טקיטוס (קיסר רומי)

מַרְקוּס קְלָאוּדִיוּס טַקִיטוּס (בלטינית: Marcus Claudius Tacitus Augustus; 200–276 לספירה) היה קיסר רומא במשך שנה אחת, משנת 275 ועד שנת מותו.
נולד בטרני שבאיטליה ומת בטיינה שבקפדוקיה.

קורות חייו
רקע

טקיטוס נולד ופעל בתקופה הידוע בהיסטוריה בשם משבר המאה ה-3, שבה היו לפחות עשרים ושישה תובעים לתואר הקיסר, בעיקר גנרלים בולטים בצבא הרומי, שהצליחו להשתלט על תפקיד הקיסר. עשרים ושישה אנשים התקבלו באופן רשמי על ידי הסנאט הרומי כקיסרים במהלך תקופה זו, ובכך הפכו לקיסרים לגיטימיים.

הקיסרות חוותה משברים צבאיים, מדיניים וכלכליים חמורים. בנוסף, בשנת 251 פרצה מגפת קיפריאנוס – ככל הנראה אבעבועות שחורות, שגרמה לתמותה גבוהה ופגעה בכוח האדם שעבד בחקלאות, אך בעיקר ביכולתה של הקיסרות לגייס חיילים לצבאה ולהגן על עצמה. השבטים הגרמאניים, שחשו בחולשת האימפריה, פתחו בסדרת פלישות נועזות אל מעבר לגבולות שחייבו את הקיסרים הרומאיים לצאת לסדרת מערכות על מנת להדוף את הפולשים. בתקופה זו החלו הגותים ושבטים ברברים אחרים את סדרת התקפותיהם על האימפריה הרומית, מעימותים שנמשכו לאורך המאות עד לנפילת האימפריה הרומית המערבית.
המשבר הביא לשינויים עמוקים במוסדות האימפריה, בחברה, בחיים הכלכליים, ובסופו של דבר, בדת. התקופה נתפסת, בעיני רוב ההיסטוריונים, כתקופת המעבר בין העת העתיקה הקלאסית לבין שלהי העת העתיקה.

עד לעלייתו לשלטון
מעט מאוד ידוע על חייו של טקיטוס שלא זכה להיות באור התיעוד ההיסטורי לפרק זמן מספיק לעורר עניין בקרב בני זמנו והיסטוריונים מאוחרים.
ידוע כי נולד באינטראמנה (טרני) שבאיטליה, בתאריך לא ידוע, ככל הנראה בסמוך לשנת 200 לספירה.
משפחתו הייתה מן האמידות והמכובדות במקום.
אנקדוטה היסטורית היא שככל הנראה טען טקיטוס לקרבת משפחה להיסטוריון הרומאי טקיטוס שפעל במאה הראשונה לספירה ובמאה השלישית כבר היה בגדר דמות שאבדה בערפילי הזמן. טקיטוס מתואר כמי שהחיה את זכרו של ההיסטוריון העתיק ודאג שספריו שנשכחו ייכתבו מחדש ויופצו ברבים. במבט לאחור הישג זה שיש המפקפקים בהיותו מעבר לאנקדוטה, יהיה הישגו הגדול ביותר של טקיטוס.

טקיטוס עשה מספר שנים בשירות הצבאי, בתפקיד של טריבון צבאי, אך לא ידועים מן המקורות פרטים על אודות מסלול המשרות שלו. אחרי שסיים לשרת במערכות הצבא, סביב שנת 250, פתח בקריירה בשירות הקיסרי המנהלי הבכיר.

בשנת 273 שימש קונסול מן המניין, consul ordinarius, ובהמשך Princeps senatus, ראש הסנאט. בחירתו למשרת ראש הסנאט, מדי 5 שנים על ידי הקנסורים, מעידה על כך שנחשב לבעל קריירה ציבורית מכובדת ונקייה מרבב.

תקופת שלטונו

לקראת סוף שנת 275, לאחר הרצחו של הקיסר אורליאנוס בספטמבר של אותה שנה, הכריז הצבא הרומי על טקיטוס כקיסר, בזמן ששהה בקמפניה. כאשר הגיע לרומא, הכיר בו הסנאט והעניק לו את האותות הקיסריים. זו הייתה הפעם האחרונה בדברי ימי רומא שהסנאט מינה את הקיסר – לאחר מותו של טקיטוס עבר הכוח למנות את השליט לידי לגיונות הצבא והמשמר הפרטוריאני. במהלך הזמן בין הרצחו של אורליאנוס לתפיסת כס הקיסר על ידי טקיטוס, תפסה אשתו של אורליאנוס, אולפיה סברינה , את מושכות השלטון ואף שלטה באימפריה לתקופה קצרה, בין יתר פעולותיה היא יזמה הכרזה על בעלה המנוח כאל על ידי הסנאט. ברומא חזר טקיטוס בפני הסנאט על הבקשה להעלות את אורליאנוס לדרגת אל, ופעל לאסור ולהוציא להורג את רוצחי אורליאנוס. הוא החזיר לסנאט חלק מסמכויות החקיקה ואת היכולת להתערב בענייני המדינה שנשללו מהסנאט במהלך הזמן.

צעדו הבא של טקיטוס היה לפרק את לגיונות שכירי החרב הזרים, שאסף הקיסר אורליאנוס על מנת לחזק את צבא האימפריה הרומית למסע מלחמה במזרח מול האימפריה הסאסאנית. עם מותו של אורליאנוס פרקו שכירי החרב עול והחלו תוקפים ערים מרכזיות בפרובינקיות המזרחיות תוך שהם בוזזים, רוצחים ושודדים מכל הבא ליד. בתחילת שנת 276 יצא טקיטוס למסע מלחמה אל אסיה הקטנה נגד פולשים גותים. יחד עם אחיו-למחצה פלוריאנוס, ששימש כמפקד המשמר הפרטוריאני, הצליח להכניע את הכוחות המורדים, שכללו בעיקר גדודים של שבטים גרמאניים, וזכה לשאת את התואר "גותיקוס מקסימוס" ("מנצח הגותים הגדול מכולם").

בדרכו של טקיטוס חזרה לרומא כשהוא בשיא תהילתו ובראש גייסות מנצחים, הוא פנה ללא דיחוי להתעמת עם פולשים פרנקים ואלמאנים שפלשו אל תוך הפרובינקיה של גאליה. על פי המקורות הרומאים בני התקופה הוא מת ממחלה בסמוך לעיר טיאנה שבקפדוקיה (כיום בטורקיה) בחודש יוני 276. על פי הסיפור הוא החל להתנהג באופן מוזר ובשגיון והצהיר כי הוא ישנה את שמות חודשי השנה ויקרא להם על שמו, ואז התמוטט ומת. על פי ההיסטוריון הרומאי זוסימוס, הוא נרצח לאחר שמינה קרובי משפחתו לתפקידי מפתח בסוריה.

בעיר הולדתו של טקיטוס, אינטראמנה, הקימו לו ציון קבר ריק לזיכרון, Cenothaphos. הסנאט לא העלה אותו לדרגת אל (divus), אך גם לא גינה את זכרו.

לקריאה נוספת
 היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. מבוא: "טקיטוס", עמ' 53–54; "טקיטוס", עמ' 341–360.
 .
 אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.

קישורים חיצוניים




הערות שוליים

קטגוריה:קיסרי רומא
קטגוריה:ילידי 200
קטגוריה:נפטרים ב-276