יחסי מין

שמאל|ממוזער|250px|ציור מאת דומיניקו קרסטי  המתאר יחסי מין בין גברים
שמאל|ממוזער|250px|איור מאת לאונרדו דה וינצ'י המראה את האנטומיה של משגל בין גבר ואישה באמצעות חתך אורך של גופם
יחסי מין (מלעז: סקס) הם פעילות מינית בין שני אנשים. משמעותו הצרה של המונח היא הזדווגות, אך הגדרות רחבות יותר מתייחסות לכל מגע מיני פיזי בין אנשים הכולל את איבר המין של לפחות אדם אחד.

בדרך־כלל, המושג יחסי מין מתייחס למִשגל, כלומר לחדירה של הפין הגברי אל הפות הנקבי. פעילות מינית זו היא הפעילות המינית השכיחה ביותר בין בני זוג הטרוסקסואלים. עם זאת, יש המתייחסים למושג יחסי מין באופן רחב יותר כך שיכלול גם יחסי מין בין בני זוג מאותו המין וממין שונה, וגם יחסי מין המלווים בחדירה (וגינאלי או אנאלי) וגם יחסי מין ללא חדירה, כמו אוננות הדדית, ויחסי מין אוראליים.

יחסי אישות, הוא כינוי ליחסי מין, לרוב בהקשרים הלכתיים או משפטיים.

על קיום יחסי מין יש מגבלות חוקיות ותרבותיות שונות: יש איסורים שונים על קיום יחסי מין בתוך קבוצת שארות (יחסים אלו מוגדרים כגילוי עריות), עם קטינים, ועם אדם שמקיים קשר קבוע עם בן/בת זוג אחר/ת או עם יותר משותף אחד, וישנן תרבויות האוסרות על קיום יחסי מין שלא במסגרת חיי נישואים. כאשר יחסי המין מתקיימים ללא הסכמת אחד הצדדים, הם מוגדרים כאונס, והדבר נחשב ברוב התרבויות כעבירה מוסרית וחוקית חמורה. בחברות רבות יש איסור על קיום יחסי מין עם בעלי חיים.

לקיום יחסי מין ללא חשש מהיריון משתמשים באמצעי מניעה מסוגים שונים. הקונדום משמש גם להגנה מפני הידבקות במחלות מין המועברות בעת קיום יחסי מין.

 סוגים 
נהוג לחלק את יחסי המין לשלוש קטגוריות, בהתאם לאיברים המעורבים במעשה.

 מין וגינאלי 
ביחסי מין וגינאליים  הגבר מחדיר את הפין אל הווגינה הנשית. בבני אדם התנוחה הנפוצה ביותר היא התנוחה המסיונרית, בה האישה שוכבת על גבה והגבר שוכב מעליה. תנוחה זו נפוצה בתרבויות שונות. למרות שכיחותה, התנוחה המסיונרית קשורה לשביעות רצון נמוכה יותר בקרב נשים ולקושי בהגעה לאורגזמה נשית. זה נובע מכך שבתנוחה זו הנשים לא שולטות בעומק, זווית ומהירות החדירה, וכן שבתנוחה זו גירוי הדגדגן מופחת. באופן כללי, נשים בדרך־כלל לא מגיעות לאורגזמה באמצעות מין ואגינלי, אלא אם מתווסף לו גירוי ידני או אוראלי של הדגדגן.

גם האורנגאוטן, הבונובו והגורילות משתמשים בתנוחה של פנים אל פנים, אך בשכיחות פחותה מזו של האדם. לפעמים הזכר שוכב מעל לנקבה ולפעמים להפך. השערה אחת טוענת שמין פנים אל פנים נברר יחד עם העלייה באינטליגנציה של הפרימטים.

מין וגינאלי באמצעות חדירה מאחור היא תנוחה פחות שכיחה בבני אדם ויותר שכיחה בפרימטים אחרים. בתנוחה זו הנקבה עומדת על ארבע והגבר עומד מאחוריה. בקרב הפרימטים, תנוחה זו מלווה לעיתים קרובות באחיזה של הנקבה בעזרת הרגליים או הידיים, במיוחד כאשר האקט המיני נמשך זמן רב.

 מין אנאלי 

ביחסי מין אנאליים, הפין חודר דרך פי הטבעת, אל החלחולת (רקטום) של האדם השני. יחסים אלו מגרים את קצות העצבים של הנרתיק אצל נשים או את הערמונית אצל גברים, הסמוכים לדופן האחורי של החלחולת. נשים מדווחות על כך שסוג זה של אקט מיני הוא הכי פחות מועדף ומספק.

בקרב פרימטים, מין אנאלי הוא נדיר ומתרחש בעיקר בין זוגות זכרים.
 מין אוראלי 

ביחסי מין אוראליים ישנו גירוי של איבר המין הנשי (קונלינגוס) או הגברי (מציצה ) בעזרת הפה. חלק מהצעירים מעדיפים לקיים סקס אוראלי מכיוון שהוא נתפס בעיניהם כפחות בעייתי מבחינת התפיסה בציבור ומאפשר להם להמשיך ולהתייחס אל עצמם כאל בתולים. במקרים רבים הסקס האוראלי אינו מהווה תחליף לסקס אחר, למשל וגינאלי, אלא מהווה פעילות הנלווית לו. סקר אמריקאי מצא שכרבע מהצעירים מקיימים סקס אוראלי לפני או אחרי סקס אחר. עבור גברים הומוסקסואליים, מין אוראלי נחשב למין הרצוי והשכיח ביותר.

