרים המוסווים שנבנו על ידי חזבאללה בשטחים פתוחים וכונו בצה"ל "שמורות טבע". בתמונה: כוחות הנדסה חושפים בונקר של חזבאללה סמוך לגבול.
ממוזער|פוסטרים שנתלו לאחר מלחמת לבנון השנייה, 2006

ב־12 ביולי 2006 חטף חזבאללה שני חיילי צה"ל והרג עוד שמונה בהתגלגלות האירועים. צה"ל הגיב בהפצצת מטרות חזבאללה ותשתית בלבנון. חזבאללה החל בהפגזה כבדה ומדורגת של רקטות ארטילריות מסוגים שונים על יישובי הצפון והצליח להגיע עד חיפה, נצרת, טבריה, ואף סביבות עפולה וחדרה.

במהלך 33 ימי לחימה, הארגון שיגר לעבר צפון מדינת ישראל כ-3,970 רקטות, כאשר הוא משתק את צפון ישראל וזורע הרס רב, בעיקר בקריית שמונה, נהריה, מעלות-תרשיחא וביערות הצפון, שעלו באש. צה"ל תקף בעיקר את אזור ביירות (במיוחד רובע העוני השיעי הדאחייה), דרום לבנון והבקאע באמצעות אלפי הפצצות ממטוסים, ממסוקים ומסטי"לים, והפגיז את דרום לבנון באמצעות תומ"תים בכמאה וחמישים אלף פגזי ארטילריה, פעילות שגרמה לכמיליון פליטים לבנונים עד סוף המלחמה ולכאלף הרוגים. במסגרת כ-11,000 גיחות, צה"ל פגע קשות בתשתיות לאומיות כגון גשרים, תחנות כוח, מאגרי דלק ונמל התעופה של ביירות, כדי שיהוו מנוף ללחץ על חזבאללה מצד אוכלוסיית לבנון. בשלב מתקדם של הלחימה, צה"ל הכניס כוחות קרקעיים לדרום לבנון, שניהלו קרבות קשים עם לוחמי חזבאללה בכפרים שונים. צה"ל הצליח לפגוע בתשתיות חזבאללה שונות, בהן מפקדות רבות, לפגוע ברקטות לטווח הרחוק, להרוס את קו הביצורים הקרוב לגבול, להרוג כ-700 אנשי חזבאללה, בהם מספר מפקדי שטח, לפצוע כאלף נוספים, ולתפוס נשק רב. חזבאללה הרג 121 חיילים ו-44 אזרחים ישראלים, השבית את צפון מדינת ישראל וגרם לכ-300,000 פליטים, פגע בסטי"ל, במסוק תובלה מדגם יסעור ובכ-50 טנקי מרכבה ונגמ"שים.

עד להפסקת האש, שאותה ביקשה לבנון, בתמיכת חזבאללה, הארגון גילה יכולת עמידה ולא נשבר. צה"ל לא הצליח להפסיק את ירי הרקטות, לשחרר את החיילים החטופים, לפרק את חזבאללה מנשקו, לשבור את מערך הפיקוד והשליטה שלו, ואף לא לגרום לו לעלות צפונית לנהר הליטני. עם זאת, מנהיגיו היו במחתרת כל זמן הלחימה, ואחריה צבא לבנון התפרס באזורים שהיו סגורים בפניו: דרום לבנון, ורובע הדאחייה בביירות בעוד חזבאללה קיבל על עצמו להצניע את נשקו, ויוניפי"ל, כוח רב-לאומי חמוש שמונה 15,000 חיילים, נפרס ביחד עם צבא לבנון כדי לכפות אמברגו נשק על חזבאללה. בעוד שדעת הקהל העולמית בהשפעת התקשורת התייצבה ברובה נגד פעולות ישראל, נוצרה לראשונה קואליציה בין מדינות ערב המתונות ובין מדינות מפתח באירופה וארצות הברית, שיצאו נגד חזבאללה ופטרוניו, והתקבלו החלטות בפורומים בין-לאומיים שונים לרבות האו"ם שלמעשה מגנות את חזבאללה, כובלות את ידיו ומצמצמות את מרחב פעילותו. בלבנון מצד אחד חלק מהשיעים חיזקו את תמיכתם בארגון, אך גורמים אחרים, כמו הנוצרים והדרוזים בעיקר, הביעו התנגדות גלויה לחזבאללה ולסוריה. ביקורת נגד הארגון נשמעה גם ברשתות תקשורת ערביות, ונראה שחלה היחלשות מסוימת במעמדו בלבנון בעקבות העימות, נסיבות שגרמו לנסראללה להתפתל, להצטדק ולהתחשבן עם גורמים לבנוניים ברשתות הטלוויזיה הערביות. בתום העימות הכריז הארגון על ג'יהאד של בנייה, במטרה לשקם את ההרס ואת מעמדו הציבורי.

בעקבות העימות התברר כי לחזבאללה יש יכולות מבצעיות נרחבות, מוטיבציה ויכולת שרידות גבוהות, כלי נשק מגוונים ומתקדמים ובהם טילים מהמתקדמים בעולם, ומערכת של ביצורים איתנים, וכי הוא חורג מההגדרה של ארגון טרור או מיליציה צבאית, ולמעשה הוא מהווה כוח צבאי של ממש, הזוכה לתמיכה מאסיבית מאיראן וסוריה. ממחקר שנערך ב־2008 בעבור צבא ארצות הברית, עולה כי חזבאללה לחם בצורה יעילה יותר מכל צבאות ערב עמם התמודדה ישראל. בשיח התקשורתי בישראל היו קולות שטענו לניצחון של חזבאללה במלחמה.

עם זאת, לאחר המלחמה נרתע הארגון מתקיפת גבולה הצפוני של ישראל, כפי שנהג לעשות בשש השנים שלאחר הנסיגה מלבנון וגם לאחר ההתנקשות בעימאד מורנייה חזבאללה העדיף להפנות את מרצו כלפי לבנון עצמה.

 המהומות ב-2008 והסכם קטר 
לאחר כשנה של עימותים בין חזבאללה לכוחות התומכים בממשל, ב-27 בינואר 2008 פרצו מהומות בשכונת הדאחייה. צבא לבנון שנערך מראש פתח באש והרג שבעה אנשים בהם חמושי חזבאללה ואמל. באירוע נפצעו 29 איש. ראש הממשלה הכריז על יום אבל לאומי. ב-7 במאי 2008 פתח חזבאללה במהומות דמים, שנהרגו בהן לפחות 81 איש ונפצעו 250. העילה הייתה איסור הממשלה על רשת תקשורת פרטית שפרס חזבאללה ברחבי המדינה בתמיכה איראנית, שמקושרת לסוריה ואיראן, ופיטורי הגנרל ופיק שקייר, איש חזבאללה, שתחת חסותו הוברחו חומרי לחימה לחזבאללה, מתפקיד אחראי האבטחה בנמל התעופה של ביירות. במהומות אלו, שהתחילו כהפגנות תמימות והשבתה של נמל התעופה, פעלו כוחות חזבאללה, חמושים בטילים, במקלעים ובנק"ל, בביירות ובערים נוספות כמו טריפולי, והשתלטו על חלקים נרחבים מהם. הכוחות הטילו סגר על נמל התעופה והנמל הימי, שרפו אולפנים של מערכות תקשורת המזוהים עם הממשלה כמו מערכת העיתון אל-מוסתקבל, וצרו על מבני ציבור ובהם מבנה הממשלה ובתים של אישים אנטי סוריים. בניגוד למהומות שהיו בתחילת השנה, הפעם צבא לבנון נצר את נשקו ועמד מנגד, ולא פעל נגד חזבאללה.

פואד סניורה, שהתבצר במעונו תחת משמר של כוחות צבא, התבטא בחריפות נגד חזבאללה. אישים המזוהים עם החזית הפרו-מערבית דיברו על הפיכה צבאית, ועל הפרת הבטחה של חזבאללה שלא להפנות את נשקו כלפי פנים. חזבאללה הצליח, באמצעות נשקו, לפרק את הפלגים היריבים (כדוגמת הדרוזים) מנשקם, ומנהיג הדרוזים, וליד ג'ונבלאט, שיצא בעבר בהצהרות לוחמניות כלפי חזבאללה וסוריה, לאחר תקיפות שנעשו כלפי הר הדרוזים בהן נהרגו מאות מאנשי חזבאללה שני הצדדים הגיעו להודנה (מרבית הדרוזים לא היו חמושים). ב-14 במאי נכנעה הממשלה לתכתיבי חזבאללה, וביטלה את החלטותיה על הוצאת רשת התקשורת הפרטית מחוץ לחוק ועל פיטורי אחראי האבטחה בנמל התעופה של ביירות.
ב-21 במאי 2008 נחתם הסכם בקטר בין הממשלה לחזבאללה, שבו בין היתר סוכם כי שליש מהשרים בממשלת אחדות לאומית יהיו אנשי חזבאללה, דבר שיכול להקנות להם זכות וטו. שיטת הבחירות שונתה, והיא תבטיח ייצוג רב יותר לשיעים. הסכם זה סיים את המתיחות הגדולה של השנה וחצי שלפניו, וחיזק את מעמד הארגון בגוף השלטוני ובלבנון. לצד ההישג של חזבאללה נוצרה כלפיו התנגדות רבה בעולם הסוני. פובליציסטים ערבים שמשקפים דעות שלטוניות כינו את חזבאללה "מפלגת שנאת אחים" (פתנה), "האויב האמיתי", ו"מפלגה בריונית שלקחה את לבנון בשבי", ופקפקו לראשונה ב"התנגדות" לישראל (מוקַאוַּמַה) שנחשבה למושג מקודש שלא נוגעים בו.

 הבחירות ב-2009 
בבחירות לפרלמנט הלבנוני שהתקיימו בתחילת יוני 2009 גוש תומכי חזבאללה זכו ב-57 מושבים לעומת מחנה 14 במרץ – הגוש האנטי סורי שזכו ב-71 מושבים. אנשי חזבאללה המופתעים קיבלו את הפסדם בשקט, אך איימו לבל יעז השלטון לפרק אותם מנשקם.

 התעצמות צבאית 
ארגון חזבאללה המשיך להתעצם בשנים שלאחר מלחמת לבנון השנייה, והכפיל ושילש את כמות הרקטות והטילים. ב-2010 הוערך בישראל כי כמות הרקטות והטילים מגיעה לכ-45 אלף. באפריל 2010 הכריז שר הביטחון אהוד ברק בארצות הברית כי סוריה העבירה טילי סקאד לחזבאללה, ובכך הפרה את האיזון באזור. הפרה זו גרמה למתיחות בין ישראל לשכנותיה הצפוניות. רוברט גייטס, שר ההגנה האמריקני, גיבה את עמדת ישראל ואמר כי לחזבאללה יש יותר טילים מלרוב ממשלות העולם.

ב־2024 הוערך שלארגון כ-40,000–50,000 לוחמים, 140,000 רקטות בטווח המכסה את כל שטח ישראל, מאות כטב"מים, טילי חוף־ים יאחונט, אלפי טילי נ"ט ומערכות נ"מ SA-22.

ביוני 2025 הוערך כי חמישית מידי הנשק נשארה בידי הארגון.

ביולי 2025 העריך האלוף גורדין בעת פרידתו מתפקידו כי כ-70 אחוז ממערכי הארגון הושמדו

 התחזקות פוליטית 
בחלוף חמש שנים מתום מלחמת לבנון השנייה, התחזק חזבאללה גם מבחינה פוליטית. הוא הצליח להפיל את ממשלתו של סעד חרירי, והיווה חלק בלתי נפרד מממשלת נג'יב מיקאתי אשר נשלטת על ידי "מחנה 8 במרץ" של חזבאללה, המונה 18 מתוך 30 השרים בממשלה זו. ד"ר עמרי ניר, מהאוניברסיטה העברית בירושלים, הנחשב למומחה בנושא לבנון, קובע כי "חזבאללה הוא הממשלה ולכן במצב מלחמה, לישראל יהיה הרבה יותר קל ליצור אפקט הרתעתי בהרס של תחנות כוח, כבישים, שדות תעופה אזרחיים וכולי".

חזבאללה הצליח גם לחדור עמוק יותר לצבא לבנון וליתר כוחות הביטחון במדינה. הוא הצליח לחדור גם למערכות השלטון השונות ולהפוך לגוף ממסדי. הוא מתקרב להשתלטות מלאה על לבנון ולמימוש החזון של שליטת השיעים בממסד. כתוצאה מכך, המדיניות הלבנונית הרשמית הפכה לזהה כמעט למדיניות של חזבאללה. עם זאת, חזבאללה גם בתושבים בדרום לבנון שמסרבים לאפשר לאנשיו להחדיר ולהסתיר נשק ותחמושת בכפריהם. פרופ' קייס פירו, מהחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, מציין כי בניגוד לעבר, אנשי המחנה של חרירי "לא מוכנים לקבל את התעצמותו הצבאית של חזבאללה שכן הם יודעים שהוא יפנה לעברם את הנשק, כפי שאירע ב-2008".

 ניסיונות נקמה 

בעקבות ההתנקשות בעימאד מורנייה בפברואר 2008, ראשי הארגון הצהירו כי ינקמו בישראל שנחשדה על ידם בכך.
פורסם כי מספר פיגועים בשליחות חזבאללה סוכלו. בשנת 2008 נעצרו שני שליחי חזבאללה על ניסיון לפגוע בשגרירות ישראל בבאקו. באפריל 2009 נחשף במצרים תא טרור של חזבאללה שמנה 49 בני אדם. על פי המצרים, ביקשו אנשי התא לבצע פיגועים בסיני, ובאזור תעלת סואץ. בדצמבר 2009 כוחות הביטחון הטורקיים חשפו תא טרור של חזבאללה שביקש לפגוע בישראלים. ובתחילת ינואר 2012 נעצר בתאילנד פעיל חזבאללה בחשד לביצוע פיגוע. ב-24 בינואר 2012 סוכל פיגוע נוסף באזרבייג'ן בשליחי חב"ד. כוחות הביטחון של אזרבייג'ן עצרו 3 מחבלים שאומנו, מומנו וצוידו על ידי איראן. על פי הרשויות הבולגריות, עקבות מבצעי הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס, שבו קיפחו את חייהם שישה אנשים, הובילו לחזבאללה. על פי ישראל, מדובר בשיתוף פעולה בין איראן לחזבאללה.

