צ'ארלס דיקנס

שמאל|ממוזער|310px|במלאת 200 שנה להולדתו, ב-7 בפברואר 2012, שונה לוגו מנוע החיפוש "גוגל" לדודל בהשראת דמויות מספריו של דיקנס
שמאל|ממוזער|צ'ארלס דיקנס על כריכת ספרו "דייוויד קופרפילד"
צ'ארלס ג'ון הפאם דיקנס (באנגלית: Charles John Huffam Dickens; 7 בפברואר 1812 – 9 ביוני 1870) היה סופר, עיתונאי ושחקן תיאטרון אנגלי, בתקופה הוויקטוריאנית.

 ביוגרפיה 
דיקנס נולד בעיר הנמל פורטסמות' שבדרום אנגליה. אביו היה פקיד ימי בעל הכנסה נאה, שאפשרה לדיקנס הצעיר להתחנך משך זמן בבית ספר פרטי. בילדותו, עברה משפחתו להתגורר בצ'טהאם שבמחוז קנט, וב-1823 לקמדן טאון שבלונדון.

מצבה של המשפחה השתנה כאשר אביו נכלא עקב הסתבכות בחובות, לאחר שבזבז כסף רב מדי על אירוח ושימור מעמדו החברתי. דיקנס בן ה-12 נשלח לעבוד במשך עשר שעות ביום במפעל לייצור משחת נעליים, בבעלותו של אחד מקרוביה של אמו. הוא בילה את זמנו בהדבקת תוויות על צנצנות המשחה והרוויח שישה שילינג לשבוע, מהם היה צריך לממן את דמי מחייתו ומגוריו, ולתמוך במשפחתו שהייתה כלואה במרשלסי, בית הסוהר לבעלי חוב.

כעבור כשנתיים נחלצה משפחתו מקשייה, בין השאר הודות לסכום שהגיע בירושה ממשפחת אביו. המשפחה נחלצה מן הכלא, אך אמו לא מיהרה ליטול אותו ממפעל ייצור משחת הנעליים, עלבון שדיקנס לא מחל לה עליו מעולם. כששמע אביו, שהחשיב עצמו כג'נטלמן, שבנו עדיין משמש כפועל פשוט, זעם ואסר עליו להמשיך לעבוד שם.

בשנת 1827, כשהוא בן 15, החל דיקנס לעבוד כלבלר משפטי, משרה זוטרה שהיוותה הכשרה מקדימה לאפשרות להפוך לעורך דין. דיקנס לא חיבב את המשרה ולאחר תקופה קצרה כקלדן בבית המשפט, הפך לעיתונאי המדווח על העימותים בפרלמנט ועל מערכות הבחירות הסוערות באותה תקופה באנגליה, והמשיך לכתוב, לתרום ולערוך במגזינים לאורך רוב שנותיו. מסעותיו ברחבי אנגליה משתקפים במידת מה גם בספרו הראשון "מועדון הפיקוויקים", שיצא בשנת 1836.

ב-2 באפריל 1836, נישא דיקנס לקת'רין הוגארת', בתו של עורך ה-Evening Chronicle. לזוג נולדו עשרה ילדים. שנות נישואיו לקת'רין הוגארת' היו הפוריות והמוצלחות ביותר לדעת רבים, כאשר דיקנס פרסם כמעט בזה אחר זה את הרומנים "אוליבר טוויסט", "ניקולס ניקלבי" ו"בית ממכר עתיקות". ב-1850 פרסם דיקנס את הרומן "דייוויד קופרפילד" - רומן חניכה ריאליסטי, בו הדמות של מר מיקאובר מבוססת על דמותו של אביו. את הספר "זמנים קשים" על תחלואי החברה המתועשת, פרסם ב-1854. דיקנס רכש לו שם ופופולריות, והכנסותיו אפשרו לו אף לרכוש (בשנת 1856) בית מידות בכפר הייאם  שליד רוצ'סטר שבמחוז קנט, שבילדותו חלף על פניו וחלם לחיות בו. ב-1857 פרסם את "דוריט הקטנה", ספר שעוסק בכוחו המשחית של הכסף.

