פסנתר

שמאל|ממוזער|250px|ילדה מנגנת על פסנתר
ממוזער|250px|מיתרים של פסנתר כנף
ממוזער|250px|פסנתר עומד
שמאל|ממוזער|250px|כיכר הפסנתר בראש העין
שמאל|ממוזער|250px|פסנתר רחוב לשימושם של העוברים ושבים בסמוך לרחוב רוטשילד בראשון לציון
ממוזער|הפסנתר של אלון אהל בכיכר החטופים לאחר שובו לארץ

פסנתר הוא כלי נגינה ממשפחת כלי המקלדת שהומצא בתחילת המאה ה־18. מנעד הצלילים של הפסנתר הוא הגדול ביותר מבין כל כלי הנגינה מלבד
העוגב, ומתפרש על פני 7.25 אוקטבות. כמעט כל הפסנתרים הם בעלי 88 קלידים, ומגיעים מלה נמוך (במפתח פה, אוקטבה מתחת לשישה קווי עזר נוספים לחמשה) ועד דו גבוה (במפתח סול, שתי אוקטבות מעל ל־9 קווי עזר נוספים לחמשה). יש גם פסנתרים עם יותר קלידים, עד ל־97 במספר.

קיימים שני סוגים של פסנתרים: פסנתר כנף, שבו המנגנון המכני של הפסנתר מקביל לקרקע, ופסנתר עומד, שבו המנגנון המכני נמצא במאונך לקרקע, ומכונה גם "פסנתר קיר" או "פסנתר מוצב".

היסטוריה

הפסנתר הומצא בשנת 1699 על ידי ברתולומאו כריסטופורי, אוֹצֵר כלי הנגינה של משפחת מדיצ'י בפירנצה שבאיטליה. בשונה מכלי המקלדת שהיו קיימים עד אז, הכלי החדש אִפְשֵׁר לשלוט על חוזק הצליל בהתאם לעוצמת הלחיצה על הקלידים, ולכן הוא זכה לשם "פיאנו־פורטה" (Piano-Forte, באיטלקית: "חלש־חזק"). כיום הפסנתר נקרא בשפות רבות "פיאנו" (Piano), כקיצור של פיאנו־פורטה. המילה העברית "פסנתר" מבוססת על כלי נגינה בשם "פסנתרין" המוזכר בספר דניאל, ושמו נובע מהמילה היוונית העתיקה פְסַלְטֶרִיוֹן, שפירושה "נבל" (מאותו השורש נובעת גם המילה הלועזית למזמור תהילים, psalm, לציון שיר המושמע בליווי של נבל).

הפסנתר הוא פיתוח של כלי מקלדת שכבר היו קיימים מאות שנים לפניו: הצ'מבלו והקלוויקורד. כמו הצ'מבלו, גם הפסנתר הוא כלי מקלדת וכלי מיתר, אך בעוד שקלידי הצ'מבלו פורטים על המיתרים שבתוכו, קלידי הפסנתר מניעים "פטישים" אשר מקישים על המיתרים, ולכן הפסנתר נחשב גם כלי הקשה. כלי מקלדת נוסף שקדם לפסנתר הוא העוגב, אך בו אין מיתרים כלל, וצליליו מופקים באמצעות דחיסת אוויר לתוך צינורות באורכים שונים. 

מנגנון הפסנתר

מיתרי הפסנתר עשויים פלדה, והם רבים יותר ממספר הקלידים: בפסנתר ממוצע יש 88 קלידים וכ-230 מיתרים. כאשר קליד נלחץ הוא דוחף את ה"פטיש" שמאחוריו, וזה מכה בבת אחת בכמה מיתרים המכוונים לנגן את אותו התו. לרוב מדובר בשלושה מיתרים, אך התווים הנמוכים מכים בשני מיתרים, והנמוכים ביותר מכים במיתר אחד בלבד. הצליל שנוצר מרטט של שלושה מיתרים חזק ועשיר יותר, והפחתת מספר המיתרים בתווים הנמוכים יוצרת איזון בין העוצמות של התווים השונים, משום שמיתרי התווים הנמוכים יוצרים צליל חזק יותר. 