 תמיכה בבשאר אל-אסד בהתקוממות בסוריה 
איראן היא תומכת עיקרית בחזבאללה במובנים שונים וסוריה היא העורף הלוגיסטי העיקרי של חזבאללה ובעלת ברית חשובה של איראן (בין היתר, בשל גישה לים התיכון), ועל כן לחזבאללה יש אינטרס לשמר את המשטר הקיים בסוריה ומסיבה זו החל להתערב במלחמת האזרחים בסוריה.

בזמן מלחמת האזרחים בסוריה נשלחו אלפי לוחמי חזבאללה לסייע לנשיא סוריה, בשאר אל-אסד. חזבאללה שמר על קשר הדוק עם המשטר הסורי, ייעץ לבכיריו, החזיק בבסיסים ובמחסני נשק בשטח סוריה, ואף השתתף בפועל בלחימה לצד חייליו של אסד.
במחצית הראשונה של שנת 2013 התנהלו מספר קרבות בחומס ובקוסייר בהם השתתפו לוחמי חזבאללה בגלוי, ואף ספגו אבדות כבדות (כמאתיים הרוגים), בהם מספר בכירים מהארגון, ובראשם: עלי שביב, ראש אגף המבצעים בארגון (מחליפו של עימאד מורנייה). המורדים תקפו בתגובה את רובע הדאחייה בביירות בשתי רקטות, ואף איימו על חזבאללה שאם לא ייסוג מסוריה, הם יתקפו אותו בלבנון. ביוני 2013 היו מספר עימותים בין תומכי סוריה לתומכי חזבאללה בלבנון. העימות הגדול שבהם התרחש בצידון. מיליציה סונית בהנהגתו של השייח' אחמד אל-אסיר תקפה את חיילי צבא לבנון ובעימות שהתפתח נהרגו עשרות אנשים משני הצדדים. המורדים גם תקפו את חזבאללה ומפעיליו בשרשרת של פיגועי תופת. בין יולי 2013 לינואר 2014 התרחשו חמישה פיגועי טרור שגבו קורבנות בנפש, ארבעה באזור הדאחייה ואחד נגד שגרירות איראן בביירות, שבו נהרגו 25 בני אדם, בהם נספח התרבות של שגרירות איראן. כמו כן, נורה למוות בכיר חזבאללה, חסאן א-לקיס. בעקבות ההתרחשויות הללו הוציא חזבאללה את בכיריו מאזור הדאחייה.

בספטמבר 2013, כשארצות הברית התכוננה לתקוף את משטרו של בשאר אל-אסד ואת חזבאללה שסייע לו, עקב השימוש בנשק כימי (ובסוף לא תקפה) – יוסוף אל-קרדאווי, בכיר פוסקי האסלאם הסוני, תמך בהם ואמר: .

במהלך מלחמת האזרחים בסוריה בוצעו מספר תקיפות אוויריות שיוחסו לישראל נגד משלוחי נשק מסוריה שיועדו לחזבאללה ונגד בכירים בארגון ששהו בסוריה, בהן תקיפת שיירת הנשק הסורית במחוז ריף דמשק בינואר 2013, תקיפות משלוחי הנשק האיראניים לחזבאללה בדמשק במאי אותה שנה, תקיפת שיירת הנשק הסורית לחזבאללה בבעלבכ בפברואר 2014, ותקיפה אווירית בגבול ישראל–סוריה בינואר 2015 שבה נהרגו הגנרל האיראני עלי אללה דאדי וג'יהאד מורנייה, בנו של עימאד מורנייה. בתגובה לתקיפה האחרונה ירה חזבאללה טילי נ"ט על שיירת כלי רכב של צה"ל סמוך לכפר ע'ג'ר. מהירי נהרגו שני חיילים מחטיבת גבעתי ו-7 נפצעו. בנאום שנשא מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה, הוא התייחס בהרחבה לתקיפה הישראלית ולתגובת חזבאללה.

במהלך הלחימה בסוריה איבד שם חזבאללה מאות רבות מלוחמיו (לפי ההערכות: בין 1,000 ל-3,000 הרוגים וכ-7,000–8,000 פצועים).

ב-13 במאי 2016 מוסטפא בדר א-דין, מפקד הזרוע הצבאית של חזבאללה אשר לפי משרד האוצר האמריקאי היה אחראי על פעילות חזבאללה בסוריה, נהרג בפיצוץ במתקן של חזבאללה באזור דמשק.

בשנת 2016 הקים קאסם סולימאני את חטיבת האימאם חוסיין, כדי לסייע לאסד נגד דאעש והמורדים בסוריה.

 מנהרות לחימה לעבר ישראל 

בעשור השני של המאה ה-21 חפר חזבאללה מנהרות אחדות שחדרו מלבנון לשטח ישראל, מתחת לגבול הצפון. ב־4 בדצמבר 2018 החל צה"ל במבצע מגן צפוני לנטרול מנהרות אלה. המבצע כולו נערך בתחומי ישראל, כדי שלא לתת לחזבאללה עילה לתגובה. כעבור מספר חודשים הסתיים המבצע כאשר כל המנהרות נוטרלו בידי לוחמי חיל ההנדסה הקרבית.

לטענת חוקרים, גם לאחר שהושמדו אותן מנהרות לחימה, עדיין נותרו לחזבאללה מנהרות בתוך לבנון באורך של עשרות קילומטרים שכללו מנהרות מרכזיות שמאפשרות מעבר כלי רכב.
ממוזער|הגעה של דלק שנרכש מאיראן לחזבאללה

 "פרויקט דיוק הטילים" 

בין השנים 2013 ל-2015, ובחסות מלחמת האזרחים בסוריה, החלה איראן להעביר לסוריה טילים מדויקים. על פי דיווחים זרים, חלק מההעברות הללו סוכלו על ידי תקיפות של חיל האוויר הישראלי. בעקבות הכישלונות שנחלו איראן וחזבאללה, החליטה איראן בשנת 2016 על שינוי בדפוסי הפעולה – במקום העברה של טילים שלמים, הסבה של רקטות קיימות לטילים מדויקים על אדמת לבנון. ההסבה כוללת בין היתר התקנת מערכות ניהוג והנחיה שהובאו מאיראן, ורקטות שהובאו מהמכון למחקרים מדעיים "מרכז סרס" בסוריה.
הפרויקט נחשף על ידי דובר צה"ל באוגוסט 2019. במסגרת החשיפה צוין גם כי ראש הפרויקט מטעם חזבאללה הוא פואד שוכר, אשר נהרג על ידי ישראל ב-30 ביולי 2024.

 מחאות נגד חזבאללה 
לאחר שבשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 חיזק הארגון את השפעתו על המתרחש בלבנון, הפך בסוף העשור השני של המאה להיות במוקד מחאותיהם של תושבים ברגעי משבר.

במחאות שהחלו בשנת 2019 מספר פעמים תקפו פעילי חזבאללה את המפגינים, ובין הצדדים התלקחו עימותים אלימים.

בשנת 2020 במספר הפגנות, על רקע מגפת הקורונה והפיצוץ בנמל ביירות, הואשם ארגון חזבאללה במחדלים על ידי חלק מקבוצות המפגינים, ונשמעו דרישות שונות מהארגון, ביניהן קריאות לשנות מהיסוד את המערכת הפוליטית הנוכחית בה שולטים בפועל נציגים מטעם חזבאללה, קריאות לארגון להתפרק מנשקו, קריאות נאצה נגד חסן נסראללה, והצגת מיצגים הקוראים להרג ראשי הארגון.

בעת ביקורו בביירות של נשיא צרפת, עמנואל מקרון, לאחר הפיצוץ בנמל, קראו אליו ההמונים שישחרר אותם משלטון חזבאללה.

 מלחמת חרבות ברזל 

ממוזער|עשן מיתמר מעל ביירות בעקבות הפצצת מפקדת חזבאללה במבצע סדר חדש ב-27 בספטמבר 2024, בו חוסלו מנהיג חזבאללה חסן נסראללה ובכירים נוספים.
ממוזער|ציוד לחימה רב של כוחות חזבאללה שנמצא על ידי צה"ל במהלך התמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל.
במהלך מלחמת חרבות ברזל בשנים 2023–2024 השתתף חזבאללה באופן פעיל במלחמה נגד ישראל. במטרה להתיש את ישראל, ולמנוע ממנה להכריע את חמאס, פתח הארגון מול ישראל בחזית צפונית במלחמת התשה בה הוא תוקף את ישראל באזור הגליל והגולן באלפי רקטות, טילי נ"ט וכטב"מים וגרם לעשרות הרוגים ופצועים ולנזקים רבים ברכוש. בתחילת המלחמה צה"ל פינה מבתיהם בצפון כ־60 אלף אזרחים, בשל החשש מפלישה המונית של כוחות חזבאללה, ובשל הירי לעבר ישובי הצפון הם לא חזרו לבתיהם. מנגד הסב צה"ל נזק כבד לכפרים השיעים בדרום לבנון, השמיד מחסני תחמושת והוביל לבריחת כמאה אלף תושבים. הפצצות של חיל האוויר גרמו לחזבאללה וארגונים נוספים ל-3,000–4,000 הרוגים, בהם בכירים רבים – כולל צמרת הארגון.

במהלך המלחמה רבים מראשי חזבאללה נהרגו מאש צה"ל בשורת סיכולים ממוקדים ותקיפות אוויריות. בין השאר נהרגו הבכירים ויסאם טוויל מפקד כוח רדואן, סמי טאלב עבדאללה מפקד יחידת "נַסר", אבו נעמה נאסר, מפקד יחידת "עזיז", פואד שוכר, רמטכ"ל חזבאללה ואבראהים עקיל, ראש מערך המבצעים ומפקד כוח רדואן בפועל.

סדרת פיצוצים באמצעי התקשורת של הארגון פגעה באלפי פעילים. לאחריה, החל מבצע חיצי הצפון בו חיל האוויר הישראלי החל במתקפה אווירית נרחבת בה הופצצו תשתיות חזבאללה רבות בדגש על משגרי רקטות, מחסני אמצעי לחימה, מפקדות ברחבי לבנון ובכירים בארגון. בהמשך החל צה"ל בהפצצות תשתיות אסטרטגיות של חזבאללה ברובע הדאחייה בביירות בהן מפקדות תת-קרקעיות, בונקרים, מחסני אמל"ח, מפעלי ייצור נשק, טילי חוף ים, מפקדות מטה המודיעין, מוסדות פיננסיים המממנים את פעילותו ועוד.

ב-27 בספטמבר לפנות ערב תקף צה"ל את המפקדה המרכזית של חזבאללה ברובע הדאחייה בביירות. המפקדה מוקמה מתחת לבתי מגורים, שנהרסו בתקיפה. במתקפה נהרג המזכיר הכללי של חזבאללה חסן נסראללה לצד בכירים נוספים בצמרת הארגון, ביניהם מפקד החזית הדרומית עלי כרכי.

ב-30 בספטמבר צה"ל התחיל בתמרון קרקעי בדרום לבנון עם המטרה להשמיד את היכולות של חזבאללה באזור, ב־10 ימים הראשונים צה"ל השמיד את רוב הכפרים של חזבאללה שנמצאים צמוד לגבול.

ב-3 באוקטובר נהרג בביירות השייח' האשם ספי א-דין, סגנו ויורשו של נסראללה.

ב-20 באוקטובר סוכנות הידיעות "אנדולו" דיווחה שחזבאללה החל לצמצם את נוכחותו בסוריה על ידי החזרת חלק מלוחמיו שתמכו במשטר הסורי בחזרה ללבנון, מקורות סוריים דיווחו כי ארגון הטרור מעביר מאות מאזורים שונים בסוריה, כמו מיאדין ואל-בוכמאל במחוז דיר א-זור במזרח סוריה, וכן ממחוזות שונים כמו דמשק, חמה וחומס – בחזרה ללבנון. במקום חזבאללה כוחות עיראקיים התחילו להיכנס לסוריה.

ב-27 בנובמבר 2024 נחתם הסכם הפסקת אש בין ישראל ללבנון וחזבאללה שהביא לסיום מבצע חיצי הצפון. במסגרת ההסכם נקבע שתיושם החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם, שלא יהיו חמושים ותשתיות טרור של חזבאללה בדרום לבנון, שצבא לבנון יפקח על מעברי הגבול למניעת הברחת נשק לחזבאללה ושארצות הברית תפקח על יישומו. בנוסף הוסכם שלישראל תהיה זכות לתקוף בלבנון אם ההסכם יופר על ידי חזבאללה או ארגוני טרור אחרים בלבנון.

