יהושפט

יהושפט היה מלך יהודה הרביעי לפי המקרא. החל משנת 870 לפנה"ס שימש כעוצר לאחר שאביו, המלך אסא, חלה ברגליו בשנתו ה-39. לאחר מות אביו בשנת 867 לפנה"ס, עלה על כס המלוכה ושימש כמלך יהודה עד לשנת 846 לפנה"ס. במקביל עלה אחאב בן עמרי לכס המלוכה בממלכת ישראל השכנה בשנת 38 למלכות אסא.

יהושפט עשה הישר בעיני ה'. נראה ששלט בארץ אדום, ואף ניסה לשלוח אוניות מעציון גבר לאופיר ארץ הזהב, אך האוניות נשברו. בימיו הפכה יהודה לבת בריתה של ממלכת ישראל, והוא אף הצטרף אל אחאב למלחמה בארמים ברמות גלעד, אלא שאחאב נהרג בקרב זה. בספר דברי הימים מסופר כי בימיו ניסתה מואב לפשוט על יהודה מדרום, אך הניסיון נכשל.

ענייני פנים
על פי התיעוד בספרי מלכים ודברי הימים, כבר בתחילת מלכותו נקט יהושפט במספר פעולות: מלחמה בפוליתאיזם היהודאי, הפצת "תורת ה'" והוראתה בעם, ארגון וחיזוק צבא ממלכת יהודה וביצור מנגנוני השלטון האזרחי של הממלכה.

מלחמה בפולחן הפוליתאיסטי
ב נאמר: . מבצע זה היה בבחינת המשך לתנועת מפנה שהחלה בימי אסא () בהנהגת עודד הנביא להסרת הפולחנים הזרים והבמות מארץ יהודה. יהושפט פעל גם להסרת הבמות שבהן הקריבו בני העם קרבנות מחוץ לבית המקדש (דברי הימים ב' י"ז ו'), כפי שפעל גם אביו אסא (), אם כי בפועל התנ"ך מספר שפעולה זו לא עלתה במלואה בידו:  ().

מתיאור פעולותיו בספר דברי הימים נראה כי טיהור הפולחן בימי יהושפט היה רק חלק מרפורמה מקיפה יותר, שהמשכה היה בהפצת תורת ה' וברפורמה משפטית.

הפצת תורת ה' בקרב העם
ב נאמר: .

חיזוק מערכת המשפט
יהושפט מלך יהודה נלחם ברמות גלעד לצד אחאב מלך ישראל שנפצע פצעי מוות באותו הקרב.

לאחר שובו מן המלחמה פנה יהושפט לחזק את מערכת משפט הצדק בממלכתו, בעקבות דברי התוכחה של הנביא יהוא בן חנני שהוכיחו על כך שהוא עוזר לרשעים ולשונאי ה':

ב

ייתכן כי בתכנהּ של הרפורמה לא היה חידוש; החידוש היה, ככל הנראה, בעצם הדאגה שגילה עתה יהושפט לארגן מחדש את המוסדות המשפטיים, שייתכן כי הוזנחו במשך הדורות שקדמו לו.

שלטונו של יהושפט בממלכתו
בספר דברי הימים ב () נאמר: . אין פרטים נוספים על חלוקת הנציבויות ביהודה בימי יהושפט, אך ייתכן כי פרטים נוספים על כך ניתן למצוא ברשימות ערי יהודה ובנימין ב; .

ייתכן שכבסיס לרפורמה המנהלית שמשו הכנסות המיסים הסדירות אותם קיבל מרחבי ממלכתו. על כך ניתן ללמוד ממשפט קצר אך בולט בשל היותו הערה בלתי רגילה:  (). כהשלמה לכך מסופר שיהושפט הקים ברחבי ממלכתו מבצרים ומצודות:  (שם, יב-יג), ומסתבר שהכוונה לערים מבוצרות (בירניות, וביחיד – בירה. השוו אכדית – Birtu; ארמית – בירתא. הכוונה למצודת העיר או מצודה בודדת), בהן היו מחסני המלך לאגירת המיסים החומריים ולשיכון חילות המצב ומנהלת המחוז.