הצליל הבוקע מהמיתרים מוגבר על ידי לוח עץ שאליו הם צמודים ומשמש כמעין תיבת תהודה. צורתו המיוחדת של הלוח ומיקומו בתוך גוף הפסנתר מאפשרים לכל התדרים להדהד ולהתגבר במידה שווה. גוף הפסנתר מהווה תיבת תהודה נוספת. השילוב בין פטיש מכוסה לבד אשר מקיש על מספר מיתרי פלדה שרוטטים בתדירות כמעט זהה לתוך שני גופי התהודה הוא שיוצר את הצליל הייחודי והעשיר של פסנתר אקוסטי. 

מנגנון הפסנתר שוכלל לא מעט מאז המצאתו, ונוספו לו מרכיבים ששיפרו אותו מבחינות שונות. כך לדוגמה, את פטישי העור המקוריים החליפו פטישים מצופים בד לבד דחוס, המאפשרים צליל עמוק וחזק יותר; גם מנגנון ההקשה השתפר בכך שהפטישים חוזרים למקומם מהר יותר לאחר ההקשה עליהם, דבר המאפשר נגינה מהירה של אותו צליל פעמים רבות. למעשה, מנגנון ההחזרה בפסנתרי כנף מהיר יותר מכיוון שהוא אופקי, כך  שפטישי הקלידים שעליהם מפעיל הנגן לחץ, שבים לנקודת המוצא שלהם במהירות רבה יותר בשל כבידת כדור הארץ. בפסנתר עומד המנגנון הוא אנכי ולכן נדרשת מערכת של קפיצים ומשקולות שיחזירו את הפטישים  לנקודת המוצא שלהם. 

אלמנטים מרכזיים נוספים במנגנון הפסנתר הם האטמים, שתפקידם למנוע מהמיתרים לרטוט כאשר לא מנגנים עליהם. מעל כל קליד יש אטם, אשר צמוד למיתרים שלו ומונע מהם לרטוט. כאשר הקליד נלחץ האטם מורחק מהמיתרים ומאפשר להם לרטוט ולהשמיע צליל בתגובה למכת הפטיש. כאשר הנגן עוזב את הקליד, האטם חוזר ונצמד למיתר, ובכך משתיק את הצליל.

בנוסף, לפסנתרים יש שתיים או שלוש דוושות. תפקידה של הדוושה הימנית, הקרויה דוושת ה-הַשְׁהָיָה (sustain), הוא לבטל באופן זמני את פעולת האטמים, ובכך לאפשר לצלילים להימשך גם לאחר שהפסנתרן עזב את הקלידים. הדוושה השמאלית מחלישה את הצליל, בדרך שתלויה בסוג הפסנתר: בפסנתר כנף הפטישים מוסטים הצידה, כך שהם פוגעים רק במיתר אחד או שניים במקום בשלושה, ובפסנתר עומד הפטישים מתקרבים אל המיתרים, כך שהם מכים עליהם חלש יותר. בפסנתרים רבים קיימת גם דוושה אמצעית, אשר תפקידה משתנה בהתאם לסוג ולמודל של הפסנתר. בפסנתרים עומדים הדוושה האמצעית היא לרוב "דוושת אימון": לחיצה עליה מורידה יריעת לבד בין הפטישים למיתרים, כך שצליל הפסנתר נחלש ומתעמעם. לדוושה זו אין חשיבות מוזיקלית, ותפקידה הוא רק לאפשר לתלמידים להתאמן בווליום נמוך. ברוב פסנתרי הכנף, לעומת זאת, הדוושה האמצעית היא דוושת sostenuto, אשר מאפשרת להשהות באופן סלקטיבי רק את הצליל של תווים נבחרים. דוושה זו חשובה מאד לנגינה של יצירות מסוימות, אך השימוש בה דורש מיומנות גבוהה והיא משמשת בעיקר נגנים מקצועיים. קיימים גם פסנתרים עומדים בהם הדוושה האמצעית היא sustenuto ופסנתרי כנף בהם הדוושה האמצעית היא דוושת אימון, אך קונפיגורציות אלה נדירות למדי. מלבד זאת, בחלק מהפסנתרים אין דוושה אמצעית כלל. 