כפועל יוצא מההסכם, החלו מגעים בין ממשלת לבנון לבכירי חזבאללה על פירוק הנשק מהארגון. ממשלת לבנון חתרה, לשם כך, לנהל דיאלוג ולא בכוחניות. חזבאללה מצידו היתנה את נכונותו בהתחייבות של ישראל לסגת מכל העמדות שתפסה בלבנון. מנהיג החזבאללה, נעים קאסם, ציין כי הארגון דבק בהפסקת האש, אף על פי שישראל מפרה את ההסכם. מרבית בסיסי החזבאללה הממוקמים בדרום לבנון, הועברו לשליטת צבא לבנון ולמעלה מ-400 מעמדות הארגון הממוקמות מדרום לנהר הליטני כבר נכבשו על ידי הצבא. ע"פ דיווח של העיתון הקטרי "אלערב אלג'דיד", אמצעי לחימה של החזבאללה, אף הם, הוחרמו על ידי צבא לבנון. סגן ראש ממשלת לבנון, טארק מתרי, בראיון שנתן ל"אלערב אל ג'דיד" ב-12 באפריל 2025 מסר כי הנשק של החזבאללה מהווה מקור לפילוג בין הלבנונים ובנוסף, גם ארגון החזבאללה לא נהנה מאותה השפעה שהייתה לו בעבר. הוא הוסיף ואמר כי גם "בגלל המלחמה עם ישראל שהחלישה והתישה אותו". הקריסה השקטה זרזה, בסופו של דבר, את החלטת בכיר בארגון להצהיר על מוכנותו לדון בפירוק הנשק מארגונם. מזכ"ל חזבאללה נעים קאסם הביע התנגדות לפירוק הארגון מנשק. "ההתנגדות לא תתפרק מנשקה. אנחנו מוכנים לקרב - לא משנה מה יהיה המחיר", אמר קאסם בתגובה לתוכנית הממשלה הלבנונית לפרק את ארגון הטרור מנשקו. "זה איום שאינו מקובל, אף אחד במדינה לא מעוניין לשוב למלחמת אזרחים", הגיב ראש ממשלת לבנון נוואף סלאם.

האמריקנים קידמו צעד זה ודיברו על "פירוק הדרגתי" של ארגון הטרור מנשקו - ובמיוחד מטילים בליסטיים ומכטב"מי תקיפה. לפי מסמך שהעבירו ללבנון, "נשק קל ובינוני הוא עניין לבנוני פנימי". באוגוסט 2025, ממשלת לבנון החליטה להציב לוח זמנים למסירת הנשק של חזבאללה. הממשלה הלבנונית הספיקה לאשר את רשימת היעדים שהוצגו בעמוד הראשון של ההצעה שניסח השליח האמריקני המיוחד טום בראק. בין היעדים שאושרו: החלת ריבונות ממשלת לבנון, הבטחת הפסקת האש עם ישראל וסילוק "הנוכחות החמושה" במדינה. חזבאללה ואמל התנגדו לכך.

ב-2 במרץ 2026  חזבאללה הפרו את הסכם ישראל לבנון 2024 והתחילו לתקוף את ישראל בעקבות מה שקרה ב "מבצע שאגת הארי" בעקבות ההתערבות ישראל החלה לפוצץ ביניינים חשובים של חיזבאללה בדאחייה שבביירות ובדרום הארץ של לבנון.

 אמצעי לחימה 
שמאל|ממוזער|250px|רקטות נ"ט של חזבאללה שנתפסו במלחמת לבנון השנייה. בתמונה ניתן לראות רקטות RPG-7 בעל רש"ק חלול דו-שלבי (טאנדם).
חזבאללה מצויד בנשק מגוון מסוגים שונים. מכיוון שהוא ארגון ממודר וחשאי, קשה לדעת במה הוא בדיוק מצויד; אולם ניכר כי מגיעים אליו כלי נשק ממקורות שונים, בעיקר מחבר המדינות, מרוסיה, מאיראן ומסוריה. משלוחי הנשק הגדולים מגיעים לחזבאללה מאיראן, דרך סוריה ודרך טורקיה. במסגרת ההצטיידות שלו בולטת העובדה שהוא עושה שימוש רב בטילים וברקטות בהיבטים רבים של הלחימה החל מהתחום הטקטי וכלה בתחום האסטרטגי. ציודו של חזבאללה חורג מציוד של ארגון טרור, ולמעשה הוא מצויד כמו זרוע צבאית של מדינה ריבונית.

 נשק קל 
בידי חזבאללה מגוון אמצעי לחימה קלים, לרבות רובי קלצ'ניקוב, מקלעים מסוגים שונים ורובי צלפים, וכן רימוני יד, חומר נפץ תקני ומטעני חבלה מתוחכמים. לצד אלו, בידי הארגון גם אמצעי תצפית ומעקב שונים: משקפות, מצלמות וידאו במעגל סגור, ציוד תרמי לראיית לילה, ומכשירי האזנה משוכללים. פעילי הארגון מפעילים גם מרגמות בקטרים שונים.

 טילים ורקטות 
ממה שידוע, חזבאללה מחזיק ברקטות קטיושה-122, פג'ר ופג'ר-5 הכוללות טווח ירי של 75 ק"מ. בנוסף לכך, הוא מחזיק ברקטות זלזאל שהן בעלות טווח ירי של 160–250 ק"מ. עם זאת, על פי דיווחים שונים, חזבאללה מחזיק גם בטילי נ"ט, כשרובם ביצור רוסי: סאגר, 9M111 פאגוט, 9M113 קונקורס,  ו-9M133 קורנט; ביצור איראני: רעד, טאוסאן, טופאן; או ביצור אירופאי: מילאן. חזבאללה מחזיק גם ברקטות כבדות מסוג פאדי, שהן גרסה מקומית של טיל ה־M302 והגרסה הקטנה יותר M220.

ב-29 באוקטובר 2024 העריך שר הביטחון של ישראל כי לחזבאללה נותרו כחמישית מיכולת הטילים והרקטות שלו, לפי הערכה זו נמצאים בידי חזבאללה כ-30,000 רקטות וטילים. לפני מלחמת חרבות ברזל הוערך כי הם מתוצרת רוסיה, סוריה, סין העממית ואיראן, ובעת מלחמה יוכל לירות לעבר ישראל 1,200 טילים ורקטות בממוצע מדי יום. ישנן הערכות שונות לגבי היקף ארסנל הרקטות והטילים של חזבאללה אך ההערכה המדויקת והאמינה ביותר היא שלחזבאללה היו כ-40,000 רקטות מסוג "גראד" שמשמשים לטווח קצר של 15–20 ק"מ, כ-5,000 רקטות מסוג זלזאל, פג'ר 3 ו-5, חייבר או ראאד 2 ו-3 שמשמשים לטווחים בינוני – עד 200 ק"מ, וכ-5,000 רקטות וטילים מסוג זלזאל או פאתח 110 (M600) לטווחים ארוכים-ארוכים מאוד – 200–300 ק"מ. הם גם קיבלו מסוריה מספר מצומצם של טילי סקאד C ו-D בעלי טווח של 700 ק"מ. כמה מאות מטילי הפאתח 110, הנושאים כחצי טון של חומר נפץ, מצוידים במנגנוני ניווט מדויקים מבוססי GPS והם בעלי פוטנציאל דיוק והרס ניכר.

במאי 2025 העריך מרכז עלמא כי בידי חזבאללה נותרו בין 20,000 ל-25,000 רקטות וטילים בסך הכול. בכתבה שפורסמה בעיתון הלבנוני "נידא אל-וטאן" בספטמבר 2025 נכתב כי לפי הערכות לחזבאללה יש בין 40,000 ל-65,000 רקטות וטילים.

 אמצעי קוטר (במ"מ) ראש קרב (בק"ג) טווח (בק"מ) ארץ מקור הערות סוג 63 107 1.3 8.5 סין העממיתבורכאןלא ידוע100–50010 רקטה עתירת משקל פלק 1 240 50 9–10  פלק 2 303 120 11  גראד (קטיושה) 122 21 40  במלחמת לבנון השנייה, שיגר חזבאללה יותר משלושת אלפים קטיושות לעבר ישראל BM-27 אוראגן 220 100 40  פג'ר 3 240 45 43 טילים אלו נורו על ידי הארגון במלחמת לבנון השנייה פג'ר 5 333 90 75  M-302 302 175 100 תוצרת מרכז סרס נאזעאת 356 לא ידוע 100–130 טילים וותיקים ממלחמת איראן–עיראק זלזאל 1 לא ידוע 600 125–160  זלזאל 2 610 600 200–250  פאתח 110 610 500–650 250  M-600 610 500–650 250  טיל מתוצרת מרכז סרס הסוריסקאד D880500700נכון ל-2015 ברשותם כ-10 טילים

 נשק נגד טנקים 
 אמצעי סוג כמות ארץ מקור הערות RPG-7 רקטה נגד טנקים לא ידוע  כולל גרסאות תוצרת איראן RPG-29 רקטה נגד טנקים לא ידוע  RPG-30 רקטה נגד טנקים לא ידוע  הימצאות הנשק בידי הארגון שנויה במחלוקת סאעקה טיל נגד טנקים לא ידוע  גרסה איראנית ל-M47 Dragon האמריקני 9M14 מליוטקה טיל נגד טנקים 500 ומעלה  רעד טיל נגד טנקים לא ידוע  גרסה איראנית ל-9M14 מליוטקה הסובייטי 9M111 פאגוט טיל נגד טנקים 50 ומעלה  9M113 קונקורס טיל נגד טנקים 50 ומעלה 9M133 קורנטטיל נגד טנקיםלא ידוע טאוסאן טיל נגד טנקים לא ידוע  גרסה איראנית ל-9M113 קונקורס הסובייטי 9K115-2 מטיס-M טיל נגד טנקים 50 ומעלה  BGM-71 טאו טיל נגד טנקים 10 ומעלה  סופק מארצות הברית לאיראן בימי השאה, ומשם לאחר המהפכה האיראנית לידי חזבאללה טופאן טיל נגד טנקים לא ידוע  גרסה איראנית ל-BGM-71 טאו האמריקני מילאן טיל נגד טנקים לא ידוע  M40 תותח ללא רתע נגד טנקים לא ידוע אלמאסטיל נגד טנקים לא ידוע מבוסס על הנדסה לאחור של טיל ספייק ישראלי, קיימים 3 דגמים: אלמאס 1 עם טווח של 4 ק"מ, אלמאס 2 עם טווח של 8 ק"מ, ואלמאס 3 עם טווח של 16 ק"מ.

 נשק נגד כלי שיט 
 אמצעי סוג כמות ארץ מקור הערות יאחונט טיל נגד ספינות 12 ומעלה  C-701 טיל נגד ספינות לא ידוע סין העממית, C-704 NASRטיל חוף – יםלא ידועבאתר דובר צה"ל C-802 טיל נגד ספינות לא ידוע סין העממית,  הופעלה במלחמת לבנון השנייה נגד ספינת הטילים אח"י חנית. ייתכן שמדובר בנור האיראני.GHADERטיל חוף – יםלא ידועטיל מדויק, בעל טווח של כ-200 ק"מ, נושא עד 50 ק"ג חומר נפץ

 נשק נגד כלי טיס 
 אמצעי סוג כמות ארץ מקור הערות AZP S-60 תותח אוטומטי נגד מטוסים 2 או יותר  ZSU-23-4 תותח אוטומטי נגד מטוסים מתנייע לא ידוע  SA-7 טיל כתף נגד מטוסים כמאה  הופעל במלחמת לבנון השנייה נגד מסוקי ומטוסי חיל האוויר הישראלי SA-14 טיל כתף נגד מטוסים עשרות  SA-16 טיל כתף נגד מטוסים לא ידוע  SA-18 טיל כתף נגד מטוסים לא ידוע  FIM-92 סטינגר טיל כתף נגד מטוסים לא ידוע  הגיע לידי הארגון מאפגניסטן QW-1 טיל כתף נגד מטוסים עשרות סין העממית Misagh-1 טיל כתף נגד מטוסים לא ידוע  גרסה איראנית של QW-1 הסינית Misagh-2 טיל כתף נגד מטוסים לא ידוע  גרסה איראנית משופרת של QW-1 הסינית SA-8 טיל קרקע-אוויר לא ידוע  SA-17 טיל קרקע-אוויר לא ידוע  SA-22 טיל קרקע-אוויר \ תותחים בודדות  סאיאד 2 טיל קרקע-אוויר לא ידוע  הימצאות הנשק בידי הארגון שנויה במחלוקתלא ידועטיל קרקע-אווירלא ידועלא ידועטיל קרקע-אוויר לטווח של 50 יותר מק"מ על ארבע מטרות במקביל

 כלי רכב 
 אמצעי סוג כמות ארץ מקור הערות T-55/54 טנק מערכה עשרות  שלל מאמצעי הלחימה של צבא דרום לבנון T-62 טנק מערכה לא ידוע  מופעל במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה T-72 טנק מערכה עשרות  מופעל במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה BMP-1 נגמ"ש לחימה זחלי לא ידוע  מופעל במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה M-113 נגמ"ש זחלי 3 או יותר  סיבת הגעת הנגמ"ש לידי הארגון לא ידועה BTR-50 נגמ"ש זחלי לא ידוע  שלל מאמצעי הלחימה של צבא דרום לבנון BTR-152 נגמ"ש גלגלי לא ידוע  שלל מאמצעי הלחימה של צבא דרום לבנון BRDM-2 נגמ"ש גלגלי לא ידוע  שלל מאמצעי הלחימה של צבא דרום לבנון 2S1 Gvozdika תותח מתנייע 3 או יותר  מופעל במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה סאפיר רכב שטח עשרות  מופעל במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה

 כלי טיס בלתי מאוישים 

לחזבאללה אלפי כלי טיס בלתי מאוישים, רובם הגדול תוצרת איראן. רוב הכטב"מים הם מסוג כטב"ם מתאבד ונושאים חומר נפץ. בחלקם הם כטב"מים לצורכי ריגול וצילום אווירי.

 אמצעי סוג כמות ארץ מקור הערות מוהאג'ר 4 כלי טיס בלתי מאויש 8  אבאביל 2 כטב"ם 12 ומעלה  אבאביל 3 כטב"ם לא ידוע  שני כטב"מים מסוג זה הופלו על ידי ישראל במהלך מלחמת לבנון השנייה.שאהד 129כטב"םלא ידוע ב-6 באוקטובר 2012, חיל האוויר הישראלי הפיל כטב"ם בדרום הארץ, לאו דווקא שאהד 129, מעל דימונה. מוערך כי הכטב"מ שייך לחזבאללה. יאסיר כטב"ם לא ידוע 

 רובי צלפים 
אמצעיסוגכמותארץ מקורהערותSKSרובה צלפים חצי-אוטומטילא ידוערובה צלפים דרגונוברובה צלפים חצי-אוטומטילא ידועOrsis T-5000רובה צלפים בריחילא ידוע AM-50 סייד רובה נגד ציוד לא ידוע  העתק לא מורשה של השטייר HS .50
בעקבות מלחמת "חרבות ברזל" הצטמצמו כמויות האמל"ח המוחזקות על ידי חזבאללה ברמה ניכרת. עם זאת, עדיין יש ברשותו נשק רב, שהיקפו המדויק אינו ידוע.