בחפירות הארכאולוגיות התגלו מצודות כאלו, בהן רמת רחל, חורבת עוזה (במדבר יהודה) וקדש ברנע. כך גם ביצורי ערים כגון עזקה (תל זכריא) והיישוב בח'רבת ע'ארה בנגב הצפוני ששמו עדיין לא זוהה.

ארגון הצבא
המספרים של כוחו הצבאי של יהושפט נמנו ב: .

מדיניות החוץ של יהושפט
ברית עם ישראל
ספר מלכים מסכם את המפנה שחל בימי יהושפט ביחסים בין יהודה לישראל במשפט הקצר אך רב המשמעות:  (). נראה כי יהודה ויתרה על שאיפתה להשתלט על הממלכה המאוחדת והעדיפה יחסי ברית עם ממלכת ישראל, על כל היתרונות הכרוכים בכך. ברית השלום חוזקה על ידי נישואים מדיניים בין בתי המלוכה, יהושפט לקח את עתליה בת אחאב לבנו יהורם לאשה: "כִּי בַּת אַחְאָב הָיְתָה לּוֹ לְאִשָּׁה" (; ) וכן:  (). לאור הברית הזו יש להבין את הביקור המלכותי שערך יהושפט אצל אחאב מלך ישראל, ביקור שהוליד את הצטרפותו של יהושפט למלחמה היזומה של אחאב נגד ארם ברמות גלעד. ניתן לשער שכתוצאה מברית זו נכנסה יהודה גם לברית כלכלית עם צור, עקב קשריה ההדוקים של ישראל עם צור, קשרים שחוזקו בברית הנישואים של אחאב עם איזבל בת מלך צור.

בספר דברי הימים מסופר כי הנביא אליעזר בן דודוהו הוכיח את יהושפט על התחברותו עם מלכי ישראל-  לפי דברי הנביא ההתחברות הכלכלית למלכות ישראל שהיו נגועים בחטא העבודה הזרה גרם שה' העניש את יהושפט, וזו הייתה הסיבה לכך שאוניותיו נשברו.

גם בהמשך, כאשר בנו של יהושפט חוטא אף יותר ממנו, התנ"ך מזכיר שזה מכיוון ש. אפשר לראות בדברים אלה ביקורת על התנהלותו של יהושפט ביחס לממלכת ישראל. ובעצם בזה יהושפט יצר את תחילת ההידרדרות של מלכות יהודה לעבודה זרה, הידרדרות שהשלכותיה המשיכו לתת את אותותיהן עד חורבן בית המקדש וגלות ישראל ויהודה.

תנופה בפעילות מסחרית
אחת התוצאות החשובות של הברית בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל הייתה חידוש סחר החליפין עם ערב וארצות ים סוף וניצולן של מכרות הנחושת בערבה, שהיו נתונות בימי יהושפט לשלטונה של יהודה, כמו גם ארץ אדום. על כפיפותה של אדום ליהודה ניתן ללמוד מרמז ב: . משפט זה סתום במקצת. ניתן אולי להשלים: "ומלך [אדומי] אין באדום, [אלא] ניצב למלך [יהודה]". חיזוק לכך שאדום אכן הייתה כפופה ליהודה נמצא בסיפור על המסע שערכו יהורם מלך ישראל ויהושפט מלך יהודה נגד מישע מלך מואב – מסע שהתנהל דרך ארץ אדום ושנציב אדום הצטרף בו אליהם.

החפירות שנערכו בתל אל ח'ליפה, סמוך לעקבה בתחומי ירדן (אולי עציון גבר) מלמדות כי בימי יהושפט הגיע יישוב מבוצר זה שעל חוף הים למידה רבה של שגשוג. יישוב זה שמש כנקודת משמר לדרכי המסחר והוא מלמד על פריחתה של התנועה המסחרית דרכו.

מפסוקים ב וב עולה כי מאוחר יותר, בתקופת יהושפט, הקימו הוא ואחזיהו מלך ישראל, יורשו של אחאב, צי אוניות להפלגה לאופיר כדי להביא משם זהב. הפרויקט נכשל ונפסק בעקבות סערה שהטביעה את הספינות; יהושפט ראה בכך סימן מבשר רעות וסירב להמשיך בפרויקט. אולם עצם הניסיון מלמד הן על אחיזתה של יהודה בראש מפרץ אילת והן על התנופה המסחרית בימי יהושפט:
 ();  ().

