שניאור זלמן מלאדי

רבי שניאור זלמן מלאדי (ליוזנה, ה'תק"ה–ה'תק"ט, 1745–1749 – פני , כ"ד בטבת ה'תקע"ג, 26 בדצמבר 1812; מכונה: אדמו"ר הזקן, בעל התניא, הגר"ז או "הרב") היה אדמו"ר, פוסק, מייסד חסידות חב"ד ומנהיגה הראשון עד לפטירתו.

תחילה שימש כ"מגיד מישרים" של הקהילה היהודית בליוזנה ולאחר מכן עבר ללאדי. בין השנים ה'תקל"ז ל-ה'תקס"ב הנהיג את תנועת החסידות ברוסיה הלבנה, תחילה לצד רבי ישכר בר מלובביץ' ורבי ישראל מפולוצק, ולאחר מכן לבדו.

ספריו המרכזיים הם ספר התניא, ספר היסוד של חסידות חב"ד, וכן שולחן ערוך הרב.

 קורות חייו 
 הולדתו ונערותו 
שניאור זלמן נולד כבנם הבכור של רבי ישראל ברוך פוזנר ורבקה.

ישנן כמה גרסאות לגבי תאריך הולדתו. הביוגרף חיים מאיר היילמן נטה לקבוע את תאריך הלידה בי"ז בכסלו תק"ז (30 בנובמבר 1746), וכך גם ההיסטוריון עמנואל אטקס והסופר מרדכי טייטלבוים ציינו שנה זו. על פי המסורת שסיפר האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון, שניאור זלמן נולד בתאריך י"ח באלול תק"ה (15 בספטמבר 1745), כך גם ציין האדמו"ר מנחם מנדל שניאורסון שהוסיף כי התיארוכים האחרים הם ככל הנראה תוצאה של הערכה שגויה. ברשימה אחרת, שההיסטוריון החב"די יהושע מונדשיין נטה לייחס אף אותה לרבי יוסף יצחק, גם כן צוינה השנה תק"ז, ומונדשיין שיער שמדובר ב"משנה ראשונה" (=דעה ראשונית) של הריי"צ, אותה זנח לאחר מכןגיליון "כרם חב"ד" כרך 4א שנת תשנ"ב. שם מביא החוקר הרב מונדשיין רשימה שכך כתוב בה. אמנם בראשית הדברים מטיל הרב מונדשיין ספק אם הדברים הם בוודאי של הריי"צ, אבל למעשה קבע בראשית המאמר את שם הכותב "כ"ק אדמו"ר מוהריי"צ נ"ע".. לדברי מונדשיין, מעדות שניאור זלמן עצמו בעת מאסרו עולה שנולד בסביבות תק"ט. מספר מקורות מציינים כי הלידה קרתה בליוזנה, ברשימות מנחם מנדל שניאורסון צוין כי ספק נולד בליוזנה, ספק נולד בפוזנן, ובמגילת י"ט כסלו נאמר כי הוא נולד בסביבות ליוזנה וויטבסק ועל פי ה"בית רבי" נולד בליוזנה.

על פי המסורת החב"דית, רוח הקודש נכנסה בברוך וקרא לבנו בשם "שניאור" המסמל שני אורות. בשם רבי מנחם נחום מצ'רנוביל מובא כי שני אורות אלו הם: 1) אור ישר ואור חוזר. 2) תורה שבכתב ותורה שבעל פה. 3) תורת הנגלה ותורת הנסתר. בניגוד למסורת המקובלת, קיים מקור המציין כי שניאור זלמן היה בן הזקונים במשפחה.

לפי מסורת שסיפר הריי"צ, כשנולד שניאור זלמן, ערך הבעש"ט – רבו של אביו – סעודה גדולה ואמר שנשמה חדשה ירדה לעולם שתאיר את העולם בתורת הנגלה ובתורת החסידות. מסופר גם כי הבעש"ט ביקש מהורי התינוק שלא יפרסמו את לידת בנם. בגיל שלוש הובא לבעש"ט לבקשתו לשעה קלה, בה גזז את שערותיו והניח לו את הפאות שם ידו על ליבו וברכו. כשהיה בן חמש שנים למקרא, הביאו אביו פעם נוספת אל הבעש"ט, וברכו שוב. בחוזרם הביתה שאל הילד את אביו, מי היה האיש הזה? והשיבו כי זה היה "סבא". מאז היה נוהג לכנותו "סבא", ואף באוזני נכדי הבעש"ט, כגון רבי ברוך ממז'יבוז' ורבי משה חיים אפרים מסדילקוב. כמו כן היה נוהג לומר באוזניהם, כי אמנם הבעש"ט הוא הסבא שלהם הגופני, אולם הבעש"ט הוא סבו שלו הרוחני ממש. אלו היו הפעמים היחידות שרבי שניאור זלמן ביקר אצל הבעש"ט, כי הבעש"ט הסביר לאביו כי הוא צריך לקבל את עיקר תורתו מתלמידו, המגיד ממזריטש. מאידך, לדעת האדמו"ר רבי שלום דובער שניאורסון, לא ראה רבי שניאור זלמן את הבעל שם טוב בעודו בחיים. גם הביוגרף חיים מאיר היילמן כותב שרבי שניאור זלמן "לא הכיר מימיו את הבעל שם טוב".

