פול גוגן

פול גוגן (בצרפתית: Paul Gauguin; 7 ביוני 1848 – 8 במאי 1903) היה צייר בולט בזרם הפוסט-אימפרסיוניסטי, חלוץ של זרמים נוספים ואמן הדפס חריטה בעץ. שאף להביא ביצירותיו ביטוי פרימיטיבי למצבים רגשיים ורוחניים.

ביוגרפיה והתפתחותו כצייר
250px|ממוזער|שמאל|חוה הברטונית
פול גוגן נולד בפריז שבצרפת בשנת 1848, לאב עיתונאי. כשהיה בן 18 חודשים היגרה משפחתו מצרפת לפרו בשל הדיכוי בו נקטו השלטונות נגד העיתון בו עבד האב. הבחירה בפרו נבעה מהעובדה שאמו של פול הייתה ממוצא פרואני והיו לה קרובים עשירים ובעלי השפעה שם. האב אמנם נפטר מהתקף לב בטרם ההגעה ללימה, אך המשפחה בפרו דאגה לאם, לפול ולאחותו, והם גדלו בתוך שפע כלכלי. כאשר פול היה בן 6 חזרה האם עם ילדיה לצרפת, בשל הידרדרות במעמד המשפחה בפרו. פול השלים את חוק לימודיו בצרפת, ובגיל צעיר הצטרף לתקופה של שנתיים לצי הסוחר הצרפתי. בשנת 1871 השתקע בפריז ועבד כסוכן השקעות. בגיל 23 קיבל משרה בבורסה של פריז, והתפרנס היטב במשך 11 שנה. במקביל עסק בציור כתחביב. בפריס חבר לאימפרסיוניסטים, וקאמי פיסארו שימש לו כמנטור. גוגן אף רכש מספר ציורים של פול סזאן והתעמק בטכניקה שלו. בשנת 1873 נשא אישה ממוצא דני ונולדו להם 5 ילדים. למרות השתתפותו בשלוש תערוכות אימפרסיוניסטיות, לא זכה להצלחה אמנותית וכלכלית. בשנת 1882 פגע המשבר הכלכלי בצרפת בפרנסתו כסוכן בורסה. בתקופה זו ניכרו בסגנונו סממנים ריאליסטיים ("גן בשלג", 1883). בשנת 1884 השתתף בתערוכה האימפרסיוניסטית האחרונה, עדיין ללא הצלחה. יצירתו "ההתגלות לאחר הדרשה" מ-1885, מציינת שלב בהתנתקותו מן האימפרסיוניזם ותחילת הסימבוליזם.

בגלל הקשיים הכלכליים, בשנת 1884 המשפחה היגרה לדנמרק, אל בית חמיו וחמותו, שם ניסה פרנסות שונות. הניסיונות לא נשאו פרי, הנישואים התפרקו, ובשנת 1885 חזר גוגן לפריז עם בנו הבכור, לפי דרישת המשפחה. בשנת 1894 אשתו נפרדה ממנו באופן סופי. הפרידה מהמשפחה דרבנה את גוגן להפוך את הציור לעיסוק עיקרי, בניגוד לפרק הקודם בחייו, כאשר הציור היה תחביב בלבד.