סקס אוראלי אינו ייחודי לאדם והוא נפוץ למדי גם בקרב מינים אחרים כמו הבונובו, קופי מקוק קצרי זנב, למורים ואורנגאוטן. סקס אוראלי במינים אלה מתקיים בדרך־כלל בין שני פרטים מאותו המין. לא ברור מה התפקיד של התנהגות זו. ייתכן שיש לה ערך חינוכי או חברתי.

בבני אדם, סקס אוראלי נפוץ בתרבויות רבות, זאת בשונה מנישוק, שקיים רק בחלק מהתרבויות. הועלו מספר השערות ביחס לתפקיד האבולוציוני שסקס אוראלי יכול לשחק. ההסבר הראשון הוא שסקס אוראלי לאישה יכול לסייע לגבר לזהות זרע גברי אחר  שמסמן חוסר נאמנות מינית מצידה. ההסבר השני הוא שסקס אוראלי לאישה ב־45 הדקות שלאחר סקס וגינאלי, יכול להגביר את קליטת הזרע הגברי, ואילו ההסבר האחרון הוא שסקס אוראלי מגביר את שביעות הרצון המינית או הזוגית.

בסלנג יחסים כאלו נקראים "ירידה", "מציצה" או "ליקוק".

 שכיחות 
מחקרים משנות ה־90 בארצות הברית מצאו שרוב הזוגות הנשואים מקיימים יחסי מין שבע פעמים בחודש. עם זאת, קיימת שונות רבה בשכיחות של יחסי המין. ישנם זוגות המתנזרים לחלוטין ממין, בעוד אחרים מקיימים יחסי מין באופן יומי. עם הגיל, ובפרט משנות ה־40 ואילך, ישנה ירידה בפעילות המינית. גורמים הקשורים לשכיחות יחסי המין כוללים שביעות רצון זוגית, אושר ובריאות גופנית.

ישנן עדויות לכך שבארצות הברית, הגיל בו מתחילים לקיים יחסי מין וגינאליים נמצא בעלייה. בשנות ה־90 כ־20% מהצעירים דיווחו על קיום יחסי מין ואגינליים לפני גיל 15. הערכות משנת 2008 היו ש־11% מהנשים ו־14% מהגברים קיימו יחסי מין וגינאליים לפני גיל 15. מחקרים מאוחרים יותר הראו שהשכיחות לסקס בגיל צעיר נמוכה עוד יותר. קיימים הבדלים תרבותיים גדולים בשכיחות של מין בגיל צעיר. למשל, 40% מהגברים בברזיל ומעל 50% מהנשים בבנגלדש דיווחו על קיום יחסי מין וגינאליים לפני גיל 15.

מין ואגינלי הוא צורת המין הכי נפוצה בקרב זוגות הטרוסקסואליים. סקר מצא ש־98.5% מהזוגות דיווחו על כך שקיימו יחסי מין ואגינליים בשלושת השבועות האחרונים. גם מין אוראלי הוא נפוץ. בארצות הברית מוערך שכ־80% מהמבוגרים מעל גיל 20 התנסו במין אוראלי. השכיחות גבוהה במיוחד בקרב לבנים, משכילים וצעירים. נראה שבקרב נשים לסביות מין אוראלי הוא הדרך המועדפת להגעה לאורגזמה, ואצל גברים הומוסקסואליים הוא סוג המין השכיח ביותר.

בניגוד לתפיסה רווחת בציבור, 20% מהגברים ההומוסקסואליים מדווחים שמעולם לא קיימו יחסי מין אנאליים. בקרב זוגות הטרוסקסואליים בארצות הברית חלה עלייה בדיווח על קיום יחסי מין אנאליים מ־20% בשנות ה־90, לכ-35% בשנת 2013. סוג זה של מין נפוץ יותר בקרב אנשים משכילים ופחות דתיים.

 מחזור התגובה המינית האנושית 

התגובה הפיזיולוגית במהלך גירוי מיני דומה למדי בין גברים לנשים. התגובה תוארה לראשונה על־ידי מאסטרס וג'ונסון, והיא כוללת ארבעה שלבים טיפוסיים:

 עוררות - בשלב זה הגוף נערך ליחסי מין. כתוצאה מכך עולים לחץ הדם, הדופק וקצב הנשימה. הפנים ופלג הגוף העליון מאדימים כתוצאה מזרימת הדם. בשלב זה אצל האישה יש סיכוך וגינלי ונפיחות של הדגדגן ואצל הגבר יש זקפה.
 רמה - בשלב זה מתרחשת עלייה נוספת בדופק ובמתח השריר. אצל האישה הסיכוך הנרתיקי גדל והדגדגן יכול לסגת מעט, אצל הגבר שלפוחית השתן נסגרת ונמנע מעבר של שתן.
 אורגזמה - בשלב האורגזמה הנשימה מואצת במידה רבה ושרירי האגן עוברים סדרה של התכווצויות קצביות. נשים רבות חוות גם התכווצויות של הרחם או הנרתיק . שלב זה מלווה בהנאה עוצמתית.
 סיום - בשלב הסיום  השרירים נרפים, לחץ הדם יורד והגוף חוזר למצב מנוחה. לאחר שלב זה גברים (וחלק מהנשים) לא יכולים לחוות אורגזמה נוספת למשך פרק זמן מסוים.
קיימים הבדלים בין אנשים באופן בו הם חווים את מעגל התגובה המינית. בקרב נשים, למשל, כ־15% לא חוו מעולם אורגזמה. נשים אחרות יכולות לעקוף את שלב הסיום, לחזור לשלב הרמה ולחוות אורגזמה נוספת אחת או יותר.

