בלה ברטוק

בלה ויקטור יאנוש בָּרטוק (בהונגרית: Bartók Béla; 25 במרץ 1881 – 26 בספטמבר 1945) היה מלחין ופסנתרן הונגרי, מגדולי מלחיניה של הונגריה (לצד פרנץ ליסט וזולטאן קודאי) ושל המאה ה-20.

ביוגרפיה
נעורים ולימודים
ברטוק נולד ב-25 במרץ 1881 בנאג'סנטמיקלוש, עיירה בצפון חבל באנאט, אז בחלק ההונגרי של אוסטרו־הונגריה (היום סניקולאו מארה בתחום רומניה), ליאנוש ברטוק, בן למשפחה של אצילים זעירים הונגרים, מוזיקאי חובב ולפאולה לבית פויט, ממוצא גרמני, שנולדה בשטח סלובקיה של היום, והייתה מורה לפסנתר. לאחר מות אביו בשנת 1888 הייתה אימו הדמות המרכזית בחייו. בשנת 1894 עברה המשפחה לפוז'ון (Pozsony), כיום ברטיסלאבה, שם מצאה האם עבודה. ברטוק בלט כבר בגיל צעיר ביכולתו המוזיקלית המפותחת, ואמו התאמצה לספק לבנה את המורים הטובים ביותר. ברטוק למד נגינה בפסנתר, ובעצמו למד קומפוזיציה מקריאת פרטיטורות.

בהשפעת חברו ללימודים, ארנה דוהנאני, החל ברטוק להלחין מוזיקה קאמרית בסגנון ברהמס. בשנת 1899, בעקבות חברו דוהנאני, החל את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. התפעלותו של ברטוק מריכרד שטראוס והרגש הלאומי ההונגרי ניכרים בהלחנת היצירה הגדולה הראשונה שלו: הפואמה הסימפונית לכבודו של לאיוש קושוט, גיבור המהפכה ההונגרית של שנת 1848.

קריירה
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה, פתח ברטוק בקריירה של פסנתרן קונצרטים (במהלך חייו הופיע ב־630 קונצרטים ב־22 מדינות שונות). בשנת 1907 החל ללמד נגינה בפסנתר באקדמיה בבודפשט, והחזיק במשרה זו במשך 25 שנה.

משיכתו של ברטוק למוזיקה עממית החלה בשנת 1904 בעקבות מפגש עם לִידִי דוֹשָׁה, ששרה את "התפוח האדום". כבר בשנת 1906 החל ברטוק לאסוף דגימות של מוזיקה בהונגריה. הוא ניחן בתשוקה לאתנומוזיקולוגיה (ענף מוזיקולוגי העוסק בחקר המוזיקה של עמים ותרבויות שונות). המוטיבים, המקצבים והדפוסים התבניתיים של המוזיקה העממית הפיחו רוח חדשה במוזיקה של המלחין ההונגרי, והובילוהו ליצור לעצמו סגנון מקורי ומיוחד שבו נשזרה מוזיקה עממית עם השפעותיהם של מלחינים בני תקופתו, בהם זולטאן קודאי. ברטוק החזיר את הקצב למוזיקה הקלאסית וגם חידש חידושים בתחום התזמור וההרמוניה האטונאלית.

בשנת 1909 נישא לתלמידתו (בת ה-16) מרתה זיגלר, ושנה אחרי כן נולד בנם (גם לו ניתן השם בלה). ברטוק הקדיש לאשתו מרתה את היצירה "טירתו של כחול הזקן", אופרה אלגורית במערכה אחת, שעניינה בידוד הפרט משאר האנושות. נישואיו של ברטוק למרתה תמו בשנת 1923. חודשיים אחרי הגירושין הוא נישא בשנית למי שהייתה עד לאותה עת תלמידתו, דיטה פאסטורי.

מעמדו הבין-לאומי של ברטוק התחזק. הסונאטות לכינור מהשנים 1921 ו־1922 וסוויטת המחול לתזמורת (משנת 1923) תרמו למוניטין שלו והפכוהו למלחין בעל שם עולמי. בשנת 1926 הלחין יצירות חשובות לפסנתר, בהן הקונצ'רטו הראשון לפסנתר (מתוך שלושה). את רביעיות המיתרים השלישית והרביעית שלו (1927–1928) מגדירים מבקרי מוזיקה רבים כיצירות מופת. בשנים אלו הוא נודע בעולם גם כפסנתרן מחונן, והיה סולן ושותף לגדולי הכנרים ההונגרים של זמנו, בהם יוזף סיגטי. הרפסודיה הראשונה (מהשתיים) שהלחין ברטוק לכינור ולפסנתר (או לתזמורת) הוקדשה לסיגטי.

בשנת 1926 החל ברטוק בהלחנת "מיקרוקוסמוס", יצירה דידקטית ללימוד פסנתר המכילה 6 כרכים ברמות קושי עולות. היצירה הולחנה בהשפעת הולדת בנו פיטר (מאשתו השנייה דיטה פסטורי).