ב-5 בנובמבר 2025 פורסם כי בידי חזבאללה נותרו כמה אלפי טילים מרביתם לטווח קצר וכאלה שאינם מדויקים

ב-6 בנובמבר העריך טום ברק, שליחו של טראמפ כי בידי חיבאללה 15 עד 20 אלף טילים

 תפיסת הפעלה ותו"ל טקטי 
חזבאללה רואה את עצמו כצבא סדיר וכארגון גרילה בו זמנית, או כפי שניסח זאת נסראללה: "זוהי אסכולת לחימה חדשה שאין דומה לה, כזו הנמצאת בין צבא
סדיר למלחמת גרילה". כוונתו לכך שהארגון משלב יכולות פיקוד ושליטה, תקשורת, מערכי אש, ולוגיסטיקה בקנה מידה המאפיינים צבא סדיר ועם זאת מדובר בארגון דל חתימה שהחדירות המודיעינית אליו קשה בדומה לארגוני גרילה.

 פעילות במסגרות קטנות 
טקטיקה מרכזית שמשמשת את הארגון היא פעילות של כוח קטן ואיכותי. חזבאללה זיהה את חוסר יכולתו לפעול במסגרות גדולות ולכן הוא פועל במסגרת חוליות או לכל היותר מחלקות קטנות מאומנות ומצוידות היטב במתכונת קומנדו, גם בהטמנת מטעני חבלה ובפיגועים איכותיים.
דפוס פעילות קבוע בהפעלת החוליות הוא שימוש רב בטילי נ"ט, התנהלות שצה"ל התקשה לתת מענה טוב נגדה בעימות ב-2006, בו נורו כאלף טילי נ"ט, רובם מתוצרת רוסית, נגד כוחות חי"ר, שריון והנדסה קרבית של צה"ל.

 חטיפות 
החטיפות היו חלק מסממניו של הארגון ומהטקטיקה שלו, שכן לפני חטיפת חיילי צה"ל חטפו אנשיו עשרות אזרחים מערביים שהוחזקו כבני ערובה, במטרה להפיק רווחים שונים מהחטיפות. המקרים המפורסמים ביותר היו: חטיפתו של טרי וייט, כומר בריטי, ושליח הכנסייה האנגליקנית שיצא במטרה לשחרר אזרחים מערביים שהוחזקו כבני ערובה, נלכד בעצמו והוחזק בשבי חזבאללה במשך חמש שנים כבול בשלשלאות בצינוק תת-קרקעי קטן. חטיפתו של טרי אנדרסון, עיתונאי אמריקני שנחטף ב-16 במרץ 1985 ושוחרר ב־4 בדצמבר 1991, לאחר כשש שנים וחצי. וחטיפתו של הקולונל האמריקני ויליאם באקלי, ראש נציגות ה-CIA בלבנון, שנרצח על ידי חוטפיו.

את שיטת החטיפות הפעיל הארגון כמה פעמים נגד ישראל, ואף שנכשל מספר פעמים כמו באירוע בכפר ע'ג'ר, הצליח פעמיים להפתיע באמצעות פעולה התקפית ממוקדת וחטף חיילי צה"ל שסיירו על גדר המערכת, לאחר שהתקיף אותם במטען צד או באש טילים במארב מתוכנן היטב, כאשר הוא מפעיל ברקע הרעשה של כל הגזרה, כדי להסוות את הפעילות. במקרה של חטיפת שלושת חיילי צה"ל באוקטובר 2000 נראה כי התקפת חוליית חזבאללה על כוח צה"ל הביאה למותם של החיילים או לפציעתם באורח אנוש, כך שלמעשה אנשי חזבאללה חטפו את גופותיהם או שהחיילים היו מחוסרי הכרה בעת החטיפה ומתו זמן קצר לאחריה. גופות החיילים הובאו לקבורה בישראל בעסקה שבה שוחרר גם אלחנן טננבאום שנחטף בעת ששהה מחוץ לישראל. כמו כן במקרה של חטיפתם של אנשי המילואים ביולי 2006 התגלה שהשניים נהרגו ככל הנראה כבר בזמן ההתקפה והגופות נלקחו ללבנון. בעקבות עסקה עם חזבאללה ביולי 2008 הוחזרו גופותיהם של השניים והובאו לקבורה בישראל.

היטמעות באוכלוסייה אזרחית אוהדת
הארגון עושה שימוש רב באוכלוסייה אזרחית שהצליח לרכוש את ליבה באמצעות פעילות צדקה וחינוך "וולונטרית" (דעוה) ותוך איומי הפחדה. לא רק שהוא פועל מתוך אוכלוסייה אזרחית לביצוע פעילות התקפית, ונסוג מהזירה חזרה אל תוך האוכלוסייה האזרחית, בטרם יוכל האויב להגיב. פעיליו קובעים את מגוריהם בין אזרחים, מאחסנים נשק במרתפי בתים אזרחיים, ואף ממקמים בונקרים תת-קרקעיים בתוך שכונות מגורים, כפי שנעשה בשכונת דאחייה בביירות בידי בכירי הארגון, מתוך כוונה להניא את האויב מלתקוף אותם, בשל החשש מפגיעה באזרחים. למעשה, חזבאללה משתמש באזרחים כמגן אנושי, דבר האסור על פי החוק הבין-לאומי.

בעת מלחמת לבנון השנייה, חזבאללה הרבה להתערב באוכלוסייה אזרחית מקומית ועקב כך נפגעו אזרחים רבים. בנוסף, אנשי הארגון איימו על אוכלוסייה אזרחית לבל יעזו לעזוב את ביתם כפי שנצטוו על ידי צה"ל. חזבאללה ביצע ירי רקטות לעבר ישראל מחצרות בתיהם של אזרחים ואף ממסגדים. לטענת ישראל, נעשה שימוש במסגדים גם לאחסון נשק וכמחסה ללוחמים, וכאשר חיל האוויר הישראלי פגע במקומות אלו, הוא הואשם בפגיעה בקודשי האסלאם. בעקבות הפגיעה בארבעת משקיפי האו"ם מכוח יוניפי"ל באזור אל-ח'יאם בידי ישראל במסגרת אותה מלחמה, התברר כי לוחמי חזבאללה השתמשו במשקיפים כמגן חי וירו באופן מכוון מקרבתם.

 פעילות נגד אוכלוסייה אזרחית 
חזבאללה זיהה את הבטן הרכה של ישראל כאוכלוסייה האזרחית, והקים ארסנל של נשק רב של רקטות וטילים לא מדויקים, המיועדים לתקוף ריכוזי אוכלוסייה ולהוות מאזן אימה שיהפוך את אזרחי ישראל לבני ערובה בידיו. בין השנים 2000 ל-2003, הצליח הארגון לבצע 33 פעולות צבאיות נקודתיות בגבול עם ישראל נגד חיילים ואזרחים בשל עילות שונות – פעולות שגרמו למותם של 5 חיילים ו-6 אזרחים ולפציעתם של עשרות. כמו כן, בוצעו ארבעה ניסיונות חטיפה, ששניים מהם הצליחו (שלושה חיילים בהר דב ואזרח ישראלי מחוץ לישראל). ישראל לא הגיבה נגד כל הפעולות הללו, בשל החשש שהארגון יפעל נגד האוכלוסייה האזרחית.

לאחר חטיפת החיילים ב-2006, כשנכנסה ישראל לעימות עם חזבאללה, הארגון מימש את איומיו ותקף את עורף ישראל באלפי רקטות במטרה לגרום לאבדות, לזרוע פחד באוכלוסייה ולהביא להפסקת הפעילות הצבאית של ישראל נגדו, ואכן הצליח לפגוע בפעילות האזרחית בצפונה של מדינת ישראל. עיתון הארץ ציטט על פי דו"ח הארגון הבין-לאומי "Human Rights Watch" כי "הדו"ח עצמו קובע כי דפוס הפעולה של חזבאללה היה "ירי חסר אבחנה, ולעיתים מכוון, נגד אזרחים". הארגון מציין כי הרקטות שירה חזבאללה פגעו בשלושה בתי חולים בנהריה, צפת ומזרע. לגבי בית החולים בנהריה מצטט הדו"ח עדויות, ולפיהן הירי כוון אל בית חולים באופן ספציפי, שכן הוא נמצא באזור מבודד יחסית ועשרות רקטות פגעו בסביבתו לפני הפגיעה הישירה בו.

 ניסיון להימנע מעימותים ישירים 
אף שלעיתים ביצע פעילות התקפית נגד מוצבים, פעילות שלרוב נכשל בה ועניינה היה מורלי בעיקרו, הטקטיקה המרכזית של הארגון הייתה להתמודד באופן עקיף עם צה"ל בפיצוץ מרחוק של מטעני צד ומטעני קלע בצירי התנועה. בשל פעילות זו, בשלב מסוים הוכנסו והוצאו חיילי צה"ל מאזורים מסוימים בלבנון בדרך האוויר באמצעות מסוקי תובלה.

אף שהארגון דוגל בהתאבדות לשם פגיעה באויב, לרוב אינו פועל בשיטה זו אלא אם כן השיטה יעילה, כפי שפעל נגד השגרירות האמריקנית וחיל הנחתים האמריקני, ובאמצעות פיצוץ מכוניות ואף משאיות תופת שבהן נוהגים מחבלים מתאבדים, פעילות שהביאה את האמריקנים והצרפתים להסיג את כוחותיהם מלבנון בתקופת מלחמת האזרחים.

לאחר נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 החל הארגון להתמסד ובנה קווי מוצבים מבוצרים היטב בסמוך לגבול ישראל, אך אלו היו המטרות הראשונות של צה"ל בתחילת מלחמת לבנון השנייה והם הופצצו על ידי חיל האוויר כבר ביום השני למלחמה. מאז המלחמה, הארגון לא שיקם את המוצבים ולא בנה אתרים צבאיים חדשים כדי שלא יהוו מטרות ברורות לצה"ל. יחד איתם נבנו מחסני נשק בתוך בתים פרטיים של האוכלוסייה המקומית, והארגון אף מציע לכל בית תשלום על האחסון הזה.

גם במלחמת לבנון השנייה המשיך הארגון להפעיל את טקטיקת העימות העקיף, בירי מרחוק של טילי נ"ט, צלפים והפעלת מטעני צד. אף שהיו גם עימותים חזיתיים, רובם היו בשל יוזמת צה"ל, שתקף מפקדות ובונקרים.

 לוחמה פסיכולוגית 
שמאל|ממוזער|250px|לארגון מספר אתרי אינטרנט ביניהם אתר בעברית שבאמצעותו הוא מנסה להשפיע על דעת הקהל הישראלית. האתר לוקה בבעיות תרגום וניכר כי תורגם באמצעות תוכנת תרגום. שרתי האתר ממוקמים באיראן.
טקטיקה נוספת ומרכזית שהארגון עושה בה שימוש רב היא לוחמה פסיכולוגית – באמצעות אמצעי התקשורת שלו: רשת הטלוויזיה אל-מנאר, תחנת הרדיו רדיו נור, כתבי העת "אל-אנתקאד" הפוליטי ו"בקית אללה" הדתי, ובאמצעות שורה של אתרי אינטרנט. הארגון שוקד על בניית תדמית של ארגון בלתי מנוצח, שכביכול הצליח לגבור על ישראל בלבנון; הוא צילם פיגועים והתקפות על חיילי צה"ל ותקיפות ראווה של מוצבים ושידר אותם באל-מנאר. במסגרת הלוחמה הפסיכולוגית הִרְבה מנהיג חזבאללה, חסן נסראללה, להשתלח בישראל, ללעוג לה ולאיים על אזרחיה בשימוש בכלי נשק שונים, ואף הרבה לגדף את ישראל וארצות הברית בכינויים שונים. במסגרת לוחמה זו קיים הארגון ביום ירושלים מצעדים, שבהם דרכו אנשי הארגון על דגלי ארצות הברית וישראל. רשת הטלוויזיה "אל-מנאר" אף שידרה ב-2003 סדרה סורית אנטישמית בשם "הפזורה" (א-שתאת), גרסה ויזואלית של עלילות הדם, שבה נראות, בין היתר, סצנות של יהודים המבצעים רצח ריטואלי. בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, כאשר חזבאללה שיגר מספר רקטות פג'ר 5 משופר לאזור עפולה, הוא כינה אותן "ח'ייבר 1" כדי לרמוז על ההקשר ההיסטורי לקרב ח'ייבר, שבו מוחמד השמיד והכניע את יהודי ח'ייבר. פעולה זו, שלא נגרם בה כל נזק ממשי אך היה לה הד תקשורתי ותעמולתי מסוים בתקשורת הישראלית, מדגימה יפה את דפוס הפעולה של הארגון.

לחזבאללה נוכחות מקוונת מאז שנות ה-90 של המאה ה-20. בשנת 1996 הקים חזבאללה פורומים שכללו שאלות ותשובות של הארגון. בעזרת פלטפורמה זו הארגון הסביר לקהל על פעילותו וביצע הסברה דתית ואידאולוגית. בעקבות אותם פורומים, שנחלו הצלחה רבה בקרב הציבור, קמו מספר אתרים נוספים לשם הסברה. פורומים אלו הציגו מידע ששירת את מטרותיו של ארגון חזבאללה. פרסומים שהציגו את הארגון באור שלילי ולא עלו בקנה אחד עם מטרותיו של הארגון (הסברה וגיוס) הוסרו מהאתרים לצמיתות. בשנת 2006 בעת מלחמת לבנון השנייה הארגון החל להפעיל ולחזק את אתרי האינטרנט והגביר את נוכחותו ברשת. נכון ל-2021 לארגון יש לפחות חמישים אתרים, הרשמי והמוכר בהם הוא "אל-מוקאוומה אל-אסלאמיה – לובנאן" (ההתנגדות האסלאמית לבנון). לצד אל-מוקאוומה ישנם מספר אתרים בולטים נוספים, אתר ההסברה הקרבית ואתרי מוסדות חברתיים: מוסד שהיד, מוסד הפצועים, ג'יהאד הבינוי ונוספים.