 פעילות מינית 
 משחק מקדים ועוררות מינית 
שמאל|ממוזער|250px|איור מאת מרטין ואן מאלה המציג זוג במשחק מקדים

בשלב המשחק המקדים בני הזוג מגיעים לעוררות המינית הדרושה לקיום יחסי המין. משחק מקדים יכול לכלול כל דבר שיוצר עוררות מינית, והוא שונה בין תרבויות באופן הגדרתו ואורכו. במהלך הגירוי המיני הנלווה למשחק המקדים מתרחשת אצל הגבר זקפה שבה הפין מתקשה כתוצאה מזרימת דם לתוכו. הזקפה תלויה בגורמים הבאים:
 אספקת דם תקינה דרך העורקים
 חסימה יעילה של הוורידים למניעת ניקוז הדם מהפין בזמן הגירוי
 בקרה תקינה של מערכת העצבים
 מצב הורמונלי תקין
 מצב פסיכולוגי תקין

 המגע המיני 

שמאל|ממוזער|250px|איור המופיע ב"קאמה סוטרה"
בשלב זה ישנה חדירה אל תוך הנרתיק או אל פי הטבעת, או מגע וחיכוך באיברי המין בצורות אחרות, דבר האמור לגרום להנאה אצל בני הזוג בשל האזורים הארוגניים שבפין, בנרתיק, בפי הטבעת או בשפתיים ובפה.

את המגע המיני ניתן לבצע בתנוחות מגוונות התלויות בסוג יחסי המין (וגינאליים, אוראליים או אנאליים), ובהעדפות של בני הזוג. דיון נרחב בתנוחות שונות נמצא כבר בספר ההודי העתיק "קאמה סוטרה", ומעסיק את מרבית התרבויות. תנוחות נפוצות הן:
 התנוחה המיסיונרית: תנוחה שבה בני הזוג שוכבים זה על זה, לרוב פנים אל פנים. ביחסי מין בין אישה וגבר מתייחסת תנוחה זו רק למקרים שבהם הגבר נמצא מעל האישה ובמקרה ההפוך נקראת התנוחה "האישה מעל".
 חדירה מאחור: אחד מבני הזוג כורע על ארבע גפיו, ואילו בן הזוג השני חודר אל הנרתיק או אל פי הטבעת מאחור. בסלנג אנגלי, המקובל גם בקרב דוברי עברית, קרויה תנוחה זו בשם doggy style, עקב דמיונה לדרך ההזדווגות של כלבים.
 "כפיות": תנוחה שבה שני בני הזוג שוכבים על צדם, אחד מאחורי השני (בדומה לשתי כפיות צמודות) וישנה חדירה לנרתיק או לפי הטבעת.
 69: תנוחת מין אוראלי שבה בני הזוג הפוכים זה לזה, כך שפיו של האחד נסמך אל איבר מינו של האחר.

רוב הנשים אינן מגיעות לאורגזמה מחדירה בלבד אלא מגירוי של הדגדגן. ישנן תנוחות שמאפשרות גירוי שכזה במקביל לחדירה של הפין. תנוחת ה"רוכבת" מאפשרת לאישה ליצור את התנועה, בזמן שהגבר יכול לגרות את הדגדגן באצבעותיו. כמו כן, תנוחת ה"כפיות", כאשר האישה מעבירה את אחת מרגליה מעל רגליו של הגבר יוצרת אפשרות לגירוי מעין זה.

מחקר שבוצע בשנת 1991 תיעד באמצעות מכשיר דימות תהודה מגנטית את מיקום אברי הרבייה הנקביים והזכריים בתוך גוף האישה במהלך קיום יחסי מין (בתנוחת כפיות). במחקר התגלה גם כי שלפוחית השתן של האישה מתמלאת במהירות במהלך קיום יחסי מין .

 אורגזמה 
אורגזמה יכולה להתרחש עם התקדמות המגע המיני, והיא מתבטאת בתחושת עונג. קיימים הבדלים בין אורגזמה של הגבר ואורגזמה של האישה. אצל הגבר האורגזמה מלווה בהתכווצויות שרירי בסיס הפין ופליטת נוזל הזרע המכיל תאי זרע, ואילו אצל האישה מתרחשות התכווצויות של הנרתיק.

ייתכנו מצבים של אי הגעה לאורגזמה, הן אצל גברים והן אצל נשים. אצל הגבר יכול להיות מצב של כאבים בשלב זה. האורגזמה של הגבר והאורגזמה של האישה אינן מתרחשות לרוב בו זמנית. האישה יכולה לחוות מספר אורגזמות בזו אחר זו, ואילו הגבר זקוק לזמן מה לפני שיוכל להגיע שוב לאורגזמה.