בשנת 1857, כאשר מלאו לו ארבעים וחמש שנה, החל בקשר רומנטי עם השחקנית אלן טרנן, בת השמונה עשרה. הקשר ביניהם נמשך עד מותו. דיקנס עצמו שרף את כל התכתובות ביניהם ואף היא על פי בקשתו עשתה כן.

בשנת 1858 נפרד דיקנס מרעייתו. גירושין לא היו מקובלים אז, בפרט לא לאדם ידוע כדיקנס. רעייתו עזבה את ביתם המשותף עם ילד אחד בלבד; כל שאר הילדים נשארו בטיפולה של אחותה, ג'ורג'ינה. דיקנס המשיך לתמוך בפרודתו עד יום מותה.

בשנת 1859 הוא פרסם את הספר "בין שתי ערים", על אודות המהפכה הצרפתית.

 מותו 
בשנת 1865 היו דיקנס ובת-זוגו אלן טרנן מעורבים בתאונת רכבת - אם כי הזוג לא נפגע, אך שטף כתיבתו של דיקנס הידלדל מאוד בשנים האחרונות לחייו. הוא מת בביתו כחמש שנים לאחר התאונה, ונקבר בפינת המשוררים במנזר וסטמינסטר.

עמדת הכתיבה המקורית של דיקנס מ-1859 הכוללת את שולחן הכתיבה שלו, הכיסא, מנורה ואפילו לוח השנה שמציג את התאריך ה-9 ביוני, שהיה היום האחרון בחייו, מוצגת בספריית העיר ניו יורק.

יצירתו
יצירותיו של דיקנס זכו לעיבודים רבים לקולנוע, לטלוויזיה ולבמה. לפי רשומות IMDb היו, נכון לדצמבר 2007, 249 עיבודים שונים לרומנים וסיפורים של דיקנס. הפופולריים שבהם היו "מזמור לחג המולד", "אוליבר טוויסט" ו"תקוות גדולות". בולט במיוחד המספר הגדול של עיבודים לסרטי חג מולד ולמיני-סדרות טלוויזיוניות של הספרים.

פופולריות זו אינה מפתיעה נוכח אופיים של הרומנים של דיקנס. רוב הרומנים של דיקנס הופיעו במקורם בחלקים בשבועונים וירחונים ועלילתם, כמתבקש, נפתלת, מלודרמטית, ועתירת תהפוכות (כל פרק היה אמור להסתיים בשאלה מותחת שתגרום לקוראים לשוב ולקרוא את החלק הבא), גדושה סיטואציות קומיות ודמויות בעלות אפיונים פשוטים וחזקים. אחדות מדמויותיו הפכו כה פופולריות עד כי קיבלו חיים וביטויים עצמאיים בתוך השפה האנגלית.

אפיון נוסף של כתיבתו של דיקנס היה פתיחותו לדעתם של קוראיו וחבריו לגבי החומר. חברו והעורך הקבוע שלו ג'ון פורסטר קרא את מרבית הטיוטות שלו והשפעתו על דיקנס הייתה משמעותית: הוא הציע לו לרכך את ההגזמות המלודרמטיות, לחתוך פרקים ארוכים מדי, ונתן לו רעיונות לגבי העלילה והדמויות.

הסופר הבריטי א.מ. פורסטר מגדיר ב"אספקטים של הרומן" דמות "שטוחה" ככזו שניתן לתאר אותה באופן מלא במשפט אחד. כאשר בוחנים את פייגין, סקרוג', מר מיקאובר (והגברת מיקאובר), אוריה היפ, דורה וויקפילד ודמויות אחרות אצל דיקנס, ניתן לראות כי חלקן אכן "שטוחות", בעלות אפיון עיקרי אחד ומטרתן העיקרית היא לקדם את העלילה, או להאיר את הדמות המרכזית באור מסוים. עם זאת השילוב של דרמה בסטירה ותיאורים קומיים הוציאו את כתיבתו מכלל ההגדרה של רומנים סנטימנטליים.