הפעילות המקוונת של הארגון מאפשרת לו להגביר את התמיכה הבין-לאומית בו ולרכוש קהל רחב. התמיכה מתבטאת בהבעת דעה ובעשיית פעילות פיזית במקומות רבים (הפגנות, פיגועים ועוד). אתרי האינטרנט הם ארכיון נגיש מאוד לתוֹכְני טרור כמו נאומי בכירים, פעולות הארגון, מצע אידאולוגי, ופעילות סוציאלית בלבנון. ככלל, פעילות הארגון ברשתות החברתיות מאפשרת שיח יזום מצד הארגון תוך פנייה ישירה לקהל. בנוסף, פועל הארגון ברשת האפלה.

על פי ד"ר גיא בכור, השימוש של חזבאללה בטקטיקות הלוחמה הפסיכולוגית אינו דבר שבמקרה, אלא דבר שחזבאללה שואב במישרין מהשיעה. הוא טוען כי השיעים שהיו מיעוט נרדף ומדוכא בתוך ים סוני במשך כאלף שנים, אימצו באמצעות מלומדי הפיקה שלהם, טקטיקות שונות כדי לשרוד פיזית. בין הטקטיקות העיקריות:
תקייה – (מילולית: העמדת פנים), שהיא העמדת פנים והצגתך אחרת ממה שהינך באמת. התקיה היא התנהלות חזבאללה בלבנון, כאשר האינטרסים שלו משקפים אינטרסים איראנים ותפיסה שיעית, אבל הוא מעמיד פנים שהוא פטריוט לבנוני, שכל כוונתו היא בעצם להגן על לבנון מפני ישראל באמצעות "ההתנגדות". גם כלפי ישראל נעשה שימוש בטקטיקה זו, היות שארסנל הנשק העצום (שחזבאללה סירב להתפרק ממנו) קיים כביכול למטרת התגוננות בלבד, אבל יש לו יעדים אחרים, הן כלפי לבנון והן כלפי ישראל.
תנפיה (מילולית: הכחשה) – הפניית כוחו של האויב נגד עצמו. טקטיקה שהופעלה כאשר חזבאללה השתמש במלחמת לבנון השנייה באוכלוסייה שיעית אזרחית כמגן אנושי ללוחמיו, בניסיון לפגוע בתדמיתה של ישראל בעולם, כאשר לעיתים נדירות וכתוצאה ישירה מטקטיקה זו של הארגון, נהרגו אזרחים לבנונים במהלך תקיפות מטרות של הארגון על ידי צה"ל.
ח'ודֶה (מילולית: תחבולה) – תצוגת עוצמה בלתי הפיכה שנועדה לכך, שהאויב ישפוט את מצבו כבלתי ריאלי, ויתייאש מראש מן הניצחון. טקטיקת הח'ודֶה הופעלה פעמים רבות כלפי ישראל, הן כאשר נסראללה דיבר על ארגונו (שעמוד השדרה שלו מונה בסה"כ מספר אלפים של לוחמים שרובם עברו הכשרה צבאית נחותה יחסית לצבאות מערביים כדוגמת ישראל) כעל הצבא החזק במזרח התיכון, הן כאשר תיאר שלכאורה בכל עימות קרקעי עם ישראל ידו הייתה על העליונה, הן כאשר הצהיר על "ניצחון אלוהי" בזמן שלבנון נכתשה בידי ישראל והוא ייחל להפסקת אש, והן בחגיגות שמונה שנים לנסיגת צה"ל מלבנון עת "בישר" נסראללה חגיגית בעקבות אחמדינז'אד כי היעלמותה של ישראל קרובה.
כִּתְמַ֫אן (מילולית: הסתרה) – שהיא חתירה מתמדת להגשמת אמונות, דעות ומעשים תוך כדי התכחשות להם. לדוגמה, ההתנהלות האיראנית הנוכחית בנושא הגרעין, והטענות בדבר "אנרגיה אזרחית גרעינית" היא כתמאן. חזבאללה שואף להפוך את לבנון למדינה איסלמית שיעית אך בפועל מתכחש לכך, ומדבר על חיים בצוותא.
ד"ר בכור מציין כי בישראל נפלו לעיתים לתוך מלכודות תודעתיות ופסיכולוגיות אלו, בעיקר בעקבות העובדה כי מסריו הרבים של חסן נסראללה שודרו בטלוויזיה הישראלית. החלק המשלים את הלוחמה הפסיכולוגית של הארגון כולל הימנעות משידור והסתרה של כל דבר שיש בו משום רמז לחוסר הצלחה של כוחות חזבאללה, או להצלחה של כוחות האויב, במי מאמצעי התקשורת של הארגון.

 אימונים והכשרה 
אימונים בסיסיים ללוחמי הארגון נערכים בבקאע, במהלך קורס של 45 ימים בהם לומדים מיומנויות לחימה בסיסיות, שימוש בנשק, חבלה, קשר ועוד.

לאיראן נשלחים מפקדים בארגון לאימונים מתקדמים ובתחומי התמקצעות שונים. על פי הידוע אלפי פעילי חזבאללה (כ-3,000) עברו הכשרה ואימונים צבאיים באיראן, שכללו: לוחמת גרילה, שיגור רקטות, ירי נגד מטוסים, הפעלת טילים נגד טנקים, הפעלת מזל"טים ודאונים, בניית מטעני צד בצורת קלע, שיט בסירות מהירות ולוחמה ימית. כמו כן, עברו כמה עשרות פעילי חזבאללה קורס טיס באיראן. בלבנון נמצאים כמה מאות מדריכים ממשמרות המהפכה האיראניים, שנטמעו באוכלוסייה ונשאו נשים מקומיות.

 אידאולוגיה 

חזבאללה נוקט באידאולוגיה אסלאמיסטית שיעית המבוססת על עקרון הוֻלאיאת אל-פָקיה (שלטון חכם ההלכה), עיקרון שפותח והונהג על ידי רוחאללה ח'ומייני, מייסד הרפובליקה האסלאמית של איראן. הארגון רואה את עצמו כחלק בלתי נפרד מ"מהפכת האסלאם" האיראנית, ומצהיר על נאמנותו למנהיג העליון של איראן כ"מאבק דתי ולאומי כאחד". האידאולוגיה שלו משלבת מחויבות תאולוגית לרפובליקה האסלאמית, אנטי-ציונות, ואנטי-אמריקניזם חריף, תוך דגש על התנגדות מזוינת לישראל ועל "שחרור פלסטין". עם השנים הארגון שינה חלק מהרטוריקה הפוליטית שלו, במיוחד לאחר כניסתו לפוליטיקה הלבנונית, אך לא ויתר על זהותו כ"תנועת התנגדות" אידאולוגית וצבאית גם יחד.

 הנהגה 
ממוזער|מבנה הארגון של חזבאללה על פי החוקר אחמד ניזאר חמזה
שמאל|ממוזער|250px|פיגוע התאבדות של חזבאללה באמצעות משאית תופת בבסיס חיל הנחתים האמריקני בביירות ב־23 באוקטובר 1983, גרם למותם של 241 חיילים, ויצר ענן עשן שנראה למרחק רב.

 מועצת השורא 
הנקראת גם "המועצה העליונה של חזבאללה" ובראשה עמד המזכיר הכללי (מזכ"ל) חסן נסראללה עד למותו. המזכיר הכללי משמש כמנהיג הארגון. תחת המועצה כפופות חמש מועצות ייעודיות שאחראיות על התשתיות והפעילות הצבאיות והאזרחיות של הארגון.
+המועצהתפקידמועצת הג'יהאדהמטה הכללי של הזרוע הצבאית של הארגוןמועצת העבודה הפרלמנטריתאחראית על פעילות חברי הפרלמנט מטעם חזבאללה בפרלמנט הלבנוניהמועצה המבצעתאמונה על הפעילות האזרחית והחינוכית של הארגוןהמועצה השיפוטיתמפעילה את בתי הדין השיעים עבור אנשי הארגון ומשפחותיהם.המועצה הפוליטית מדיניתמספקת ייעוץ פוליטי ומדיני למועצת השורא ואחראית על הקשר עם הגופים הפוליטיים.

 הזרוע הצבאית 

 עוצמה 
חזבאללה לא חושף נתונים על כוחות הזרוע הצבאית. המרכז לחקר המפרץ שבסיסו בדובאי העריך בשנת 2006 כי הזרוע המזוינת של חזבאללה כוללת 1,000 אנשי חזבאללה במשרה מלאה, בנוסף ל-6,000–10,000 מתנדבים.

עם זאת, חזבאללה התחזקה מאז. על פי סוכנות הידיעות פארס האיראנית, נכון ל-2013 יש לזרוע 65,000 לוחמים. באוקטובר 2023, ניקולס בלנפורד, מומחה לחזבאללה, העריך שבזרוע הצבאית משתתפים כ-60,000 לוחמים. בנוסף, בלנפורד שיער כי מאגר הטילים והרקטות עלה מ-14,000 בשנת 2006 ל-150,000 בשנת 2023. לעיתים קרובות חזבאללה מתואר כעוצמתי יותר מבחינה צבאית מאשר צבא לבנון. איש הצבא הישראלי גוי צור כינה את חזבאללה "קבוצת הגרילה הגדולה בעולם".

ביוני 2024, יונתן שנצר ודוד דאוד, 2 כתבים מארגון הקרן להגנה על דמוקרטיות (FDD) , שיערו כי לחזבאללה ארסנל של 200,000 רקטות וטילים, צי של כטב"מים וכ-1,500 כלי נשק מונחים.

בעקבות מלחמת חרבות ברזל עם ישראל פחת מספר הרקטות והטילים ברמה ניכרת לפי הערכות לפחות מ-20% מגודלו לפני המלחמה, כמו כן נהרגו ונפצעו רבים מלוחמי ומפקדי חזבאללה.

 מועצת הג'יהאד 

בראשות ההיררכיה של הארגון עומדת "מועצת הג'יהאד". המועצה היא המפקדה העליונה בחזבאללה, בראשה עומד מזכ"ל חזבאללה ואליו כפוף ראש הזרוע הצבאית. מועצת הג'יהאד אחראית על קביעת המדיניות הצבאית והפעלת הכוח המבצעי של יחידות חזבאללה השונות.

 יחידות מרחביות 
פריסת היחידות המרחביות של חזבאללה מתחלקת לחמישה אזורים שונים מדרום לצפון:
 חזית הדרום – אחראית על הפעילות הצבאית של הארגון בכל דרום לבנון. בעבר פיקד על חזית הדרום היית'ם עלי טבטבאי.
 יחידת נַסר – היחידה אחראית על אזור הגזרה המזרחית של דרום לבנון מקו הליטני ועד הגבול עם ישראל. מ-2016 ועד למלחמת חרבות ברזל פיקד עליה טאלב סאמי עבדאללה.
 יחידת עזיז – היחידה אחראית על אזור הגזרה המערבית של דרום לבנון מקו הליטני ועד הגבול עם ישראל. מ-2016 ועד למלחמת חרבות ברזל פיקד עליה אבו נעמה נאסר. תחת הסכם הפסקת האש בין לבנון לישראל ב-2024 היחידה פורקה.
 יחידת בַּדר – אמונה על האזור הדרומי החל מצפון נהר הליטני ועד העיר צידון. מפקד על היחידה אבו עלי רידא.
 יחידת ביירות – אמונה על רובע הדאחייה ואזור ביירות.
 יחידת חיידר – אמונה על האזור הגאוגרפי של בעלבכ, אל-הרמל, הבקאע של לבנון וגבול סוריה הדרום-מזרחי.

 יחידות נוספות 
נוסף ליחידות המרחביות פועלות תומכות לחימה נוספות בארגון:
 מערך המבצעים – אמון על תיאום תוכניות מבצעיות למלחמה והפעלת המפקדה של מועצת הג'יהאד. כיום מפקד על המערך מוחמד חיידר.
 יחידת הכטב"מים (יחידה 127) – היחידה האווירית של חזבאללה. אמונה על הפעלת כלי טיס בלתי מאויש. על יחידה זו פיקד מוחמד חוסיין סרור עד שנהרג ב-26 בספטמבר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון.
 מערך הטילים והרקטות – אמונה על יחידות הטילים השונות של הארגון. על מערך זה פיקד אבראהים קובייסי, עד שנהרג ב-24 בספטמבר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון. המערך אחראי בין היתר על:
 יחידת הטילאות – אחראית על פיתוח תעשיית הטילים של הארגון ודיוקם.
 יחידת הארטילריה – מפעילה משגרים ומרגמות.
 יחידת ההגנה האווירית – אחראית על הפעלת טילי נ"מ ועל הפלת כלי טיס ישראלים.
 יחידת הרקטות לטווח קצר – אחראית על שיגור רקטות וטילים עד טווח 80 ק"מ.
 יחידת הרקטות לטווח בינוני – אחראית על שיגור רקטות וטילים בין הטווחים 80 ל-200 ק"מ. על יחידה זו פיקד עיד חסן נשאר עד שנהרג ב-28 בספטמבר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון.
 יחידת הרקטות לטווח ארוך – אחראית על שיגור רקטות וטילים עד 200 ק"מ ויותר.
 היחידה הימית (יחידה 7900) – נקראת גם "יחידת טילי חוף-ים". אמונה על הפעלת טילי יאחונט, וצוותי קומנדו ימי.
 התיק הימי (יחידה 1200) – פעלה תחת מעטה חשאיות וכיסוי אזרחי, תוך שימוש במכון ימי אזרחי בלבנון להכשרת פעיליה. המידע, שעלה מחקירת עמאד אמהז, מצביע על כך שהיחידה פועלת במימון וניהול ישיר של כוח קודס האיראני, כחלק ממאמץ אסטרטגי לבנות זרוע ימית התקפית לחזבאללה. מפקד על היחידה עלי עבד אל-חסן נור א-דין.
 יחידת המודיעין – אחראית על איסוף, עיבוד ומחקר המודיעין. פיקד על היחידה חוסיין עלי חזימה עד שנהרג ב-3 באוקטובר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון.
 תיק הגולן – היחידה פעלה במחוז קוניטרה, במטרה לפתוח חזית נוספת מול ישראל. פיקד על יחידה עלי מוסא דקדוק עד שנהרג ב-10 בנובמבר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון. עקב כיבוש אזורי פעילות היחידה ב-7 בדצמבר כחלק ממבצע הרתעת התוקפנות היחידה פורקה.