 המין והרפואה 
מכיוון שיחסי מין הם פעילות מורכבת הכוללת אינטראקציה בין שני אנשים, ועשויה לכלול קשת רחבה של בעיות, מבעיות פיזיולוגיות ועד בעיות פסיכולוגיות, ישנם מומחים מהתמחויות שונות המטפלים בבעיות אלו. בבעיות פיזיולוגיות מטפלים גינקולוג אצל נשים ואורולוג אצל גברים. גם רופאי עור מטפלים בבעיות מין מסוימות. אם הבעיה לא נעוצה בבעיה פיזיולוגית, ניתן לפנות לפסיכולוג המתמחה בטיפול מיני, שאמור לרדת לשורשי הבעיה הנפשית או התפיסתית שגורמת לבעיית התפקוד המיני אצל כל אחד מבני הזוג ואף לסייע בפתרון בעיות מיניות הנובעות ממערכת היחסים ביניהם. פסיכולוגים כאלו קרויים לעיתים סקסולוגים.

 אמצעי מניעה 
שמאל|ממוזער|250px|מגוון של גלולות למניעת היריון

על מנת למנוע היריון לא רצוי, נעשה שימוש במגוון אמצעי מניעה שתפקידם למנוע את ההפריה של הביצית באמצעות תא הזרע. ניתן להשתמש בשיטות המבוססות על הקמת חיץ בין הזרע לביצית או בשיטות הורמונליות המשבשות את תהליך ההפריה. אמצעי המניעה הנפוצים הם: קונדום, גלולה למניעת היריון, התקן תוך רחמי, דיאפרגמה, ספוגית למניעת היריון וקצף קוטל זרע. 

לעיתים בני זוג משתמשים בשיטות "עממיות" שאינן יעילות כלל. בשיטת "המשגל הנסוג" שבו הפין מוצא מהנרתיק לפני הפליטה קיים סיכוי להיכנס להיריון עקב פליטת זרע המתרחשת לפני האורגזמה. "שיטת הימים הבטוחים" שבה קיום היחסים נעשה בתקופה שאין ביוץ אצל האישה אינה בטוחה משום שקשה לדעת בוודאות את הימים בהם מתרחש הביוץ. 

על מנת למנוע היריון לא רצוי לאחר קיום יחסים ללא אמצעי מניעה יכולה האישה ליטול את "גלולת היום שאחרי" שהיא למעשה מינון גבוה של גלולה למניעת היריון. אפשר לקחת אותה עד 72 שעות לאחר קיום היחסים. אם האישה התעברה ניתן להפסיק את ההריון באופן מלאכותי. הליך זה נקרא הפלה מלאכותית. קיימות שתי דרכים לבצע הפלה מלאכותית: טיפול תרופתי או הליך כירורגי בשם גרידה. גרידה היא בעצם סוג של ניתוח, כרוך בסיכון, יקר ואינו נעים. כאשר הפלה מלאכותית מתבצעת בתנאים סניטריים נאותים ועל ידי רופא המוסמך לכך, הסיכונים נמוכים. 

הפרעות בתפקוד מיני

מצבים שונים, רפואיים ואחרים יכולים להפריע לקיום יחסי מין.
 הפרעות בתשוקה המינית
 הפרעות בעוררות המינית  - למשל הפרעה בזקפה
 הפרעות באורגזמה - למשל אנאורגזמיה , שפיכה מוקדמת, או דיכאון אחרי סקס 
 הפרעות כאב ביחסי מין - למשל דיספראוניה, וגיניזמוס או וסטיבוליטיס

 מחלות מין 
שמאל|ממוזער|250px|חיידקים גורמי עגבת

קיימות מחלות מידבקות מיוחדות המועברות בעת מגע מיני. חלקן מחלות קלות יחסית, למשל יבלות עור (קונדילומה), כיני ערווה, גרדת והרפס; חלקן עלולות להוביל לעקרות, למשל זיבה וכלמידיה; וחלקן מחלות קשות שעלולות להיות אף קטלניות, למשל איידס ודלקת כבד נגיפית מסוג B (הפטיטיס B).

כדי להתגונן בפני מחלות אלה, שגורמות להדבקה על ידי העברת נוזלי גוף ועל ידי מגע בין השכבות הריריות של הגוף, הדרך הבטוחה ביותר, מלבד הימנעות מקיום יחסי מין, היא שימוש בקונדום. רצוי להשתמש בו במיוחד כאשר יחסי המין הם אקראיים, וההיסטוריה הרפואית של בן הזוג לא ידועה. על כל פנים, קונדום אינו מגן הגנה מלאה מפני מחלות מין מסוימות (למשל עגבת, הרפס, גרדת או הפטיטיס) שיכולות לעבור גם במגע עור לעור, פה לפה וכו'. ביחסי מין וגינאליים, נשים רגישות יותר להידבקויות מאשר גברים, הואיל וזרע הגבר נשאר בנרתיק האשה.

 מין בתרבויות העולם 
היחס למין השתנה לאורך ההיסטוריה והוא תלוי תרבות ותקופה. כך, למשל, ביוון העתיקה הייתה נהוגה גישה מתירנית כלפי מין, וכך גם ברומא העתיקה שתרבותה הושפעה עמוקות מזו של היוונים. המתירנות ביוון העתיקה התבטאה, בין היתר, בזנות ממוסדת ואף באורגיות המוניות. כמו כן ההומוסקסואליות הייתה מקובלת ונפוצה בקרב האליטות.