לעומת זאת, טולסטוי וג'ורג' אורוול למשל, היללו את כישרון התיאור הריאלי שלו, את השטף הסיפורי, את ההומור הכובש ואת החשיפה והרגישות של דיקנס לעניים ולילדים כאחד. ס. יזהר, שסגנונו ונושאי סיפוריו שייכים לעולם אחר לחלוטין מאלו של צ'ארלס דיקנס, התוודה מספר פעמים שדיקנס היה המעצב הגדול של כתיבתו. בניית העלילה והמשפט, הריחוק שלו מהדמויות, האירוניה וההומור שלו - השפיעו על יזהר עוד בהיותו ילד שהתפעל מ"כתבים מעזבון בית הוועד הפיקויקי" בהוצאת שטיבל, תרפ"ט.

העלילות הגדושות, ההתרחשויות המלודרמטיות המופרכות בחלקן, סצנות סנטימנטליות להפליא ופרודיות שנונות מסבירות את הפופולריות הרבה של דיקנס בעיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים. עם זאת, נחשב דיקנס לאחד הסופרים החשובים ביותר, ספריו נקראים עד היום, ויצירתו השלמה הלפני-אחרונה, "תקוות גדולות", נחשבת לאחד מעמודי התווך של הספרות האנגלית.

היחס ליהודים ביצירותיו
ישנן דעות סותרות בנוגע לשאלת יחסו של דיקנס לעם היהודי. הוויכוח נסב בעיקר סביב הצגת דמותו של פייגין ברומן "אוליבר טוויסט" – נוכל יהודי המתואר באופן קריקטורי כבעל אף מעוקל ועיניים חמדניות (סטריאוטיפים אנטישמיים נודעים). נוכח הביקורת על דמותו של פייגין, הסביר צ'ארלס דיקנס את מניעיו לעיתון היהודי "ג'ואיש כרוניקל: "פייגין ב'אוליבר טוויסט' הוא יהודי, משום שלרוע המזל נכון הדבר שבתקופה שבה מתרחש הסיפור, סוג זה של פושעים היו כמעט תמיד יהודים... ושנית, הוא נקרא 'היהודי' לא בגלל דתו אלא בגלל גזעו." לעומת זאת, ברומן "ידידנו המשותף" , הרומן האחרון שכתב דיקנס שיצא לאור בשנת 1865, מתוארת דמותו של היהודי מר ריאה (Riah) בצורה חיובית ואוהדת.