באביב 1887 נסע גוגן לאי מרטיניק, מתוך כוונה לחיות כפרא ולמצוא נושאים מסעירים ליצירותיו. בציוריו ממרטיניק בולטת התרחקות נוספת מהטכניקה האימפרסיוניסטית, תוך שימוש נועז בצבעים שאינם תואמים למציאותונושאים פחות שגרתיים כמו חיי הילידים ונופים טרופיים. ב-1888 חזר גוגן לצרפת וביקר בפונט אוון, שם פגש את הצייר אמיל ברנאר. יחד פיתחו טכניקה של משטחים גדולים של צבע עז, תחומים לפעמים על ידי קווים. בהשפעתו של ברנאר, גוגן צייר את "חיזיון לאחר הדרשה" ויצר את זרם הסינתטיזם, בו מתקיים שילוב (סינתזה) בין העולם הרגשי לעולם המוחשי. בפונט אוון גוגן היה למנהיג קבוצת של 8 אמנים שנמנו על  . בעקבות קשרי מכתבים עם הצייר וינסנט ואן גוך נענה להזמנתו, ובאוקטובר 1888 נסע לארל והתגורר במשך 9 שבועות בדירתו של ואן גוך. התקופה הייתה פוריה מבחינה אמנותית, וגוגן אף צייר את דיוקנו של ואן גוך, "צייר החמניות". הם ערכו יחד ניסויים תוך חיפוש אחר סגנון חדש. בתקופה זו דחה גוגן את הנטורליזם של האימפרסיוניסטים ואת חיקוי המציאות אשר אפיין אותם. יצירותיהם של גוגן וואן גוך מתקופה זו הוגדרו לאחר מכן כזרם פוסט- אימפרסיוניסטי, בשל הסגנון האישי של שימוש בצבע ובחירת הנושאים. למרות שוואן גוך העריץ את גוגן, נתגלעו ביניהם מריבות תדירות. המריבה האחרונה הסתיימה בכריתת אוזנו של ואן גוך. במשך למעלה מ-100 שנים לא היה ברור מי משני הציירים חמי המזג היה אחראי למעשה. ספר שהתפרסם ב-2008 מביא הוכחות שהאוזן נכרתה על ידי גוגן, אבל ואן גוך לקח על עצמו את האחריות. מאחר שהניסיון המשותף לא עלה יפה, עזב גוגן את ארל וחזר לברטאן. בשנת 1889 צייר סדרה של דיוקנאות עצמיים, בהם דימה עצמו לישו. בחיפושיו אחר סביבה בה יוכל לממש את סגנונו, ב-1891 הוא נסע לראשונה לטהיטי, שם ניסה להתחבר לשורשי התרבות המקומית. בשנת 1895 היגר סופית לפולינזיה הצרפתית, שבה התגורר ויצר עד מותו. עבודותיו מתקופה זו הן המפורסמות מבין כלל עבודותיו ומתאפיינות בסימבוליזם מיסטי.

פול גוגן נפטר ב-8 במאי 1903 באטואונה שבאי היווה אואה . סיבת מותו הרשמית הייתה אוטם שריר הלב שנגרם ממנת יתר של מורפין, אולם לא מן הנמנע כי מצבו הבריאותי הירוד נגרם בשל מחלת העגבת וצריכת אלכוהול מופרזת.

שורשי סגנונו של גוגן 
250px|ממוזער|שמאל|נוף עם כלב, אוסף מוזיאון ישראל
250px|ממוזער|ימין|דיוקן עצמי עם הילה ונחש, 1889
250px|ממוזער|ימין|דבריו של השטן
שמאל|ממוזער|250px|"חיזיון לאחר הדרשה: יעקב נאבק עם המלאך", 1888
שמאל|ממוזער|250px|"סיפורים ברבריים" 1892, במוזיאון תל אביב לאמנות

גוגן נמשך אל האמנות הפרימיטיבית של אפריקה, אסיה ופולינזיה הצרפתית וכן אל הביטויים העממיים של אמנות דרום אמריקאית וקריבית. גוגן היה בין מובילי תנועת הפרימיטיביזם.לצבעים העזים של יצירותיו הייתה תרומה להתפתחות תנועת הפוביזם . בעקבות פגישותיו עם הקהילות הדתיות של בריטאן, גוגן עסק בחיפוש אחר נושאים בעלי משמעות מיסטית, דתית ופילוסופית, ויצר סדרת ציורים דתיים הספוגים באווירה מסתורית ("חיזיון לאחר הדרשה: יעקב נאבק עם המלאך", 1888; "ייסורים בגן", 1889; "ישו הצהוב", 1889, "ישו הירוק" 1889). בכך היה לאבי הזרם הסימבוליסטי.