כדוגמאות נוספות ליחס כלפי המין בתרבויות שונות ניתן לציין את התרבות היפנית הקדומה, שבה היה מקובל לרצוח נשים שקיימו יחסי מין ללא נישואין או נשים שבגדו בבעליהן. בחלקים של אפריקה השתרש המנהג לכרות את הדגדגן לבנות צעירות, תהליך של השחתת איבר המין הנשי, זאת כדי שהאישה לא תחווה הנאה מינית בהמשך חייה, ובכך להפחית את סיכויה לבגוד. בארצות הברית היו כמה מדינות שבהן נאסרו יחסים אנאליים במה שמכונה "חוקי סדום". רק ב-2004 ביטל בית המשפט העליון של ארצות הברית חוקים אלו, שכבר זמן רב קודם לכן לא נאכפו בפועל.

יחסי מין בין בני אותו מין זוכים כיום שוב ללגיטימציה רבה יותר ולהגנה חוקית מלאה בעולם המערבי. לעומת זאת ברוב מדינות ערב ובעולם השלישי שני גברים שייתפסו מקיימים יחסי מין עשויים לקבל עונשים חמורים עד כדי מוות. לשלוש הדתות המונותאיסטיות מסורת ארוכה של התנגדות ליחסים אלו. האסלאם, הנצרות הקתולית והיהדות האורתודוקסית רואים בהם חטא חמור. עם זאת, זרמים דתיים ליברליים כמו הכנסייה האנגליקנית, כנסיות הזרם המרכזי הפרוטסטנטיות בארצות הברית, היהדות הרפורמית והיהדות הקונסרבטיבית, מתייחסים בסובלנות ליחסים אלו ואף מעודדים את מיסודם במסגרת זוגית.

בתרבות המערב
בקרב המקבלים את הערכים החברתיים והמשפחתיים שהתגבשו במערב לאחר המהפכה המינית, תרבות הנגד של שנות השישים ונגזרותיהן, רווחות גישות כלפי מין שראשית חלקן עוד בעידן הנאורות:
 ערכים הומניסטים וליברלים, המקדשים את זכויות האדם, בייחוד הזכות לחירות, חופש הדת והזכות לפרטיות. על פי ערכים אלו אין למקור סמכות חיצוני כלשהו, דתי או אחר, הזכות להכתיב את אופן ומועד יחסי המין, וכן אין לו זכות לאסור או להגביל יחסי מין בין אנשים בגירים, כל עוד יחסים כאלה מתקיימים מתוך בחירה חופשית וכבוד הדדי וללא פגיעה באנשים אחרים. מערכים אלו נובעת למשל הלגיטימציה ליחסי מין בין אנשים לא נשואים, או ליחסים הומוסקסואליים.
 גישות הומניסטיות אנתרופוצנטריות אשר חוגגות את היופי של גוף האדם, אפילו יופי ארוטי, ביצירות ספרות ואמנות, ורואות צרכים ויצרים אנושיים בסיסיים, כמו היצר המיני, כיצרים טבעיים אשר אין סיבה לדכאם או להתבייש בהם כל עוד אינם פוגעים באנשים אחרים. מגישות כאלו נובעת למשל ההתנגדות לדיני צניעות רבים בהלכה היהודית, ושלילת הטומאה של דם הווסת.
 תפיסות רומנטיות, הרואות במימושה של אהבה רומנטית כסיבה מרכזית לנישואים, ואת המגע הגופני בין בני הזוג, המשיכה המינית והסיפוק המיני ההדדי כמרכיבים מרכזיים בחיי הנישואים. מתפיסות אלו נובע למשל הצורך לבדוק התאמה מינית בין בני זוג גם לפני הנישואים.
 מחקר מדעי בתחומי הפסיכולוגיה והסקסולוגיה הביא לתגליות חדשות, למשל בדבר קיומה ומאפייניה של האורגזמה הנשית. מחקרים אלו מדגישים את החשיבות של חינוך מיני ותקשורת פתוחה בין בני זוג על מנת לוודא סיפוק מיני. בהתאם לכך יהודים חילוניים רבים אינם שוללים או אף רואים בחיוב שיחה גלויה על מין בין בני הזוג, גירוי מיני הדדי, קיום יחסים באור וללא כיסוי, ובכל תנוחה מינית המקובלת על שני בני הזוג.

מאז ראשית האמנציפציה ליהודים בשלהי מאה ה-18, נטשו מרבית היהודים את אורח החיים המסורתי, ובכלל זה איסורי ההלכה לגבי יחסי מין. מנקודת הראות של ערכים וגישות כאלו, הלכות רבות הנוגעות ליחסי מין נתפסות כשרירותיות, שמרניות ואף בלתי-מוסריות, בעיקר אצל אנשים שאינם מאמינים בסמכות ההלכה מלכתחילה.

לעומת זאת, גורמים דתיים ושמרניים רואה בגישה המתירנית דרך שמביאה בעקבותיה אסונות רבים לעוסקים בכך: מבחינה רפואית – הידבקות במחלות מין, והפרעות חמורות בפוריות; מבחינה חברתית – הריסת התא המשפחתי, יצירת משפחות חד-הוריות, הפקרת החינוך של הילדים, הגברת האלימות בין האנשים הנוהגים בחופשיות יתר בתחום המיני, הרס המטרות הנלוות למין, שהן פריה ורבייה, ואהבה אמיתית בין בני הזוג. כמו כן, ככל שהיצר המיני משוחרר ללא רסן, ללא המטרות החיוביות שבו, וללא רגשות האהבה והקשר הבסיסי שבין בני הזוג – הרי זה מביא לאכזבות קשות, ולהפרעות בתפקוד המיני מסוג הפרעה בזקפה וקרירות מינית.