מיתרי הפסנתר מתוחים על פני מסגרת בעלת צורה ייחודית, שבפסנתרים העתיקים הייתה עשויה מעץ. עם המעבר למסגרת פלדה (בשנת 1820 לפסנתר כנף וב־1825 לפסנתר עומד) התאפשר לבוני הפסנתרים למתוח את מיתרי הפסנתר למתח גבוה מאוד, של כעשרים טונות, ובכך ליצור צליל חזק ומתמשך. צלילם של הפסנתרים שקדמו לאמצע המאה ה-19, ועבורם נכתבו היצירות הקלאסיות לפסנתר, היה קטן בהרבה מהצליל של הפסנתר המודרני.

יצרנים
עקב תכונותיו הייחודיות, והקלות היחסית של הפקת הצליל בו, הפך הפסנתר לכלי נפוץ מאוד. בתחילת המאה העשרים, לאחר שהושלם פיתוחו של הפסנתר המודרני, פעלו בעולם אלפי חברות לייצור פסנתרים. כיום, עם העלייה בשימוש בכלי מקלדת דיגיטליים, פחת מספרם של יצרני הפסנתרים האקוסטיים. הפסנתרים הטובים ביותר נחשבים אלו המיוצרים בגרמניה, בצ'כיה, במזרח הרחוק ובאוסטרליה.

במשך מאה וחמישים השנים האחרונות התייחסו המומחים לשלושה יצרנים מובילים - Steinway & Sons,  Bechstein  ו-Boesendorfer - כאל יצרני הפסנתרים הטובים בעולם. בשנת 1981 הוקם באיטליה מפעל חדש לייצור פסנתרים שהתיימר להיות הטוב בעולם, ושמו פציולי. המפעל, שעושה שימוש בעץ ממנו נבנו כלי המיתר של סטרדיווריוס, הוקם על ידי המהנדס והפסנתרן פאולו פציולי.

במקביל לירידה המתמשכת בביקוש לפסנתרים, שתי מלחמות העולם פגעו קשות ביצרני הפסנתרים הגרמנים שהוזכרו לעיל, בכשטיין ובוסנדורפר, וכיום אף אחד מהם איננו בבעלות גרמנית. מפעל בכשטיין, לדוגמה, הועבר לידי הממשלה במסגרת תהליך הנאציפיקציה בגרמניה, עקב הקשרים ההדוקים בין בעלת המפעל הלנה בכשטיין לאדולף היטלר. במהלך המלחמה המפעל הופצץ ונהרס, מלאי העץ הנדיר ששימש לבניית הלוחות הושמד, רבים מבעלי המלאכה המומחים של החברה נהרגו, והצליל המקורי של פסנתרי בכשטיין אבד. לאחר המלחמה החברה ניסתה להתאושש אך עברה תהפוכות רבות, החליפה בעלים מספר פעמים ובתחילת שנות ה-90 אף הגיעה לסף פשיטת רגל. החל מהעשור השני של המאה ה-21 פסנתרי בכשטיין חווים התאוששות אמנותית וכלכלית, והם עדיין מיוצרים כיום, במפעל חדש ותוך שיתוף פעולה עם יצרני פסנתרים צ'כים. לכל פסנתר ניתן מספר סידורי ייחודי שאותו ניתן למצוא בתוך תיבת התהודה. באמצעות מספר ייחודי זה מתועדים פרטי הייצור של הפסנתר, ובכללם שם היצרן, המדינה ושנת הייצור.