גוגן שאף להשתחרר מכבלי תרבות המערב החומרני ולהביא בציוריו את הרוחניות. לשם כך הרחיק אל חברות טרום- תעשייתיות, והחל במסע לגילוי "גן העדן האבוד" באיי מרטיניק (1887), טהיטי (1893-1891, ו-1895–1901) ולבסוף ב  אשר באיי מרקיז. יצירותיו מפולינזיה עתירות צבע ובהן יסודות דקורטיביים, (בהשפעת תדפיסי העץ היפניים). הוא סבר שתיאור נאמן של אובייקט שייך לצילום, ואילו צייר אינו מחויב למציאות, ותפקידו הוא לגרות את מוחו של הצופה.. הוא חקר את היכולות של האמצעים האמנותיים לגרום לתחושות שונות אצל הצופה.

גוגן התעלם מצבעי אדמה ולא השתמש כלל בצבע שחור. הוא צייר בצבעים משלימים בצמידות, כדי להגביר את הריגוש של המתבונן. בעבודותיו המעיט לערבב צבע לבן בצבעים הטהורים.

 "יורשיו"- הציירים המודרניים 

בשנים 1889-1890 חברי אסכולת פונט אוון הקימו את תנועת הנאבי תוך התבססות על רעיונותיו של גוגן. הוא נחשב לאחד ממניחי היסוד של האומנות המודרנית. ציוריו, אשר היו שילוב של משטחים וקווים, קידמו את האמנות המופשטת, והשפיעו על ז'ורז בראק וכן על פבלו פיקאסו ועל הערכתו של זה לאמנות האפריקנית. זה היה המקור של הקוביזם.

הצייר הנורווגי אדוארד מונק הושפע ביצירותיו מהשימוש של גוגן בקווים.

מכירת הציור "מתי תינשאי?"
ממוזער|250px|פול גוגן, Nafea Faa Ipoipo (מתי תינשאי?) 1892, שמן על קנבס, 101 × 77 ס"מ
בשנת 2015 נמכר הציור "מתי תינשאי?" משנת 1892 של גוגן במחיר של כ-210 מיליון דולר, מה שעשה אותו לאחד הציורים היקרים בעולם. הציור מוצג כעת במוזיאון האמנות של בזל, בשווייץ.

תרגומים של כתבי פול גוגן
 פרא מתורבת: אוטוביוגרפיה פראית ודעות מרדניות, ראובן מירן (מתרגם), הוצאת נהר ספרים, בנימינה, 2005.
 נואה נואה: יומן טאהיטי, ס. עלי (מתרגם), הוצאת אסטרולוג, הוד השרון,1999.
ממוזער|Faa Ihaihe- הרמוניה עם הטבע

שמאל|ממוזער|250px|"נשים מטהיטי" 1891, גוגן הבליט קווים חזקים, אך גמישים וצבעים חיים ומלאי הבעהשמאל|ממוזער|250px|דיוקן עצמי של גוגן
ראו גם
 הציור מאין באנו? מה אנחנו? לאן אנו הולכים?
 הנשים מארל

לקריאה נוספת
 פול גוגן - : 1903-1848 התחכום שבפשטות, מאת: אינגו ולתר. הוצאת ספרי טאשן
 שארל מוריס, פול גוגן, הזיכרון והדמיון, הגיגים, השירים בחרוזים, (בצירוף שלושים העתקות ציורים מתוך ההוצאה המקורית של נואה נואה), תרגום : גבריאל טלפיר, מרים טלפיר, הוצאת גזית, תש"ה, 1945.

קישורים חיצוניים












הערות שוליים
ממוזער|ישו הצהוב
*
קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:ציירים פוסט-אימפרסיוניסטים
קטגוריה:אמנים סימבוליסטים

קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1848
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1903