בספרו תולדות המיניות, יוצא חוקר התרבות והפילוסוף מישל פוקו נגד ההיפותזה שטוענת שהשיח על אודות המיניות החל מהמאה ה-17 היה דכאני ורק במאה העשרים החלה פתיחות בנידון. פוקו טוען שהחברה המערבית אובססיבית בנושא המין, וזו אובססיה שהחלה עם המצאת הפרקטיקה הכנסייתית של הווידוי, והלכה והשתכללה עם הפסיכיאטריה והפסיכואנליזה. לדידו המערב תופס את המין כסוד כמוס שנמצא בתוך כל אדם ומעניק לו משמעות.

 המין והדת 
 בתרבויות אליליות 
היו תרבויות קדומות כמו התרבות הכנענית שבהן היו "כוהנות אהבה" במקדשים, וחלק מהפולחן היה לקיים איתן יחסים, ואף אורגיות במהלך עבודת האליל. כמו גם פולחני מין בין כהני וכוהנות אלילים שונים במה שמכונה "חתונה קדושה". היו מקומות בעולם בהם הגברים היו מאוננים על האדמה ו"מפרים" אותה כחלק מסימולציה פולחנית שתגרום לשנה ברוכה ביבול.

לעומתן קיימות תרבויות אליליות שמרניות מינית באופן בלתי מתפשר, המענישות בחומרה כל סטייה מהנורמות הנהוגות בהן.

מין פולחני מתואר בתנ"ך בכמה מקומות. "כוהני אהבה" כאלו כונו בתנ"ך "קדש" או "קדשה", ואחת המצוות היא איסור על מין פולחני שכזה לצורך עבודה זרה: "לֹא תִהְיֶה קְדֵשָׁה מִבְּנוֹת יִשְׂרָאֵל וְלֹא יִהְיֶה קָדֵשׁ מִבְּנֵי יִשְׂרָאֵל" ()

 ביהדות 

היהדות רואה ביחסי מין מצווה, אך מבקשת לפקח עליהם ולהסדיר אותם. המונח המקובל בספרות התורנית ליחסי מין הוא "ביאה". יחסי מין בין איש לאשתו מכונה בדרך כלל "תשמיש המיטה" (בקיצור: "תשמיש").

הגישה החיובית ליחסי מין משתמעת מהמצווה הראשונה בתורה, היא מצוות "פרו ורבו". בנוסף קיום יחסי מין הוא מצווה מפורשת: "שארה כסותה ועונתה לא יגרע" ("עונתה" פירושו קיום יחסי מין עם האישה), ואף חובה בסיסית שאין להשתמט ממנה, ("כל שאינו עוסק בפריה ורבייה כאילו שופך דמים") - כל זמן שהוא נעשה במסגרת משפחתית מסוימת (ובימים קדומים גם מוסד הפילגש) ובמסגרת מגבלות ההלכה. עד כדי כך חשובה המצווה, שלכהן הגדול אסור לכהן בתפקידו אם איננו נשוי, ובתלמוד אף נאמר "כל אדם שאין לו אישה אינו קרוי אדם" (). על פי הקבלה וספר הזוהר, בית שלא מתקיימים בו יחסי מין - אין השכינה שורה בו.

דוגמה מובהקת לגישה זו באה לידי ביטוי בביקורת המושמעת בקרב פרשני המקרא, למן תקופת התלמוד, על פרישתו של משה רבנו מאשתו ציפורה, על מנת להישאר במדרגתו הרוחנית. בפרשה בה נענשת מרים, אחות משה, על הוצאת לשון הרע אודות משה, טוענים פרשני המקרא כי מרים מתחה ביקורת על פרישתו של משה מציפורה בניגוד להלכה, וכי נענשה על עצם מעשה הרכילות ולא על תוכן הדברים, מכיוון שלמעשה, הביקורת עצמה הייתה מוצדקת.

לעיתים, היו תלמידי חכמים שפרשו מאישה, והדוגמה המפורסמת ביותר לכך הוא רבי שמעון בן עזאי, מחכמי המשנה, אשר כל חייו שקד על לימודי התורה ולא נשא אשה בהסבירו כי "מה אעשה ונפשי חשקה בתורה. אפשר לעולם שיתקיים על ידי אחרים" (בבלי, מסכת יבמות סג, ב).

קיום יחסי מין האסורים על פי ההלכה נחשב לאחד האיסורים החמורים ביותר ודינו עונש מוות, מלבד נידה, יחסים עם גויים והוצאת זרע לבטלה שעונשם בידי שמים.

