לקטוז

לקטוז (Lactose), המכונה גם סוכר החלב, הוא דו סוכר המורכב מהסוכרים גלוקוז וגלקטוז, הקשורים בקשר β גליקוזידי בין הפחמנים 1 ו-4. הסוכר מהווה 2%-8% מהמוצקים בחלב יונקי השליה. מקור שמו הוא השם הלטיני לחלב, Lac, בתוספת הסיומת 'וז' הניתנת לסוכרים.

פירוק לקטוז
הלקטוז מפורק במעי הדק על ידי האנזים לקטאז המבצע הידרוליזה של הקשר הגליקוזידי, כתוצאה מכך מפורק הלקטוז לשני חד סוכרים גלוקוז וגלקטוז, שיכולים להיספג בתאים. בכל עת שהגוף אינו מסוגל לייצר ולהפריש את הלקטאז (ראו: אי-סבילות ללקטוז), ממשיך סוכר החלב לעבר המעי הגס, שם הוא מתפרק בעזרת חיידקים המצויים שם. בין תופעות הלוואי של פירוק זה נמצאים גזים, כאבי בטן ושלשולים.

פרטים צעירים המשתייכים למחלקת היונקים ניזונים מחלב המכיל לקטוז על ידי אימהותיהם. בגילאים מתקדמים יותר הפרטים מתבגרים ואינם ניזונים עוד על ידי הנקה. כתוצאה מכך, בקרב רוב היונקים יכולת ייצור הלקטאז יורדת עם ההגעה לבגרות. תופעה זו מתרחשת גם אצל בני אדם, אך יש אנשים שמוצאם באירופה, במזרח התיכון, בחלקים רבים בהודו ובחלקים מסוימים באפריקה שלהם גרסה שונה מעט של הגן המקודד ללקטאז. לפיכך, הם מייצרים אותו גם בבגרות. בתרבויות אלו נוהגים לחלוב יונקים אחרים כמו פרות, כבשים ועיזים כמקור מזון. האוכלוסיות הרגישות ביותר ללקטוז הן ממוצא אסייתי, אינדיאני, אפריקני ויהודי-אשכנזי.

 אבולוציה 
היכולת לעכל לקטוז התפתחה אצל בני אדם במהלך 10,000 השנים האחרונות. המוטציה הגנטית האחראית ליכולת לעכל לקטוז אצל אירופאים התרחשה כנראה לפני 2,000 עד 20,000 שנה. מוטציה זו קשורה לגרסה "-13,910*T" בגן ל-LCT, האחראי על ייצור האנזים לקטאז. מוטציות אחרות האחראיות ליכולת זו התפתחו באופן עצמאי באזורים שונים, למשל אפריקה. 

 עיכול 

אי סבילות ללקטוז ואלרגיה לחלבון חלב הן שתי תגובות, השונות מהותית זו מזו.

 אי-סבילות ללקטוז 
לקטוז הוא סוכר פשוט שמצוי בכל סוגי החלב הטבעי, וגוף היונקים מעכל אותו באמצעות האנזים לקטאז. אצל כל היונקים, הייצור של אנזים זה יורד באופן משמעותי לאחר תקופת הינקות, כולל בני האדם. לעיתים ירידה זו באנזים המפרק מגיעה למצב של חוסר יכולת לעכל אותו, מה שמוביל לבעיית עיכול המכונה "אי-סבילות ללקטוז" (או במונח השגוי: "רגישות ללקטוז"). במצב כזה, צריכה לקטוז גורמת לכאבי בטן, גזים במערכת העיכול, נפיחוֹת, בחילה ושלשול. תסמינים אלה נוצרים במערכת העיכול בלבד ולא מערבים תגובה חיסונית. חלק מהסובלים מאי-סבילות ללקטוז מסוגלים בכל זאת לצרוך לקטוז, אבל בכמויות קטנות ומדודות. רוב הבוגרים בעולם הם בעלי אי סבילות מסוימת ללקטוז. מבוגרים בעלי אי סבילות מפסיקים לפתח כמות מספקת של לקטאז בגיל שנתיים עד חמש. שינוי גנטי שהתרחש בזמן קרוב יחסית (יש הטוענים שלפני מספר אלפי שנים) בחלק מהאוכלוסיות האנושיות, שכלל רבים מבין הצפון אירופאים, גרם להמשך הייצור של לקטאז גם בתקופת הבגרות. חלק מהמבוגרים בעלי אי סבילות ללקטוז יכולים לשתות עד כוס (200 מ"ל) חלב רגיל ליום. אחרים לא יכולים לשתות ולו כפית חלב אחת בלי לפתח תסמינים חמורים.

המוסכמה היא שמוצרי החלב נחשבים "דלי לקטוז" אם תכולת הלקטוז בהם נמוכה מ-0.2%, אך אין מדובר בהגדרה חותכת. מוצרים אלה עשויים לעבור תהליך של הפחתת לקטוז, כמו חלב דל לקטוז או נטול לקטוז, יוגורטים, קוטג', גבינות קשות וגבינות שעברו תהליך הבשלה (כמו גבינה שווייצרית, פרמזן וצ'דר). כל המוצרים הללו מספקים את אותם רכיבי תזונה חיוניים כמו כל מוצרי החלב הרגילים, אך עם פחות לקטוז, מה שמאפשר לאנשים עם רגישות ללקטוז ליהנות מהם בקלות רבה יותר. מוצרים אלה מספקים את אותם רכיבי תזונה חיוניים כמו כל מוצרי החלב האחרים.

 אלרגיה לחלבון חלב 
לעומת אי-סבילות ללקטוז, אלרגיה לחלבון חלב היא תגובה חיסונית לאחד או יותר מחלבוני החלב. היא מופיעה אצל 2–6% מהילדים בשנות הינקות והילדות המוקדמות, ואצל רובם חולפת עד גיל חמש שנים. שכיחות האלרגיה לחלבון חלב במבוגרים היא 0.5%-0.1% בלבד. במצב של אלרגיה לחלבון חלב אסור לסובל מהאלרגיה לצרוך חלב ומוצריו בכלל.

קישורים חיצוניים

 מידע בנושא לקטוז
 מחקר: היכולת לפרק לקטוז נרכשה רק לאחרונה, בעיתון הניו יורק טיימס, 10 באוגוסט 2006



 הערות שוליים 

קטגוריה:דו-סוכרים
קטגוריה:חלב