 יחידות מטה 
בנוסף פועלות יחידות מטה, בהן:
 מערך המטה – יחידת המטה הלוגיסטית של הארגון. על מערך זה פיקד סוהייל חוסיין חוסייני, עד שנהרג ב-7 באוקטובר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון. מכיל בתוכו גם את:
 יחידת המחקר והפיתוח – אחראית על המחקר ופיתוח הצבאי של הארגון.
 היחידה הפיננסית – אמונה על ניהול התקציב הצבאי של הארגון. על יחידה זו מפקד איברהים עלי דאהר.
 מערך הקשר – יחידת מטה האחראית על תיאום התקשורת והזרמת המידע בין כלל היחידות של הארגון, הן בשגרה והן בעתות חירום, ומתמקדת בהבטחת המשכיות התקשורת הפנימית של הארגון ופיתח אמצעים לשמירת רציפות המידע גם במצבי חירום. על מערך זה פיקד מוחמד רשיד סכאפי, עד שנהרג ב-3 באוקטובר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון.
 זרוע התקשורת – יחידת ההסברה, הלוחמה הפסיכולוגית, והתעמולה. כיום מפקד על היחידה יוסף א-זין.
 יחידת הסייבר – אמונה על הלוחמה האלקטרונית.
 היחידה הרפואית – אחראית על מתן שירותים רפואיים לאנשי הארגון.
 היחידה ההנדסית – מתמחה בכל הקשור להנדסה צבאית.

 מנגנוני מודיעין וביטחון 
"יחידה 121" – אחראית על ביצוע ההתנקשויות תחת הנחייתו הישירה של מזכ"ל הארגון. מקים היחידה ומפקדה הראשי היה עימאד מורנייה, ומפקדה הנוכחי הוא טלאל חמיה.
"יחידה 125" (כוח רדואן) – יחידת העילית של חזבאללה. כיום מפקד עליה עלי רדא עבאס.
"יחידה 133" – עוסקת בהכוונת טרור ואיסוף מודיעין בשטח מדינת ישראל, בין השאר תוך שיתוף פעולה של פלסטינים. מפקד על היחידה מוחמד עטייה.
 "יחידה 800" – יחידת ההדרכה והאימונים המרכזית של חזבאללה, האחראית על האימונים בקרב לוחמי הארגון. פיקד על היחידה אחמד מחמוד והבי, עד שנהרג ב-20 בספטמבר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון.
 "יחידה 900" (יחידת הביטחון) – המשטרה החשאית של הארגון, אחראית על סיכול ריגול המתבצע נגד חזבאללה בפרט ונגד לבנון בכלל, ומעקב אחר גורמים העלולים להפריע לפעילות חזבאללה. מפקד על היחידה ח'ודר יוסף נאדר.
 "יחידה 910" (יחידת מודיעין החוץ) – תפקידה לקיים הרתעה מול מדינות המערב וישראל באמצעות ביצוע פיגועים, פעולות ריגול ומבצעים חשאיים נגד יעדים ישראליים ומערביים מסביב לעולם ומעורבת בפעילות פשיעה הכוללת סחר בסמים והברחות. מקים היחידה ומפקדה הראשי היה עימאד מורנייה, ומפקדה הנוכחי הוא טלאל חמיה. היחידה מורכבת מחוליות קטנות של פעילים, ברובם ממוצא לבנוני-שיעי.
 "יחידה 1600" (יחידת "אל-האדי") – אחראית בין היתר על ייצור חומרים שונים שמשמשים לטילים, רקטות ולפיתוח אמל"ח וייצור וייצוא סם הקפטגון. מפקד על היחידה חסן עצ'ן.
 "יחידה 1800" – אחראית לגיוס, מימון והפעלת חוליות פיגועים במדינות הנושקות לישראל. יחידה זו הייתה אחראית להחדרת המחבלים הפלסטינים בגבול הצפון ליד קיבוץ מצובה במרץ 2002, בפיגוע מצובה שבו נהרגו חמישה אזרחים ישראלים וקצין צה"ל ולהפעלתו של הפלסטיני הישראלי-לשעבר קייס עובייד, שאחראי לחטיפתו של אלחנן טננבוים. יחידה זו הפעילה רשת טרור במצרים, שהייתה אמורה לבצע פיגועים נגד ישראליים בדהב, טאבה ונואיבה. בעבר פיקד על היחידה ח'ליל יוסף חרב.
 "יחידה 2800" – אחראית על פעילי חזבאללה בעיראק.
 "יחידה 3300" – אחראית על גיוס והדרכה של מיליציות בציר ההתנגדות שלא מורכבות ממוסלמים שיעים.
 "יחידה 3800" – אחראית על סיוע מקצועי ואימון צבאי לחות'ים בתימן ולמליציות השיעיות בסוריה ובעיראק. בעבר פיקד על היחידה היית'ם עלי טבטבאי.
 "יחידה 3900" ("היחידה הפלסטינית") – אחראית לשיתוף פעולה עם פלסטינים למטרת מבצעי טרור ומטרתה לבצע פיגועים כנגד ישראלים בישראל ובחוץ לישראל תוך גיוס והפעלת סוכנים בשטחי ישראל מקרב ערביי ישראל והשטחים.
"יחידה 4400" (יחידת הברחת האמל"ח) – אחראית על העברת אמצעי לחימה ותחמושת מאיראן וסוריה ללבנון, בשיתוף עם יחידה 190 של כוח קודס. פיקד על היחידה מוחמד ג'עפר קציר, עד שנהרג ב-1 באוקטובר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון.
"יחידה 108" – אחראית על הברחת נשק מגבול סוריה ללבנון.
 "יחידה 18000" – אחראית על התיאום עם משמרות המהפכה, היחידה מתפקדת במקביל לגיס 18000 של כוח קודס.

 הזרוע האזרחית 

 המועצה המבצעת 
המועצה המבצעת משמשת כזרוע האזרחית של הארגון. המועצה אחראית על הפעלת ארגון הבריאות האסלאמי, אגודות הספורט, מוסדות חינוך, צדקה ורווחה, ובהם הקמת בתי ספר ומדרשות, תפעול בתי חולים, ושירותים סוציאליים שונים.
 מוסד השהיד – אחראי על תמיכה במשפחות שהידים
 מוסד הפצועים – אחראי על תמיכה בפצועי הארגון, שנכון ל-2019 מספרם מוערך בכ-9,000
 ג'יהאד הבנייה – עוסק במיזמי שיקום ובנייה, ובסיוע נרחב לחקלאים.

 ארגון הבריאות האסלאמי 
מרכז את הפעילות האזרחית, הרפואית של חזבאללה. תחומי האחריות של ארגון תחומה במתן שירותים רפואיים מסובסדים, הפעלת בתי חולים ומרפאות בריכוזי האוכלוסייה השיעית בלבנון.

 ארגוני הספורט 
מפעילה את ארגוני הספורט של חזבאללה, משמשת כתנועת חינוך ספורטיבית לבני נוער שיעיים המכינה את הנוער לפעילות והשתלבות בזרוע הצבאית של הארגון. בין פעילויות הספורט ניתן למנות: אמנויות לחימה, ריצה, וגלישה בחבל.

 צופי האימאם אל-מהדי 
תנועת הצופים של חזבאללה, משמשת כתנועת הנוער של הארגון. התנועה פועלת להטמעת האידאולוגיה של חזבאללה. לאחר גיל 16 חניכים רבים מצטרפים היישר לפעילות הצבאית של חזבאללה. מפקדי היחידות מאתרים את החניכים הבולטים, "מסמנים" אותם ומגייסים אותם ליחידות הצבאיות השונות של חזבאללה.

 אנשי מפתח 
שםתפקידלא ממוסגר|99x99 פיקסליםנעים קאסםהמזכיר הכללי של חזבאללהלא ממוסגר|107x107 פיקסליםמוחמד רעדסגנו של נעים קאסם מזכ"ל חזבאללה, יושב ראש סיעת חזבאללה בפרלמנט הלבנוני.לא ממוסגר|82x82 פיקסליםמוחמד חיידר (אבו עלי חיידר)רמטכ"ל בפועל של חזבאללה וראש מערך המבצעיםלא ממוסגר|110x110 פיקסליםופיק ספאלשעבר ראש מנגנון הביטחון המרכזי ומפקד היחידה לקישור ותיאום של חזבאללה. התפטר מתפקידו בפברואר 2026.לא ממוסגר|107x107 פיקסליםטלאל חמיהקצין המודיעין הראשי של חזבאללה ואחראי על פיגועי החוץ של הארגון; מפקד יחידה 910לא ממוסגר|82x82 פיקסלים (חוסיין אל-ח'ליל)מפקד היחידה לקישור ותיאום של חזבאללה, החליף את ופיק ספא שהתפטר. שימש גם כיועצו הפוליטי של מזכ"ל הארגון.לא ממוסגר|82x82 פיקסליםאחמד מהנאראש יחסי החוץ של חזבאללה.לא ממוסגר|82x82 פיקסליםאבראהים אמין א-סיידראש המועצה הפוליטיתלא ממוסגר|82x82 פיקסליםסגן ראש המועצה הפוליטיתלא ממוסגר|82x82 פיקסליםמוחמד יזבכראש "המועצה השיפוטית"לא ממוסגר|82x82 פיקסליםראש המועצה המבצעת.לא ממוסגר|82x82 פיקסליםסגן ראש המועצה המבצעת.לא ממוסגר|82x82 פיקסליםעלי רידא עבאסראש כוח רדואן, לשעבר מפקד יחידת בַּדר בחזבאללהלא ממוסגר|82x82 פיקסליםח'ליל יוסף חרבבכיר בחזבאללהלא ממוסגר|82x82 פיקסליםחד'ר יוסף נאדרמפקד יחידה 900לא ממוסגר|82x82 פיקסליםמוחמד עטייהמפקד יחידה 133לא ממוסגר|82x82 פיקסליםחסן עצ'ןמפקד יחידה 1600לא ממוסגר|82x82 פיקסליםיוסף א-זיןראש יחידת התעמולה של חזבאללהלא ממוסגר|82x82 פיקסליםאבראהים עלי דאהרמפקד היחידה הפיננסית במערך המטהלא ממוסגר|97x97 פיקסליםאחראי על המשרד המרכזי של חזבאללה בטהרןלא ממוסגר|82x82 פיקסליםנציג חזבאללה בעיראקלא ממוסגר|82x82 פיקסליםמוסטפא מורנייהראש היחידה להעברת אישים מסוריה ללבנון;
בנו של עימאד מורנייהלא ממוסגר|82x82 פיקסליםסלמאן ראוףבכיר בחזבאללה, מעורב בפיגוע בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס ב-1994לא ממוסגר|82x82 פיקסליםחסן עז א-דיןאחד מחוטפי טיסה 847 של TWA, נכלל ברשימת המחבלים המבוקשים ביותר של ה-FBI.לא ממוסגר|82x82 פיקסליםמוסטפא דיראניהחזיק ברון ארד, נחטף על ידי ישראל ב-1994 ושוחרר בעסקת חילופי שבויים ב-2004, לאחר השחרור מונה דיראני כ"אחראי מדיני" בחזבאללה ומכהן במועצה המדינית של הארגוןלא ממוסגר|97x97 פיקסליםעבד אל-כרים עוביידאחראי על פעילות חזבאללה בדרום לבנון החל משנת 1984 עד לחטיפתו בידי ישראל בשנת 1989, שוחרר בעסקת חילופי שבויים ב-2004, עומד בראש המחלקה הסוציאלית הגדולה בחזבאללה, שמטפלת במשפחות החללים, הפצועים והאסירים.לא ממוסגר|82x82 פיקסליםקייס עוביידהיה מעורב בחטיפתו של אלחנן טננבוים, ולאחר מכן פעיל ביחידה 1800