להלן סוגי יחסי המין האסורים על-פי הדת היהודית:
 ניאוף - יחסי מין בין גבר לבין אישה נשואה או מאורסת (מקודשת) לאחר. איסור זה חמור במיוחד, שכן הוא אחד מעשרת הדיברות. כמו כן הוא נכלל באיסורי גילוי עריות.
 גילוי עריות - יחסי מין בין קרובי משפחה ובין אשה נשואה לגבר. פירוט בהרחבה של מי בדיוק מוגדר כקרוב/קרובת משפחה לעניין זה מצוי בספר ויקרא. איסור זה הוא אחד משלושת האיסורים החמורים של "ייהרג ובל יעבור".
 משכב זכר - יחסי מין אנאליים בין שני גברים.  (ויקרא כ', י"ג),  (ויקרא, י"ח, כ"ב). ומפרש רש"י "כמכניס מכחול בשפופרת".
 משכב בהמה - יחסי מין בין אדם לבעל חיים.  (שמות, כ"ב, י"ח),  (ויקרא, כ', ט"ו),  (ויקרא, כ', ט"ז).
 קיום יחסים עם אישה נידה - אישה הנמצאת בזמן וסת ושבעה ימים אחריה. מהמקרא האיסור היה מוגבל לשבעת ימים:  (ויקרא, ט"ו, י"ט), וחז"ל הוסיפו "שבעת ימי ליבון" בשל חשש מטומאת זיבה.
 זנות פולחנית / יחסי מין בין עבד לבן חורין -  (דברים כ"ג י"ח)
 קיום יחסי מין בין יהודים לגויים - אף שבית דין אינו עונש, קיימת הוראה לא מחייבת של "הבועל ארמית - קנאים פוגעים בו".
 אונס - לאונס נקבעים סוגים שונים של עונשים, בהתאם למצבה המשפחתי של הנאנסת (נשואה, מאורסת או רווקה) ובהתאם למקום האונס (בעיר או בשדה), המשפיע על יכולת הנאנסת להזעיק עזרה.
 שפיכת זרע לבטלה - פליטת זרע שלא במהלך יחסי מין עם אישה ובכללם אוננות. איסור זה לא רשום באופן מפורש במקרא.

על פי הרמב"ם, בני הזוג יכולים לעשות ככל שיעלה על דעתם בינם לבין עצמם, כל עוד שהדבר נעשה בהסכמה וברצון ():

מין וגינאלי נקרא "ביאה כדרכה", ואצל בני זוג נשואים, אם אחד מהם אינו מוכן לקיים סוג כזה של יחסים, הוא נקרא "מורד" וזו עילה מוצדקת לגירושין.
 ביאה שלא כדרכה - מין אנאלי הוא בגדר מותר, על פי הנאמר "משכבי אשה", מכאן שיש שני משכבים, ומין אנאלי נקרא בתלמוד "ביאה שלא כדרכה" או "הפיכת השולחן". בעלי התוספות סוברים שאקט זה מותר רק כאשר אינו מוציא זרע או שעושה כך באקראי אף שמוציא זרע.
 ביאה דרך איברים - מין אוראלי הוא חלק מ"ביאה דרך איברים" ואינו נחשב לקיום יחסים של ממש, ואינו נחשב לניאוף, אם כי לדברי הרמב"ם נחשב הדבר למעשה מכוער שלוקים עליו, כאשר הדבר נעשה במסגרת יחסים אסורים.

"קיצור שולחן ערוך" בעקבות התלמוד קובע מגבלות אחדות על קיום יחסי מין, ובהן:

השולחן ערוך (אבן העזר כה) קובע מגבלות נוספות על התנאים הסביבתיים של המיניות, ובהן איסור לקיים יחסים במקומות ציבוריים כשווקים, רחובות, גנות ופרדסים, ואיסור לקיים יחסים בפני אדם אחר אפילו ילד קטן.

 בנצרות 

הנצרות הקתולית ונגזרותיה נחשבות לדת, שהיחס שלה כלפי המין הוא השמרני והחריף ביותר. המיניות נחשבת לחטא ואסמכתא לכך היא הפסוק בתהילים "הן בעוון חוללתי ובחטא יחמתני אימי" (תהילים פרק נ"א פסוק ז'). על פי הנצרות, קיום היחסים נועד להולדה והתרבות בלבד, ואסורים יחסים לשם הנאה בלבד. לאנשי הדת של הנצרות הקתולית אסור להינשא, ובכנסייה האורתודוקסית רק לכמרים הזוטרים מותר להינשא. התנזרות מיחסי מין נחשבת למעלה גדולה בנצרות.

 באסלאם 

באסלאם היחס למין יותר מתירני מאשר ביהדות, ויש היתר לפוליגמיה, אם כי יש איסור על מין אנאלי. אין הבדל מבחינת האיסורים בין שני המינים אם כי בחברות שמרניות כדוגמת חברות ערביות ואפריקאיות יש זכויות יתר לגברים, אף על פי שהדת עצמה אינה מבדילה בין המינים. לפי הקוראן, האהבה בין הגבר לאישה הוא מעשה ידי אלוהים. גם הגבר וגם האישה צריכים להגשים את צורכיהם המיניים של האחר.
בזמן הווסת אסור לקיים יחסי אישות, אבל מגע מיני אחר, כגון נשיקות וכל פעילות מינית שאינה כוללת מגע בנרתיק - מותר במפורש.
בתרבויות אסלאמיות מסוימות, קיום יחסי מין שלא במסגרת נישואים עלול להוביל לרצח על חילול כבוד המשפחה של האישה, אף שאין לכך היתר רשמי בקוראן.