התפשטות שליטתה של יהודה
יהושפט הרחיב את גבולות יהודה בתחומי פלשת והנגב הרחוק, כנראה מתוך מגמה להביא לחידוש שלטונה של יהודה בערבה ולחוף ים-סוף:  ().

יהושפט שקד גם על הקמת רשת ביצורים ומצודות שהבטיחו את דרכי הנגב. ניתן לייחס לימיו של יהושפט את הקמת המצודה של חורבת עוזה שבמדבר יהודה, ואת המצודה שבקדש ברנע החולשת על הדרכים במרחבי הנגב.

המלחמות נגד מואב וארם
יהושפט הצטרף אל אחאב למלחמה נגד ארם על רמות גלעד, וזו הסתיימה במותו של אחאב ובנסיגת ישראל ויהודה ללא הכרעה. מאוחר יותר הצטרף יהושפט אל יהורם בן אחאב מלך ישראל לדיכוי מרד מישע מלך מואב, שמרד בישראל וכבש שטחים בערבות מואב. מסע זה הסתיים בניצחונם של יהושפט ויהורם.

התערערות השליטה באדום ומערך ההגנה של יהודה

לא קיים כל מידע על אדום מהתקופה שלאחר ימי שלמה ועד ימי יהושפט. הידיעה הראשונה במקרא אודות אדום בתקופת הממלכה המפולגת היא מימי יהושפט:  (). כלומר, חזר לשרור באדום המצב שהיה לפני כיבושהּ ביד דוד. כנראה, בסוף ימי שלמה אבדה אדום ליהודה ורק בימי אסא חזרה ושועבדה מחדש לאחר שביצר את ממלכתו בגבולות הצפוניים עם ישראל () ולאחר שהביס את שבטי הנגב הדרומי וסיני ().

עד לימי יהושפט הייתה אדום מסופחת ליהודה והשלטון בה היה באמצעות נציב, אך בשלב מאוחר יותר בימי יהושפט, קרוב לסוף ימיו, בעת מסעו עם יהורם מלך ישראל נגד מישע מלך מואב, הצטרף אליהם גם מלך אדום (מ"ב ג, ד-כז). שינוי זה מרמז לנסיגה בשליטתה של יהודה באדום. כמו כן מדווח על פשיטה של בני מואב ועמון על יהודה:  ().

מתגובתו של יהושפט המתוארת בהמשך, ניתן ללמוד על החרדה שהטילה פלישה זו על יהושפט, שכן הוא הכריז על צום בכל יהודה. הפולשים (על פי ,  ו) הם בני עמון, מואב ואדום. במלחמה זו יהודה הביסה את הפולשים, ויהושפט יצא מנצח, אך עצם קיומה מרמזת על התחלתו של שינוי לרעת יהודה באזור אדום ומואב, ועל התערערות מערכת ההגנה של יהודה מצד דרום ומזרח.

עם זאת, במקום אחר נאמר:  ( וראו גם ). מסתבר שעדיין בסוף ימי יהושפט או בתחילת שלטונו של בנו יהורם חזרה יהודה והטילה שלטון הדוק יותר על אדום.

 מקורות הלכתיים מפעולותיו 
לפני מותו הוריש יהושפט לבניו את נכסיו הרבים, וכך מתאר זאת הפסוק: וַיִּתֵּן לָהֶם אֲבִיהֶם מַתָּנוֹת רַבּוֹת לְכֶסֶף וּלְזָהָב וּלְמִגְדָּנוֹת עִם עָרֵי מְצֻרוֹת בִּיהוּדָה” (דברי הימים ב', כ"א, ג'). מנוסח הפסוק הסיקו חז"לתלמוד בבלי, בבא קמא דף יב עמוד א שניתן לקנות מיטלטלין באופן אגבי עם קרקעות ("קנין אגב").

 לקריאה נוספת 


קישורים חיצוניים




 הערות שוליים 

קטגוריה:מלכי יהודה
קטגוריה:יהודי המאה התשיעית לפנה"ס