ספריו
דפי עזבון של מועדון פיקוויק (1837; תרגום: ישראל חיים טביוב וברוך קרוא בשם כתבים מעזבון בית-הוועד הפיקוויקי, 1922; אריה סיון בשם מועדון הפיקוויקים, 1956; אהרן אמיר בשם רשומות מועדון הפיקוויקים, 1990; תרגום: דפנה רוזנבליט בשם כתבים מן העיזבון של מועדון הפיקוויקים, 2017, הוצאת כרמל) — חברי מועדון לונדוני יוצאים לתהות מקרוב על אורח-החיים האנגלי ונקלעים לאי-הבנות משעשעות
אוליבר טוויסט (1838; תרגום: הלל בבלי, 1924; יצחק שנהר, 1935; אליעזר כרמי, 1949; חיים אמיר, 1950; אריה סיון, 1956; יעל רון-לרר, 1995; טל לאופר, 2009; שהם סמיט ואמנון כץ 2011) — תלאותיו של יתום אומלל, שנקלע לכנופיית-גנבים ונתפס, עד שהוא מוצא בית אוהב
חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי (1839; תרגום: יונתן רטוש, 1948; יצחק לבנון, 1972; עירית לינור, 2005) — קורותיו של צעיר ישר, הדואג לרווחת אמו ואחותו
בית ממכר עתיקות (1840; תרגום: הלל בבלי, 1924; משה בן-אליעזר, 1930; א"ד שפיר, 1970) — פרשת נדודיה של נל הקטנה וסבה מוכר-העתיקות בדרכי אנגליה, עד סופה העגום
בארנבי רודג' (1841; תרגום: כרמלה דואק בשם [סודו הנורא של] ברנבי רדג', 1987) — צעיר תמים מעורב בתעלומת רצח בתקופת מהומות גורדון
מרטין צ'זלוויט (1843; תרגום: יעקב אורלנד בתוך אשמורת, 1950) — סב ונכדו בעלי שם זהה המסוכסכים ביניהם והנכד נאלץ להפליג לאמריקה
מזמור-שיר לחג המולד (1843; תרגום: דוד שחר בתוך מבחר הסיפור האנגלי, 1956) — סיפור אגדי על הקמצן אבנעזר סקרוג' החוזר בתשובה
הצרצור מאחורי התנור (1845; תרגום: יעקב סרייסקי, 1925) — מעשייה משעשעת על צרצר גומל חסדים
סיפורים לחג המולד (1846. מתוכם תרגם י. ישינבסקי את הילד וכוכבו, קרקוב 1907)
דומבי ובנו (1848) — עימות בין איש-עסקים קשה לב ובנו הנדיב
דייוויד קופרפילד (1850; תרגום: משה בן-אליעזר, 1921; ברוך קרוא, 1952; ישעיהו לויט, 1955; משה הרפז, 1956; עליזה נצר, 1967; אליעזר כרמי, 1980; מאיר ויזלטיר, 1987) ; לי עברון, 2021)— רומן בגוף ראשון, בעל רקע אוטוביוגרפי, על מאבקיו ונדודיו של יתום צמא לאהבה ולחום, עד בוא אשרו
בית קדרות (1853), תרגום אמציה פורת. על מוראות מערכת המשפט האנגלית, ועל האנשים הלכודים בתוכה
דברי ימי אנגליה לילד (1854)
זמנים קשים (1854; תרגום: אסתר כספי בשם ימים קשים, 1970) — נערת-קרקס נחלצת לעזרת עלמה שאולצה להינשא לגבר אלים בעיר-תעשייה קטנה
דוריט הקטנה (1857; תרגום: צ. רון, 1950; תרגום: אופירה רהט, 2002) — תלאות בת-זקוניו של אסיר, שנכלא בגלל חובותיו
שתי ערים (לעיתים בשם "בין שתי ערים") (1859; תרגום: יהודה גור, 1905, משה בן-אליעזר, 1929, מ. הרפז, 1961; פ. דצינגר, 1970, אברהם בירמן, 1974; מרים יחיל-וקס - תרגום חלקי 1990; תרגום מלא פרי עטה: 2011) — סבל, מעצר, הקרבה עצמית והצלה של בני לונדון ופאריס בימי המהפכה הצרפתית
תקוות גדולות (1860; תרגום: צ. רון בשם פיפ פעוט, 1950; ק. כצנלסון בשם תקוות גדולות, 1955; יצחק לבנון בשם תוחלת גדולה, 1956; אסתר כספי, 1983) — מגילת-חייו רבת-התהפוכות של יתום, שמיטיב אלמוני מכוון את דרכיו
ידידנו המשותף (1865; תרגום: מ. הרפז בשם הידיד הנאמן, 1960) — תופרת שמלות-בובות צעירה נוטלת חלק בפתרון תעלומה כספית
דוקטור מריגולד (1865; תרגום: יותם בנשלום, 2019; הוצאת תשע נשמות) — מונולוג של "סוחר בחפצים משומשים" שמאמץ נערה חירשת אילמת אחרי שהתאלמן ושכל את ילדתו
צומת מאגבי (1866) אוסף סיפורים קצרים
רומנסה חגיגית (1868. נדפס בהמשכים בעיתון-ילדים אמריקני; תרגום: אוריאל אופק בשם שניים נגד שתיים, 1981) — ארבעה סיפורים הכתובים, כביכול, בידי ילדים המפנים ביקורת עוקצנית כלפי המבוגרים
תעלומת אדווין דרוד (1870). ספר שלא סיים בחייו
סיפורי דיקנס לילדים (1948). תרגום: זלמן שלמה ליבוביץ. הוצאת ש. שרברק
כתבים מעזבון בית הוועד הפיקויקי, חלק א
ההסבר של ג'ורג' סילברמן (1868; תרגום: לי עברון, 2021; הוצאת תשע נשמות) - דיוקן חייו של ילד יתום מצעירותו ועד בגרותו.