 בבודהיזם 

בבודהיזם, מי שבוחר לתרגל ושהוסמך להיות נזיר או נזירה, גם בוחר לחיות חיי פרישות, המניעה מיחסי מין נתפסת כצורך כדי להגיע להארה. קיום יחסי מין הוא אחת מארבע עבירות עיקריות שיש על נזיר. אמנם, בוג'ריאנה, קיום יחסי מין יכול אפילו להיות חלק מהדרך אל ההארה. בודהיסטים הדיוטות (שאינם נזירים) אינם צריכים לפרוש מיחסי מין, שכן מין הוא חלק טבעי מאוד של חברה עם משפחה וילדים. כמו כן, הבודהיזם אינו נכנס לפרטים לגבי מה נכון ומה לא נכון בתוך פעילויות החיים. פרטים של התנהגות מקובלת או לא מקובלת ביחסי מין אינה מוזכרת במפורש באף אחד מהכתבים הדתיים.

 מין בחוק הישראלי 
בחוק העונשין מפורטות עבירות מין אחדות, שעיקרן קיום יחסי מין בכפייה, כולל מצבים של קיום יחסי מין עם קטין, שגילו מתחת לגיל ההסכמה, ויחסי מין בין מטפל נפשי למטופל.

החוק הישראלי מחלק את עבירות קיום יחסי מין בכפייה לפי סוגי האקטים המיניים שנכפו:
מין וגינאלי בכפייה מכונה בחוק העונשין הישראלי "אונס".
מין אנאלי או אוראלי בכפייה מכונה בחוק העונשין הישראלי "מעשה סדום" ודינו כאונס.
בפקודת החוק הפלילי, שנחקקה על ידי שלטונות המנדט הבריטי ועם הקמת המדינה נכללה בחוקי מדינת ישראל, ובחוק העונשין שהחליף אותה, נכללו איסורים על סוגים אחדים של יחסי מין, גם כאשר הם נעשים מרצון בין בוגרים. זו לשונו של סעיף 351 לחוק העונשין (בגרסתו הראשונה, משנת 1977):

למעשה אסר סעיף זה יחסי מין הומוסקסואליים, וכן אסר מין אוראלי ומין אנאלי, גם במסגרת יחסי מין הטרוסקסואליים. במסגרת תיקון מס' 22 לחוק העונשין, שאושר בכנסת בשנת 1988, בוטל איסור זה.

השידול לזנות אינו חוקי. בהתאם לכך אסורה הפעלתם של בתי בושת ומכוני ליווי המספקים שירותי מין בתשלום, ואסור פרסום שירותי זנות בעיתונים. חוק העונשין אוסר קיום יחסי מין עם קטין בתמות תשלום:  קובע כי "המקבל שירות של מעשה זנות של קטין, דינו - מאסר שלוש שנים", וחוק איסור צריכת זנות מטיל עונש על צריכת שירותי זנות.

 פתולוגיה מינית 
שמאל|ממוזער|250px|תבליט ממקדש הינדואי של האל לקשמי בעיר קהאג'וראהו בהודו נראים גברים המזדווגים עם סוס (זואופיליה). תופעת הזואופיליה נחשבת בדרך כלל לפאראפיליה ולעבירה פלילית.

פתולוגיות מיניות, או הפרעות בהעדפות מיניות, מתייחסות לעניין מיני מתמשך ועז המופנה כלפי גירויים לא טיפוסיים. ההתנהגויות הנלוות לכך, הפנטזיות או הדחפים יכולים ליצור מצוקה, קשיים בינאישיים וקשיים בתפקוד. הם כוללים בדרך־כלל אנשים שלא מסכימים לאקט המיני, חפצים, קטינים או גרימה של בושה וסבל.

פדופיליה וזואופיליה הן פאראפיליות המוגדרות כסטיות מיניות ואסורות על פי חוק ברוב מדינות העולם, משום שהפרטנר אינו כשיר להביע הסכמה חוקית ליחסים אלה. בנוסף לכך מימוש הפנטזיה הפדופילית בצורת יחסי מין עם ילדים עשויה לגרום נזק ארוך טווח לקורבן - הילד או הילדה. פדופיליה נחשבת לפשע חמור הן בעיני החוק ברוב העולם והן מבחינה חברתית ותרבותית. עם זאת, במדינות מסוימות, ניתנה גושפנקא חוקית לפדופיליה והותר להתחתן עם בנות צעירות במיוחד והן מותרות לבעליהן. נקרופיליה נחשבת גם היא לסטייה מינית חמורה.

אקסהיביציוניזם היא פאראפיליה הנחשבת כסטייה מינית, ובמקרים מסוימים גוררת עונשים בחוק. מציצנות, מעבר להיותה סטייה מינית, פוגעת בפרטיותו של הקורבן, וקבועים נגדה עונשים בחוק.

יחסים סאדו-מזוכיסטים אינם נחשבים כיום כסטייה, כל עוד הם לא גורמים למצוקה נפשית או גופנית. אם יחסים אלו נעשים בהסכמה מלאה, הם אינם אסורים בחוק.

לקריאה נוספת
 טל תמיר (עורכת): נשים לגופן''': בריאות, גוף, מיניות, יחסים. מודן 2011

 קישורים חיצוניים 

 מיניות בגיל השלישי, באתר משרד הבריאות, 15 באוגוסט 2024
 ברידג׳יט היינס, סקס עושה תינוקות, aeon, 9 באוגוסט 2017



 הערות שוליים 

*
קטגוריה:רבייה מינית
קטגוריה:קשרים בין-אישיים