רבות מיצירותיו החשובות של ברטוק הולחנו בשנות השלושים, בהן קנטטה פרופנה למקהלה כפולה, טנור, בריטון ותזמורת, הקונצ'רטו השני לפסנתר (1931), הרביעייה החמישית למיתרים (1934), הסונאטה לשני פסנתרים ולכלי הקשה (שהלחין בשביל עצמו ובשביל אשתו דיטה) משנת 1937, והמוזיקה לכלי מיתר, לכלי הקשה ולצ'לסטה (מאותה שנה). עוד הלחין קונצ'רטו לכינור (בשביל ידידו הכנר זולטאן סקלי), את השלישייה "ניגודים" (כדי לנגנה לצד סיגטי והקלרינטן בני גודמן) משנת 1938, את הדיברטימנטו לתזמורת כלי מיתר, וכן רביעיית מיתרים שישית משנת 1939.

 הגלות בארצות הברית 
ברטוק היה אנטי־פשיסט מוצהר. הוא עזב את הונגריה בשנת 1940 בשל התדרדרות המצב הפוליטי בעקבות מלחמת העולם השנייה, ובשל שיתוף הפעולה של הממשלה ההונגרית עם גרמניה הנאצית. בתום הפלגה באוניית קיטור שיצאה מליסבון, הגיע לארצות הברית עם דיטה בסוף חודש אוקטובר של אותה שנה, והתיישב בניו יורק.

מצבו הבריאותי המעורער העיב על חייו בנכר. מאחר שנזקק למקור הכנסה, עיבד ברטוק כמה מיצירותיו הקודמות בשביל לנגנן עם אשתו בצוותא. בין השאר עובדו כמה מקטעי "מיקרוקוסמוס" לשני פסנתרים, ועל הסונאטה לשני פסנתרים ולכלי הקשה נוספה שכבה תזמורתית, כדי להופכה לקונצ'רטו. עם זאת, בשנים הראשונות לחייו של ברטוק מחוץ לארצו הוא לא הלחין יצירות חדשות, גם בשל עניין מועט של מוזיקאים מקומיים ביצירותיו וגם בעקבות הקושי הנפשי שהביאה עליו ההגירה לארץ זרה. רביעיית המיתרים השישית הייתה עשויה להיות יצירתו האחרונה, אך אז קיבל ברטוק הזמנה מן המנצח סרגיי קוסביצקי, שידע על הקשיים הכלכליים והבריאותיים של המלחין, להלחין יצירה חדשה לתזמורת.

הזמנה זו הניבה את הקונצ'רטו לתזמורת, מיצירותיו החשובות ביותר, ובלי ספק הפופולרית מכולן. גם ארגון המלחינים ASCAP דאג לסייע לו, ואף על פי שברטוק לא נמנה עם חבריו מימן הארגון עבורו טיפולים רפואיים בשנתיים האחרונות לחייו. הכנר יהודי מנוחין הזמין יצירה חדשה מברטוק, והזמנה זו הניבה את הסונאטה לכינור סולו, מיצירות המופת הגדולות בז'אנר. ביצירה זו קיבל ברטוק השראה רבה מבאך, ופרקה הראשון הוא הומאז' לשאקון המפורסם של מלחין הבארוק הגרמני. בפרק הסיום השתמש ברטוק ברבעי טונים בכתיבתו לכלי, אך אישר למנוחין לערוך את היצירה ולהתקין גרסה אלטרנטיבית בלא רבעי הטונים.

בשנת 1944 אובחנה בגופו לוקמיה בשלב מתקדם, שלא השאירה שום אפשרות לריפוי. בשנת 1945, בשעה שמצבו הבריאותי הולך ומתדרדר, החל ברטוק להלחין עוד שתי יצירות, אך לא הספיק לסיימן — קונצ'רטו שלישי לפסנתר (שהולחן כהפתעה לאשתו דיטה, לכבוד יום הולדתה ה־42) וקונצ'רטו לוויולה, שהזמין ממנו הוויולן ויליאם פרימרוז. במותו היה הקונצ'רטו השלישי לפסנתר גמור למעשה, ורק שבע עשרה התיבות האחרונות נזקקו לתזמור. הקונצ'רטו לוויולה היה במצב גולמי יותר, והצריך מאמץ של שלוש שנים עד שהותקנה גרסה שהיה אפשר לנגנה. את שתי היצירות השלים טִיבּוֹר שֶׁרְלִי, תלמידו וידידו של ברטוק. שרלי פרסם את הקונצ'רטו לוויולה גם בגרסה לצ'לו ולתזמורת, והיא נוגנה והוקלטה בפעם הראשונה בנגינת הצ'לן יאנוש סטארקר.

ברטוק מת בגיל 64, ב־26 בספטמבר 1945 בבית חולים בניו יורק, כשאשתו דיטה ובנו פיטר לצידו.