 מקומו של הפסנתר במוזיקה 
הפסנתר משתתף בסוגי מוזיקה רבים אך מזוהה בעיקר עם מוזיקה קלאסית. רוב המלחינים הגדולים של התקופה הקלאסית, כגון מוצרט ובטהובן ניגנו בפסנתר וכתבו יצירות לביצוע בו. בתקופה הרומנטית: פרדריק שופן, פליקס מנדלסון. עם הזמן, היצירות לפסנתר הפכו למשוכללות ומורכבות יותר, למשל ביצירותיו של ליסט  ושל מלחיני פסנתר במאה ה-20 ואילך. הפסנתר משמש גם כלי עזר למלחינים רבים, כיוון שניתן לנגן בו צלילים רבים בו זמנית. מלחין הכותב לתזמורת יכול לנגן חלקי תזמור שונים על מקלדת הפסנתר וכך לדמות את תוצאת החיבור בין תפקידים שונים. כתוצאה מכך, יצירות רבות נכתבו במקור לפסנתר או עובדו לנגינה בו לאחר שנכתבו לכלים אחרים.

במאה העשרים השתלב הפסנתר גם במוזיקה הקלה. בג'אז מספק הפסנתר בדרך כלל את ההרמוניה, ככלי מלווה, וכסולן. בהרכבים מסוימים, למשל שלישיית ג'אז, משמש הפסנתר ככלי מוביל. פסנתרנים מפורסמים בג'אז הם ריי צ'ארלס, נינה סימון, ביל אוונס, ת'לוניוס מונק, בובי טימונס, הרבי הנקוק, וינטון קלי, קית' ג'ארט ובאד פאוול. בפסנתר ובכלים חשמליים שמבוססים עליו משתמשים גם בסוגי מוזיקה מודרניים יותר, כמו פופ, רוק, קאנטרי, בלוז ועוד.

איכות הפסנתר
שאלה העולה תדיר ביחס לפסנתרים היא כיצד ניתן למדוד את איכותו של הפסנתר. שאלה זו חשובה שכן פסנתר הוא כלי נגינה מורכב מבחינה טכנית, ומכאן שאין די בצליל טוב כמדד יחיד לאיכותו. גם שם טוב איננו בהכרח מעיד על טיבו של הפסנתר או אמינותו – מפעלים רבים החליפו בעלים, ורבים אף יותר המפעלים בעלי השמות המבטיחים לכאורה שתוצרתם ירודה. יתרה מכך, בשונה ממוצרים ביתיים אחרים, פסנתר ישן איננו בהכרח גרוע מפסנתר חדש. איכותו של פסנתר תלויה בשילוב בין צלילים נעימים לאמינות מכנית גבוהה.

צליל טוב תלוי לא רק באופי הצליל הנשמע אלא גם ביכולתו הדינמית של הפסנתר, היכולת להשמיע צלילים נעימים במגוון רחב של עוצמות. צליל טוב נובע משילוב של גורמים רבים ומגוונים – החל מאיכות העץ ממנו נבנה לוח התהודה של הפסנתר, סוג העץ, הדבק המשמש להדבקת לוח התהודה וכלה במצבם של המיתרים והפטישים. יש המטילים יהבם על פטישים מתוצרת גרמנית, אך גם פטישים מהאיכות הטובה ביותר אינם יכולים לפצות על בנייה ירודה, עץ שלא עבר תהליך נכון של יבוש, ועוד. פסנתר עומד שגובהו מתחת לכ־1.16 מטר יתקשה להשמיע צליל טוב מאוקטבות הבס, שכן מיתרי הבס זקוקים לאורך רב יותר על מנת להתנודד ולהשמיע צליל. מכאן, שבפסנתרים שגובהם נמוך מ־1.16 מטר יש להאזין לבסים (במיוחד אלה שמנוגנים לעיתים קרובות) בקשב רב על מנת לעמוד על טיבם. האזנה זו עתידה להיות מלווה באכזבה שכן מעטים הפסנתרים העומדים המסוגלים להפיק צלילי באס שדומים באופיים לזה של פסנתר כנף. ביחס לפסנתרי כנף, ממד האורך אף הוא מהווה קושי, פסנתר קצר (פחות מכ־1.55 מטר) יתקשה לעיתים קרובות להפיק צליל עשיר. אורכו האידיאלי של פסנתר כנף המיועד לבית מגורים הוא כ־1.85 מטר לערך. פסנתרים ארוכים יותר מכונים "כנף קונצרטנטי", והם מיועדים לאולמות. הכנף משמשת בפסנתרים המצוידים בה כמגבר אקוסטי שמקרין את הצליל. יכולת ההקרנה של הצליל בפסנתרי כנף גבוהה מזו של פסנתרים עומדים בין היתר מכיוון שמקור הצליל הוא אופקי ולא אנכי.