בכירים בארגון שנהרגו, מתו או הודחו

 סובחי א-טופיילי – מזכ"ל חזבאללה הראשון. הוחלף מתפקידו ב-1991 והודח מהארגון ב-1998.
 עבאס מוסאווי – מזכ"ל חזבאללה השני בשנים 1991–1992. נהרג בסיכול ממוקד במבצע שעת לילה על ידי ישראל.
 עימאד מורנייה – ראש הזרוע הצבאית של חזבאללה. היה אחראי לתכנון וביצוע פעולות טרור רבות בלבנון וברחבי העולם וכתוצאה מכך הפך לאחד הטרוריסטים המבוקשים בעולם, ועמד בין היתר בראש רשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI. נהרג ב-12 בפברואר 2008 פיצוץ מכונית בדמשק בהתנקשות שבוצעה במשותף בידי ה-CIA והמוסד.
 חסאן א-לקיס – ראש יחידת התקשורת בחזבאללה והאחראי על הרכש הצבאי בארגון. נהרג בהתנקשות ב-4 בדצמבר 2013.
 ג'יהאד מורנייה – מפקד גזרת הגולן בחזבאללה ובנו של עימאד מורנייה. נהרג בסיכול ממוקד במהלך מלחמת האזרחים בסוריה ב-18 בינואר 2015 בפעולה שמיוחסת לישראל.
 מוחמד עיסא – מחזיק תיק סוריה ועיראק בחזבאללה. נהרג בסיכול ממוקד במהלך מלחמת האזרחים בסוריה ב-18 בינואר 2015 בפעולה שמיוחסת לישראל.
 סמיר קונטאר – השתתף בפיגוע בנהריה ב־22 באפריל 1979, ב-2015 הוכרז על ידי ארצות הברית כ"טרוריסט בינלאומי". ב-19 בדצמבר 2015 נהרג בפיצוץ בג'רמאנה, סוריה, במהלך מלחמת האזרחים שהתחוללה במדינה.
 מוסטפא בדר א-דין – אחראי על מנגנון החוץ של הארגון. היה אחד האנשים המרכזיים בארגון. פעל יחד עם עימאד מורנייה במבצעי טרור רבים, בהם חטיפת אישים מערביים ופעולות טרור במפרץ הפרסי. ב-12 במאי 2016 נהרג בפיצוץ בקרבת נמל התעופה הבינלאומי של דמשק.
 עלי עטווה – בכיר חזבאללה שהיה מעורב בחטיפת טיסה 847 של TWA, מת מסרטן ב-8 באוקטובר 2021.
  – חבר פרלמנט מטעם חזבאללה, שימש בעברו כנציג הארגון במחוז בעלבכ-אלהרמל במהלך שתי קדנציות, כסגנו ועוזרו של חסן נסראללה, כראש המועצה המבצעת של הארגון, כחבר מועצת השורא של חזבאללה מספר פעמים וכחבר במועצת קבלת ההחלטות בתקופה שעבאס מוסאווי היה מזכ"ל. הוא נפטר ממחלה קשה ב-27 בדצמבר 2023.
 ויסאם א-טוויל – מפקד בכיר בכוח רדואן. נהרג בח'רבת סלם, לבנון, בסיכול ממוקד במהלך הלחימה בחזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל ב-8 בינואר 2024.
 עלי עבד אל-חסן נעים – סגן ראש מערך הטילים, חוסל באל-באזוריה, לבנון, ב-29 במרץ 2024.
 טאלב סאמי עבדאללה – מפקד יחידת "נַסר", בליל 11 ביוני 2024 נהרג בסיכול ממוקד בידי חיל האוויר הישראלי.
 אבו נעמה נאסר – מפקד יחידת "עזיז". נהרג בסיכול ממוקד במהלך החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל, ב-3 ביולי 2024.
 פואד שוכר – רמטכ"ל חזבאללה, ב־30 ביולי 2024 חוסל בתקיפה ישראלית בביירות.
 אבראהים עקיל – מפקד מערך המבצעים, נהרג בסיכול ממוקד של צה"ל במבצע חיצי הצפון, בעת שנועד עם מפקדי כוח רדואן במרתף בביירות, ב-20 בספטמבר 2024.
 אבו חסן סמיר (אחמד והבי) – ראש יחידת ההדרכה בחזבאללה, חוסל יחד עם אבראהים עקיל בביירות, ב-20 בספטמבר 2024.
 אבראהים קובייסי – ראש מערך הטילים. חוסל בסיכול ממוקד של חיל האוויר הישראלי במהלך מבצע חיצי הצפון ברובע הדאחייה של ביירות ב-24 בספטמבר 2024.
 עבאס אבראהים שרף א-דין – סגן ראש מערך הטילים לאחר עלי עבד אל-חסן נעים, חוסל יחד עם אבראהים קובייסי ב-24 בספטמבר 2024.
 מוחמד חוסיין סרור – ראש המערך האווירי. חוסל בסיכול ממוקד ברובע הדאחייה בביירות ב-26 בספטמבר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון.
 חסן נסראללה – מזכ"ל הארגון, חוסל במבצע סדר חדש, ב-27 בספטמבר 2024.
 עלי כרכי – מפקד החזית הדרומית, חוסל במבצע סדר חדש, ב-27 בספטמבר 2024.
 נביל קאוק – ראש יחידת הביטחון המונע, חוסל ב-28 בספטמבר בסיכול ממוקד של חיל האוויר הישראלי במסגרת מבצע חיצי הצפון.
 מוחמד ג'עפר קסיר – מפקד יחידת 4400, גם היה המפקד הבכיר ביותר של חזבאללה בסוריה, חוסל בביירות ב-1 באוקטובר 2024.
 מוחמד ראשיד סכאפי – ראש מערך הקשר, חוסל בבירות ב-3 באוקטובר 2024.
 האשם ספי א-דין – המחליף של נסראללה בתור מזכ"ל חזבאללה, חוסל בדאחייה ב-4 באוקטובר 2024.
 חוסיין עלי הזימה – ראש מערך המודיעין, חוסל יחד עם האשם ספי א-דין בדאחייה ב-4 באוקטובר 2024.
 סהיל חוסיין חוסייני – ראש מערך המטה. הוא נהרג בידי חיל האוויר הישראלי בסיכול ממוקד במסגרת מבצע חיצי הצפון ב-7 באוקטובר 2024.
 מוסטפא אחמד שחאדי – סגן מפקד כוח רדואן, חוסל בנבטיה ב-30 באוקטובר 2024.
 סלים עיאש – בכיר ביחידה 121, יחידת החיסולים, הורשע על ידי בית דין בין-לאומי מיוחד ברצח ראש ממשלת לבנון, רפיק אל-חרירי, בשנת 2005. חוסל בתקיפת צה"ל בעיירה אל-קוסייר בסוריה, סמוך לגבול הלבנוני ב-10 בנובמבר 2024.
 עלי מוסא דקדוק – מפקד "תיק הגולן", חוסל בדמשק, סוריה ב-10 בנובמבר 2024.
 מוחמד עפיף – דובר ואחראי מערך התעמולה, חוסל בסיכול ממוקד ב-17 בנובמבר 2024 בביירות, לבנון במסגרת מבצע חיצי הצפון.
 מוחמד עלי חמאדי – מפקד גזרת מערב הבקאע, אחד מחוטפי טיסה 847 של TWA ונכלל ברשימת המחבלים המבוקשים ביותר של ה-FBI. נהרג בהתנקשות בינואר 2025.
 חוסיין אל-ח'ליל (אבו עלי ג'וואד) – שומר ראשו וחתנו של חסן נסראללה, זכה לכינוי "מגן האדון". נהרג בסיכול ממוקד של חיל האוויר באיראן ב-21 ביוני 2025 במהלך מבצע עם כלביא.
 היית'ם עלי טבטבאי – מפקד הזרוע הצבאית של חזבאללה. בעבר היה מפקד מערך המבצעים, כוח רדואן ויחידה 3800. נהרג בסיכול ממוקד של חיל האוויר ברובע הדאחייה שבביירות, ב-23 בנובמבר 2025.

 מימון 

היקף ההכנסות של חזבאללה נאמד בשנת 2013 בכ-800 מיליון עד מיליארד דולר לשנה, אך בעקבות החרפת העיצומים נגד איראן נקלע הארגון החל משנת 2019 למשבר כלכלי ותקציבו קוצץ בעשרות אחוזים. מקורות המימון שלו הם:
 איראן – מקור המימון העיקרי (70% עד 90%) באמצעות גופים ממשלתיים: משמרות המהפכה ומשרד החוץ, וקרנות צדקה חצי-ממשלתיות. יש האומדים את היקף הכספים שהועברו מאיראן לחזבאללה בשנים 1982–2012 בכשלושים מיליארד דולר.
 פעילות פלילית בלבנון וברחבי העולם, המבוצעת על ידי פעילי חזבאללה, בעיקר בתחום הסחר בסמים וזיוף כספים.
 גיוס כספים בלבנון וברחבי העולם באמצעות קרנות צדקה וקהילות שיעיות. היקף התרומות נאמד במיליונים בודדים. המוקדים העיקריים הם בחוף השנהב וב"משולש הגבולות" באמריקה הלטינית, המשמשים גם כנקודת מעבר לכוח-אדם ולאספקה וכן לאימון.
 הלבנת הון באמצעות בנקים ועמותות, בהן בולטת אל-קרד אל-חסן (מוסד פיננסי). חזבאללה אחסן מאות מיליוני דולרים בבונקרים ומרתפים מתחת לבניינים ברובע הדאחייה בביירות. צה"ל הפציץ מחסנים אלו ב-20 ו-21 באוקטובר 2024.
 פעילות עסקית לגיטימית, כגון עסקי נדל"ן, סחר בנפט, ובעלות על עסקים קטנים.
 תקצוב מממשלת לבנון, באמצעות "סיעת הנאמנות להתנגדות" – נציגת חזבאללה בפרלמנט הלבנוני, למימון פרויקטים בקרב ריכוזי האוכלוסייה השיעית השייכים לארגון.

ארגון חזבאללה משתמש בין היתר בחברות לבנוניות לשם הלבנת פעולותיו ברחבי העולם. בין החברות העיקריות חברת "בַּיְת אל-מַאל" וחברת "יוסר". ב-7 בספטמבר 2006 הקפיא משרד האוצר האמריקני את נכסיהן בארצות הברית והטיל חרם כלכלי על חברות אלו.

בנובמבר 2014 פרסם המגזין פורבס-ישראל מחקר מקיף שעל פיו מייצר ארגון חזבאללה כחצי מיליארד דולר בממוצע מדי שנה מפעילותו הכלכלית ומדורג במקום הרביעי מבין ארגוני הטרור בעולם מבחינת הכנסות שנתיות. על פי התחקיר מעבירה איראן לחזבאללה כ-250 מיליון דולר, כ-50% מסך הכנסות הארגון. הפעילות הקרימינלית של הארגון הכוללת בין השאר הלבנות הון, זיוף שטרות וניירות ערך, סחר בנשק, גניבת מכוניות, הברחות ובעיקר ייצור וסחר סמים, מזרימה לחזבאללה עוד מאות מיליוני דולרים מדי שנה.

בדצמבר 2017 עדכן פורבס-ישראל את רשימת ארגוני הטרור העשירים בעולם. מהתחקיר המעודכן עולה כי נכון לסוף שנת 2017 ארגון חזבאללה הוא ארגון הטרור העשיר ביותר, עם היקף הכנסות שנתי של כ-1.1 מיליארד דולר. על פי התחקיר המקיף איראן מימנה קרוב ל-75% ממקורות ההכנסה של חזבאללה (שעמדו אז על כ-800 מיליון דולר בשנה). עוד מאות מיליוני דולרים נוספים זורמים לקופת הארגון מפעילות פלילית – בעיקר סחר בסמים.

 פשיעה 
בדומה להתנהלות מפלגות לבנוניות אחרות בעבר, חלק מאנשי חזבאללה עוסקים בענפי פשיעה שונים, המכניסים להם כסף קל. עם זאת, חלק ממקורות המימון של חזבאללה כארגון מגיע מסחר בסמים. לבנון ידועה כמדינת סמים, וחזבאללה, לטענת גורמי ביון מערביים, שולט בתחום זה: אנשיו המגיעים מקרב חמולות שיעיות עוסקים בגידול, יבוא חומרי גלם, ייצור והפצת סמים. עשרות מעבדות קיימות בפרט באזור העיירה בעלבכ, הנחשבת לבירת הסמים של לבנון. על פי הטענות האמריקניות והישראליות, באזור הבקאע מגדלים סמים בשטח של כ-50 אלף דונם, שמפיקים בין 250 ל-300 טון. על פי הערכות של גורמי שלטון ישראליים, מדי שנה מוברחים דרך הגבול הלבנוני כעשרה טון של חשיש לישראל, תחת עיניהם הפקוחות של אנשי חזבאללה. סמים מוברחים מלבנון לישראל גם דרך גבולה עם ירדן. לטענת חוקרים ישראליים כדוגמת ד"ר בועז גנור, לחזבאללה יש עניין אסטרטגי להציף את מדינת ישראל בסמים. בנוסף התפרסמו ידיעות רבות על רשתות סחר בסמים שהפעיל הארגון בדרום אמריקה.

תחום פשיעה נוסף הוא זיוף כספים והפצתם (במיוחד דולרים), באמצעות ידע איראני. העיירה בריתאל  שבשליטת חזבאללה נחשבת למרכז הזיוף הלבנוני, ובה כ-15 בתי דפוס המתמחים בזיופים. בתחום זה ניכרת זיקה ברורה בין איראן לחזבאללה. בתחילת שנות ה-90 הועברו מאיראן מכונות משוכללות לזיוף כסף לחזבאללה, שהפיקו זיופים באיכות גבוהה ביותר (Super Dollar). בעקבות לחץ אמריקני על סוריה, הוצאו מכונות אלו במחצית שנות התשעים. עם זאת, המשיכה הדפסתם של זיופים איכותיים פחות. הארגון ממנף את היכולות הטכניות של הזיוף לתחום המבצעי, לצורך זיוף תיעוד הכולל בין היתר זיוף דרכונים.

 ההכרה כארגון טרור 
ממוזער|מדינות המכירות בחזבאללה כארגון טרור
חזבאללה הוכרז כארגון טרור על ידי אוסטריה, אוסטרליה, אסטוניה, אקוודור, ארגנטינה, ארצות הברית, בחריין, גואטמלה, גרמניה, הונדורס, הולנד הממלכה המאוחדת, ישראל, ליטא, ניו זילנד, סלובניה, סרביה, פרגוואי, צ'כיה, קולומביה, קוסובו, קנדה, שווייץ, ומדינות המפרץ.

ב-2016 הוכרז חזבאללה כארגון טרור על ידי הליגה הערבית. ב-2024 הליגה הערבית חזרה בה.

ב-4 בדצמבר 2025 הוכרז חזבאללה כארגון טרור על ידי עיראק, אך הממשלה חזרה בה באותו היום.