מיצירותיו
לתזמורת
"קושוט", פואמה סימפונית (1903), Sz. 21 על-שם לאיוש קושוט.
שתי תמונות (1910), Sz. 46
ארבעה קטעים לתזמורת (1912), Sz. 51
סוויטת מחול (1923), Sz. 77
מוזיקה לכלי מיתר, לכלי הקשה ולצ'לסטה (1936), Sz. 106
דיברטימנטו לתזמורת כלי מיתר (1939), Sz. 113
קונצ'רטו לתזמורת (1942‒43), Sz. 116

קונצ'רטי
קונצ'רטו מס' 1 לפסנתר ולתזמורת (1926), Sz. 83
קונצ'רטו מס' 2 לפסנתר ולתזמורת (1930‒1931), Sz. 95
קונצ'רטו מס' 3 לפסנתר ולתזמורת (1945 [לא גמורה], 17 התיבות האחרונות בתזמורו של טיבור שרלי), Sz. 119
קונצ'רטו מס' 1 לכינור ולתזמורת (1907‒1908, פורסם לאחר מותו של ברטוק, בשנת 1956), Sz. 36
קונצ'רטו מס' 2 לכינור ולתזמורת (1937‒1938), Sz. 112
קונצ'רטו לשני פסנתרים, לכלי הקשה ולתזמורת (1940, עיבוד של הסונאטה לשני פסנתרים ולכלי הקשה), Sz. 115
קונצ'רטו לוויולה ולתזמורת (1945 [לא גמורה], השלמתו של טיבור שרלי ליצירה מקובלת בקרב רוב הוויולנים), Sz. 120

מוזיקה קאמרית
חמישייה לפסנתר ולכלי מיתר (1903‒1904), Sz. 23
רביעיית מיתרים מס' 1 (1908‒1909), Sz. 40
רביעיית מיתרים מס' 2 (1915‒1917), Sz. 67
רביעיית מיתרים מס' 3 (1927), Sz. 85
רביעיית מיתרים מס' 4 (1928), Sz. 91
רביעיית מיתרים מס' 5 (1934), Sz. 102
רביעיית מיתרים מס' 6 (1939), Sz. 114
סונאטה מס' 1 לכינור ולפסנתר (1921), Sz. 75
סונאטה מס' 2 לכינור ולפסנתר (1922), Sz. 76
רפסודיה מס' 1, לכינור ולפסנתר (1928), Sz. 86
רפסודיה מס' 2, לכינור ולפסנתר (1929), Sz. 89
44 דואטים לשני כינורות (1931), Sz. 98
סונאטה לשני פסנתרים ולכלי הקשה (1937), Sz. 110
"ניגודים", לקלרינט, לכינור ולפסנתר (1938), Sz. 111

מוזיקה לפסנתר
"אלגרו ברבארו" (1911), Sz. 49
סונאטינה לפסנתר (1915), Sz. 55
סוויטה לפסנתר (1916), Sz. 62
סונאטה לפסנתר (1926), Sz. 80
"Out of Doors", סוויטה לפסנתר (1926), Sz. 81
"מיקרוקוסמוס", שישה כרכים ברמת קושי עולה (1926‒1939), Sz. 107

שונות
טירת הנסיך כחול הזקן, אופרה (1911), Sz. 48
"נסיך העץ", בלט (1914‒1917), Sz. 60
"המנדרין המופלא", בלט–פנטומימה (1926), Sz. 73
"Cantata Profana", לקולות, למקהלה ולתזמורת, Sz. 94
סונאטה לכינור [בלא ליווי] (1944, יש גם גרסה בעריכת יהודי מנוחין), Sz. 117

 הנצחה 
קרחון ברטוק באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של בלה ברטוק.

לקריאה נוספת
 צבי צרי, ברטוק: מלחין ללא פשרות, נהר ספרים, 2012. 
David Cooper, Béla Bartók, Yale University Press, 2015 
Peter Laki (ed.), Bartók and his World, Princeton University Press, 1995 
David E. Schneider, Bartók, Hungary, and the Renewal of Tradition: Case Studies in the Intersection of Modernity and Nationality, University of California Press, 2006 
Halsey Stevens, The Life and Music of Béla Bartók, Oxford University Press, 1964 
Malcolm Gillies, Bartók Remembered, Norton Press, 1991 

קישורים חיצוניים







 סמדר כרמי גיברמן,הקנטטה פרופאנה של ברטוק ואגדת האיילים המכושפים בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך

 Bartók's Concerto for Orchestra ‒ 360° Google Arts & Culture, 2019

הערות שוליים

 קטגוריה:בלה ברטוק
קטגוריה:מלחינים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:פסנתרנים הונגרים
קטגוריה:מלחינים הונגרים
קטגוריה:הונגרים ממוצא גרמני
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי רומניה
קטגוריה:מהגרים מהונגריה לארצות הברית
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1881
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1945
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
קטגוריה:אישים שהונצחו בשטרות כסף הונגרים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי הונגריה