 לקריאה נוספת 
<div style="direction: ltr;">
 Robert McParland, Charles Dickens's American Audience, Lexington Books, 2010 
 Maxime Leroy (ed.), Charles Dickens and Europe, Cambridge Scholars Publishing, 2013 
 Robert Douglas-Fairhurst, Becoming Dickens: the Invention of a Novelist, Belknap Press of Harvard University, 2011 
 Michael Slater, Charles Dickens, Yale University Press, 2009 
 Michael Slater, The Great Charles Dickens Scandal, Yale University Press, 2012 
 Donald Hawes, Charles Dickens, Continuum Press, 2007 
 Rosemarie Bodenheimer, ''Knowing Dickens Cornell University Press, 2007 
 Robert L. Patten, Charles Dickens and "Boz": the Birth of the Industrial-Age Author, Cambridge University Press, 2012 
 Mamie Dickens, My Father as I Recall Him, Cambridge University Press, 1897 
 John Forster, The Life of Charles Dickens, Cambridge University Press, 2012 
 Claire Tomalin, Charles Dickens: a Life, Penguin Press, 2011 
 Diana C. Archibald, Joel J. Brattin (eds.), Dickens and Massachusetts: the Lasting Legacy of the Commonwealth Visits, University of Massachusetts Press, 2015 
 Jonathan Buckmaster, Dickens's Clowns: Charles Dickens, Joseph Grimaldi and the Pantomime of Life, Edinburgh University Press, 2019 
 Fred Kaplan, Dickens: a Biography, Johns Hopkins University Press, 1998 
 Edgar Johnson, Charles Dickens, His Tragedy and Triumph, Simon & Schuster, 1952 
</div>
 צ'ארלס דיקנס, הפרא האציל (מאנגלית: יהונתן דיין), דחק, כרך טז, 2023.
 נועה מנהיים, הרשת הספרותית: מסות על חיבורים ומחברים, יצירות ויוצרות, הוצאת גרף, 2024, הפרק "על צ'ארלס דיקנס, זמנים קשים ותקוות גדולות", עמ' 115–129.
 צ'ארלס דיקנס, מכתב למערכת ה"טיימס" נגד הוצאות להורג''' (מאנגלית: עמרי אשר), נובמבר 1849

 קישורים חיצוניים 












  מארק פיליפס, Fans celebrate 200 years of Charles Dickens, באתר CBS News, 7 בפברואר 2012 - על האירועים בעולם לציון 200 שנה להולדתו של דיקנס 
 צ'ארלס דיקנס - חייו ויצירתו, באתר "The Victorian Web" 
 Charles Dickens Museum - אתר האינטרנט של מוזיאון צ`רלס דיקנס בלונדון 

 אריק גלסנר, על "בית קדרוּת", של צ'ארלס דיקנס, באתר "מבקר חופשי", 28 במרץ 2014, פורסם במקור במדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות"

 , 7 בפברואר 2012





הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:סופרים אנגלים
קטגוריה:עיתונאים בריטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אנגלים
קטגוריה:אוטודידקטים בריטים
קטגוריה:לונדון: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים במנזר וסטמינסטר
קטגוריה:פעילים בתנועה לביטול העבדות
קטגוריה:אנגליקנים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשטרות כסף בריטיים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1812
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1870