הזרוע הצבאית של חזבאללה הוכרה כארגון טרור על ידי האיחוד האירופי, צרפת והחל ממרץ 2026 גם על ידי ממשלת לבנון. 

משרד החוץ של ארצות הברית מציין שחזבאללה אחראי למותם של יותר מ-300 אזרחים אמריקאים, יותר מ-200 מהם נחתים אמריקנים בלבנון. נגד עימאד מורנייה, שבין השאר, תכנן את הפיגועים ב-1983 נגד הנחתים, הוצא צו מעצר בין-לאומי עם פרס של חמישה מיליון דולר למי שיביא מידע עליו. גורמים רשמיים בקנדה ובהם השר לביטחון הציבור, סטוקוול דיי, אף השוו בין חזבאללה לבין גרמניה הנאצית.

בתחילה, ארגון הביון הארגנטינאי הגדירו כ"ארגון בעל מאפיינים של ארגון טרור" בעקבות הפיגועים בבואנוס איירס בארגנטינה, והתובע הכללי של המדינה הוציא צו מעצר בין-לאומי נגד אחד מבכיריו. ב-17 ביולי 2019 הכריזה ארגנטינה על חזבאללה כארגון טרור לאחר אישור תקנה שכל ארגון שביצע פעולת טרור על אדמתה יוכרז כארגון טרור.

לעומתם המדינות רוסיה,, סין, קובה, קוריאה הצפונית, אלג'יריה ואיראן אינן מחשיבות את חזבאללה כארגון טרור.

ב-4 בינואר 2005 החליט בית משפט בדיסלדורף שבגרמניה לאשר את גירושו של פעיל חזבאללה מהמדינה. בית המשפט קבע כי הארגון מוביל את המאבק בישראל "תוך זלזול ברוטלי בחיי אדם". התקשורת המערבית בדרך כלל מתארת את חזבאללה כ"קבוצה מיליטנטית" הקשורה ל"טרוריזם". מקורות אחרים, בעיקר במדינות ערביות במזרח התיכון, אינם רואים בחזבאללה ארגון טרור. חזבאללה הכחיש קשר לפעולות טרור מסוימות, בהן פיגועי 11 בספטמבר ורציחת ניק ברג, אך תמך בחמאס באופן פעיל. חמאס נחשב על ידי מדינות רבות לארגון טרוריסטי, ועל כן תמיכה בו היא הפרה של החלטת מועצת הביטחון 1373, לפי אותן מדינות.

ב-2005 החלו מדינות שונות באירופה לאסור את שידור ערוץ אל-מנאר של חזבאללה באירופה, בשל ההסתה האנטישמית שהוא משדר. כמו כן, בחודש מרץ 2005 הכריז האיחוד האירופי שחזבאללה הוא ארגון טרור, אך ההחלטה הייתה הצהרתית בלבד ולא חייבה נקיטת פעולות נגד חזבאללה או כספיו באירופה.

בעקבות מלחמת לבנון השנייה טענה ישראל כי חל כרסום במעמדו של חזבאללה בעולם הערבי, שכן נשמעו קולות בכירים בסעודיה ובמצרים שטענו כי חזבאללה הוא למעשה ארגון טרור ולא תנועת התנגדות לגיטימית. מטיפים סונים קראו לו בעיוות שמו "המפלגה האלילה", וטענו שהוא איננו משרת את האל אלא את רצון איראן להשתלט על העולם הערבי. עם זאת, רבים בעולם הערבי ראו בחזבאללה כארגון היחיד שהצליח לשרוד התקפה רצינית של ישראל. עליית קרנו של הארגון בלבנון הובילה למשבר ממשלתי, שבמסגרתו פרשו השרים השיעיים (ותומכי מישל עאון) מהממשלה, לאחר שדרישתם לקבלת שליש מכיסאות השרים לא נענתה.

ברבע הראשון של שנת 2009, בעקבות תפיסת רשת ריגול וטרור של חזבאללה במצרים, שמנתה 49 חברים ואיימה להפיל את המשטר במצרים, הוחמרו היחסים בין מצרים לבין חזבאללה ואיראן, ומצרים החלה לפעול להפסקת שידורי אל-מנאר בלוויין שלה.

ב-2011 הוציא בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) צווי מעצר נגד ארבעה טרוריסטים של חזבאללה, בהם המפקד הבכיר מוסטפא בדר א-דין, גיסו ויורשו של עימאד מורנייה, באשמת תכנון וביצוע רצח ראש ממשלת לבנון רפיק אל-חרירי.

באוגוסט 2012 הכריזה ארצות הברית על הטלת סנקציות כלכליות והקפאת נכסי ארגון חזבאללה. הדבר נעשה בשל תמיכתו של הארגון הלבנוני במשטרו של נשיא סוריה בשאר אל-אסד, וסיועו לדיכוי העם הסורי במהלך מלחמת האזרחים שהתחוללה במדינה.

ב-22 ביולי 2013, כשנה לאחר הפיגוע בבורגס ובעקבות מעורבות חזבאללה במלחמת האזרחים בסוריה הסכימו מדינות האיחוד האירופי להכיר בזרוע הצבאית של ארגון חזבאללה ארגון טרור, והוסיפו את הזרוע הצבאית לרשימת ארגוני הטרור. כתוצאה מכך על הארגון מופעלות סנקציות כגון הקפאת נכסים שמחזיק הארגון בתחומי 28 המדינות החברות באיחוד האירופי. הארגון באמצעות ערוץ התקשורת שלו אל-מנאר הגיב באומרו כי "ישראל הכפיפה את האיחוד האירופי לרצונה לאחר מאמצים כבירים". ישראל, מצידה, מחתה על הניסיון להפריד בין הזרוע הצבאית לבין הזרוע הפוליטית של הארגון (מחנה 8 במרץ), אך האיחוד האירופי לא רצה לפגוע בקשרים המדיניים עם לבנון, שמפלגה זאת הייתה חלק מממשלתה.

 פעולות טרור ופעולות צבאיות בולטות 
חזבאללה ביצע מגוון פעולות טרור בלבנון, בישראל ובעולם, הבולטות בהן:
 אסון צור הראשון ב-11 בנובמבר 1982, בפיגוע קרס בניין הממשל הצבאי הישראלי בצור שגרם ל-91 הרוגים, מתוכם 34 שוטרי משמר הגבול, 33 חיילי צה"ל, תשעה אנשי שב"כ ו-15 עצירים לבנוניים.
 שני פיגועי התאבדות בשגרירות האמריקנית בביירות: ב־18 באפריל 1983: (63 הרוגים), ובספטמבר 1984 (20 הרוגים).
 פיגוע התאבדות כפול באמצעות משאיות תופת ב־23 באוקטובר 1983: במטה הנחתים האמריקאיים בביירות, שהביא למותם של 241 איש, ובמחנה כוחות הצנחנים הצרפתיים בביירות, שהביא למותם של 58 איש.
 אסון צור השני ב־4 בנובמבר 1983: פיגוע התאבדות באמצעות מכונית תופת במפקדת צה"ל בצור, שגרם ל-60 הרוגים, מתוכם 28 ישראלים.
 חטיפת טיסה 847 של TWA ב־14 ביוני 1985 והחזקת עשרות נוסעים כבני ערובה במשך שבועיים. אחד הנוסעים, שזוהה כקצין מהצי האמריקאי, נרצח על ידי המחבלים.
 פיגוע התאבדות נגד שיירה של צה"ל סמוך לשער פטמה שליד מטולה ב־19 באוקטובר 1988. 8 חיילי צה"ל נהרגו.
 פיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה ב־17 במרץ 1992, שהביא למותם של 29 איש, מתוכם 4 ישראלים.
 פיגוע תופת בבניין מרכז הקהילה היהודית בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה ב־18 ביולי 1994, שהביא למותם של 86 איש.
 ירי רקטות גראד ו"קטיושות" על יישובי הצפון, בייחוד על קריית שמונה ועל נהריה.
 לאורך שנות התשעים של המאה העשרים קיים חזבאללה לחימה בכוחות צה"ל בדרום לבנון (בעיקר על ידי הנחת מטעני חבלה וירי ארטילרי), תוך הימנעות מקרבות ישירים מול כוחות ישראליים. לאחר שבישראל הגיעו למסקנה כי הישארות בדרום לבנון מסכנת לשווא את ביטחון חיילי צה"ל, וכי ניתן לפקח על הנעשה בלבנון ולהגן על גבולה הצפוני של ישראל גם ללא הימצאות פיזית בתוכה, הוחלט להחזיר את צה"ל לגבול הבין-לאומי ב־24 במאי 2000.
חטיפת 3 חיילי צה"ל בהר דב ב־7 באוקטובר 2000.
 פיגוע ירי סמוך לקיבוץ מצובה ב־12 במרץ 2002 בו נרצחו 6 ישראלים. חזבאללה מכחיש קשר לפיגוע, וישנן טענות שהוא נעשה על ידי אנשי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
 מימון והכוונת פיגועי טרור משטחי יהודה, שומרון ועזה.
 רצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר, ב־14 בפברואר 2005, באמצעות מכונית תופת, אף על פי שארגון טרור סורי לקח את האחריות על הפיגוע.
 חטיפת שני חיילי צה"ל והריגת שמונה סמוך לזרעית ב־12 ביולי 2006. פעולה זו הביאה לפרוץ מלחמת לבנון השנייה.
 מלחמת לבנון השנייה – לחימה מול צה"ל בלבנון, כולל ירי רקטי תלול מסלול על אוכלוסייה אזרחית בצפון מדינת ישראל.
 ירי רקטות ארטילריות מסיבי על יישובי צפון ישראל במהלך מלחמת לבנון השנייה (יולי–אוגוסט 2006), שהביא למותם של 44 אזרחים ולכ-2,000 פצועים.
 לחימה במלחמת האזרחים בסוריה לצד כוחותיו של בשאר אל-אסד. בלחימה זו נהרגו כ-1,700 מלוחמי חזבאללה.
 הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס ב־18 ביולי 2012: פיגוע התאבדות בבולגריה בו נרצחו 7 אזרחים, בהם 5 ישראלים, שנעשה בשיתוף פעולה של חזבאללה עם משמרות המהפכה האסלאמית של איראן. מספר שבועות לפני הפיגוע נעצר פעיל חזבאללה בקפריסין כאשר ניסה להכין תשתית לפיגוע נגד יעדים ישראליים באי.
 לטענת סעודיה, הארגון היה אחראי על שיגור טיל בורכאן 2 מתימן לעבר ריאד. הטיל יורט על ידי פטריוט.
 הארגון השתתף במלחמת חרבות ברזל ולחם מול צה"ל. כתוצאה מתקיפות וירי רקטות וטילים על ידי חזבאללה לעבר ישראל נהרגו  חיילים ו- אזרחים.

 ראו גם 
 מלחמת לבנון הראשונה
 מלחמת לבנון השנייה
 אסון השייטת
 רצועת הביטחון
 סכסוך ישראל-חזבאללה לאחר מלחמת לבנון השנייה
 אל-מנאר
 יחסי החוץ של חזבאללה
 ירוק ללא גבולות
 החזית הלבנונית במלחמת חרבות ברזל
 Special Force
 תיק הגולן
 טבעת האש האיראנית

 לקריאה נוספת 
 שמעון שפירא – חזבאללה בין איראן ללבנון, מרכז משה דיין, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000 (מהדורה מעודכנת: 2006)
 רונן ברגמן – נקודת האל-חזור: המודיעין הישראלי מול איראן וחזבאללה, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2007
 דניאל סובלמן, כללי משחק חדשים: ישראל וחזבאללה לאחר הנסיגה מדרום לבנון, מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים, אוניברסיטת תל אביב, 2003
 מרטין קרמר – פדלאללה: המצפן של חזבאללה, הוצאת מרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה, אונ' ת"א, 1998
 שאול שי – ציר הרשע: איראן, חזבאללה והטרור הפלסטיני, הוצאת מפעלות המרכז הבינתחומי, הרצליה, 2003
 אור פיאלקוב, שימוש בזרים על ידי ארגון חזבאללה לביצוע משימות איסוף מידע או לביצוע פיגועי טרור, מב"ט מלמ 87, המרכז למורשת המודיעין, אוקטובר 2020, עמ' 25–27
 עבד אלקאדר כנאענה, חזבאללה והגמוניית המקאוומה, הוצאת מאגנס, 2021.
 Matthew Levitt, Hezbollah: The Global Footprint of Lebanon's Party of God, Georgetown University Press, 2013

 קישורים חיצוניים 


 תא"ל (מיל') ד"ר שמעון שפירא, הולדתה של תנועת חזבאללה, מרכז המידע למודיעין ולטרור במרכז למורשת המודיעין, 19 בינואר 2023
 יעל פרייס-שמשי, חזבאללה, אתר מט"ח, 2006
 יפתח שפיר, חזבאללה כצבא, מכון למחקרי ביטחון לאומי, 2017
 פעילות חזבאללה מול ערביי ישראל, אתר השב"כ, 13 בספטמבר 2014


 אלי אשד, שלושים שנות חזבאללה, ניתוח עברו של הארגון ועתידו האפשרי, אתר מגזין יקום תרבות, 23 באוגוסט 2012
 , כתב עת "בין הקטבים"
 סקירת מכון המחקר האמריקני Council on Foreign Relations על חזבאללה, שנתיים לאחר מלחמת לבנון, 13 באוגוסט 2008 


 אורנה מזרחי, יורם שוייצר, ישראל תידרש לשנות את משוואת ההרתעה מול חזבאללה, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS), 27 באפריל 2023







 ביאורים 

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:ציר ההתנגדות
קטגוריה:ארגוני טרור שיעיים
קטגוריה:ארגונים אנטישמיים
קטגוריה:יחסי ישראל–לבנון
קטגוריה:לבנון: מפלגות
קטגוריה:מלחמת האזרחים בסוריה: ארגונים
קטגוריה:מפלגות אסלאמיות
קטגוריה:צבאות לא סדירים
קטגוריה:מפלגות אנטי-ציוניות