אבחון מכני של הפסנתר
על מנת לאבחן את מצבו המכני של הפסנתר יש להיעזר בדרך כלל בספרי הדרכה או במומחה. באופן דומה, את גילו של פסנתר ניתן לאבחן באמצעות השוואת מספר השלדה של הפסנתר, המופיע בדרך כלל על לוח התהודה סמוך לפתחו העליון של הפסנתר העומד או סמוך לקלידים בפסנתר כנף. מכיוון שיצרנים נוטים למספר את כל סוגי הפסנתרים המיוצרים במפעלם במספור עוקב, ניתן באמצעות מדריך מתאים (המכונה לעיתים 'אטלס') לגלות מה גילו של הפסנתר. בפסנתרים מודרניים המצוידים בפטישים מסוג 'רנר' ניתן להבחין בתאריך הייצור המדויק של הפטישים המוטבע על הפטיש הסמוך לזה עליו מוטבע שם החברה. בדיקה ויזואלית של המנגנון יכולה ללמד רבות על מצבו של הפסנתר, ככל שהדבר נוגע לצבעם של החלקים ואחידותם. המכניקה, כלומר מנגנון הפסנתר, היא לבו של הפסנתר. בהיעדרה של מכניקה טובה ייתכן שהפסנתר יפיק צלילים עשירים, אך פסנתרנים יתקשו בנגינה עליו. הבעיות העיקריות הנובעות ממכניקה לקויה הן מגע קל או קשה מדי (שני ליקויים אלה ניתנים לתיקון במקרים מסוימים, אך כרוכים בהשקעה כספית) והעדר החזרה טובה של הקלידים (גם כאן ניתן במקרים רבים לתקן את הליקוי).

פסנתר מתוחזק היטב, אשר עבר כיוון מדי כשנה (או יותר) טוב במידה ניכרת מפסנתר חדש יותר, מאותה תוצרת, שלא תוחזק כראוי.

מזיקים העלולים לפגוע בפסנתר הם עש, עכבר ותולעת עץ. נגד העש נהגו בעבר לשים בפסנתרים נפתלן, אך הנפתלן פולט לחות ולכן יכול לגרום לחלודה או לפגוע בפעולה המכנית של המנגנון. כתחליף ניתן להשתמש בעץ ארז, נייר מיוחד הדוחה עש או חומרים ריחניים אחרים הדוחים את המזיקים (פלפל שחור, רוזמרין ועוד). כמו כן, מקובל ששימוש תדיר בפסנתר, בדיקה וביקורת תקופתית של כוונן פסנתרים מספקים הגנה טובה מפני מזיקים.

 קישורים חיצוניים 

 כתבה על מוזיאון פסנתרים עתיקים מסוף המאה ה־18 ומן המאה ה־19, עם דוגמאות שמע, אתר Slate

 פסנתר, הדר פרי (בלוג "נקודת ראות"): גלגולי שמותיו של הפסנתר


הערות שוליים

*
קטגוריה:כלי מקלדת
קטגוריה:כלי נגינה
קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:איטליה: המצאות