בשנת ה'תק"י (1750), כשמלאו לו שלוש שנים או חמש שנים קיבלוהו כחבר בחברה קדישא של ליוזנה, לבקשת הבעש"ט והצדיק הרב לייב שרה'ס. על פי המסורת המקובלת בחסידות, בגיל תשע שנים למד הנדסה ואסטרונומיה ובגיל עשר שנים כבר הכין לוח שנה עברי לחמש עשרה שנה. כשהיה בן שתים עשרה שנים אירע שלימד ברבים הלכות קידוש החודש של הרמב"ם, והרבנים, שהיו באותו מעמד, התפלאו מבקיאותו בנושא הנדון "ולא מצאו את ידיהם ורגליהם". בגיל שלוש עשרה החל לשמש בפועל בחברה קדישא ותיארו אותו כ"החכם המופלא רב תנא ופליג". יש אומרים כי תיאור זה נכתב על ידי רבי לייב שרה'ס.

 התקרבותו לחסידות 
בהיותו בן 15 או 16 שנהשנת תק"כ או תקכ"א לפי מסורת שהביא הריי"צ על שנת הולדתו. שנת תקכ"ב או תקכ"ג לפי היילמן טייטלבוים ואטקס. שנת תקכ"ד או תקכ"ה לפי העדות של רבי שניאור זלמן המובאת בידי הרב מונדשיין, נשא את סטערנא בת יהודה ליב סג"ל וביילא מוויטבסק. הריי"צ מלובביץ' ציין את התאריך י"ב באב ה'תק"כ (1760) כיום הנישואין. בעקבות נישואיו, התגורר בוויטבסק כ־17 שנה.

כשהיה בן עשרים (ה'תקכ"ד–ה'תקכ"ז, 1764–1767) החליט לקחת לו לרב את אחד מגדולי וצדיקי הדור והסתפק אם לנסוע לוילנה או למזריטש. לבסוף, נסע ללמוד בבית-מדרשו של המגיד ממזריטש כדי לקבל ממנו דרך בעבודת התפילה. המגיד סיפר לו אודות מעלת נשמתו בהיותה נשמה חדשה (נשמה שלא ירדה לעולם קודם לכן, דבר המצביע על כך שמטרת ירידתה לעולם אינה לצורך תיקון חוזר על ידי גלגול נשמות, אלא בעלת מטרה כללית) וכי תפקידו בעולם הוא לגלות ולבאר את תורת הבעש"ט באופן של הבנה והשגה בדרך חב"ד.

המגיד סידר לו כחברותא ללימוד את בנו רבי אברהם המלאך והיו לומדים 6 שעות בכל יום, שלוש שעות למדו תורת הנגלה ושלוש שעות למדו את תורת החסידות. גם המגיד עצמו היה לומד יחד עמהם לפעמים. עבודת המידות למד מתלמידי המגיד ובעיקר מבעל ההפלאה ומרבי מנחם מנדל מוויטבסק.
כשנפטר רבו המגיד, רצו כל תלמידי המגיד, "החבריא קדישא", לזכות ולהתעסק בטהרתו. לצורך כך הטילו גורל כדי להכריע מי יזכה לאחוז בגופו בשעת הטבילה. מסופר שהרב שניאור זלמן זכה ועלה בידו הפתקה "ראשו כתם פז" ומשכך זכה לטבול את ראשו.

לאחר פטירת רבו הרב המגיד בי"ט בכסלו תקל"ג, המשיך ללמוד תורה מבנו רבי אברהם המלאך, ולאחר שזה הסתלק היה למקורבו של רבי מנחם מנדל מוויטבסק, שעל פי צוואת הרב המגיד, התמנה להיות ראש עדת החסידים.

הוא התלווה אל הרב מנחם מנדל מוויטבסק לביקור גורלי בווילנה, על מנת לנסות לשכנע את הגאון מווילנה בצדקתה וכשרותה של תנועת החסידות. הגר"א סירב לראותם ועזב את וילנה לפני הגיעם לעיר. אגרותיו של רבי שניאור זלמן לחסידיו בליטא, סייעו לחסידים לעמוד על דעתם ולהיאבק על דרכם אל מול המתנגדים לחסידות והחרם שכתבו כנגד החסידים. הן מהוות מקור מרכזי גם כיום לידיעת והבנת השתלשלות המאורעות באותם ימים.

בשנת תקל"ד (1774) נולד בנו הגדול, שנקרא דובער על שם המגיד ממזריטש, ואשר שימש כממלא מקומו של אביו לאחר פטירתו, הוא מוכר בשם אדמו"ר האמצעי.

רבי שניאור זלמן עמד לנסוע לארץ ישראל עם רבי מנחם מנדל מוויטבסק ורבי אברהם מקאליסק, שעלו לארץ בשנת תקל"ז (1777). השיירה יצאה לדרך בלוויית חסידים רבים. כאשר הגיעו לגבול, לעיר מוהילב, נפרדו החסידים מרבותיהם, ושם הפצירו בו החסידים והאדמו"רים שיישאר ברוסיה, והוא נעתר לבקשתם. לאחר עליית תלמידי המגיד ממזריטש לארץ ישראל, היה רבי שניאור זלמן לאחד משלושת הממונים על קופת מעות ארץ הקודש שהוקמה על ידי רבי מנחם מנדל.

 המתנגדים והמעצר 

 ממוזער|שמאל|מבצר פטרופבלובסקיה שבסנקט פטרבורג

בשנת תקמ"ו (1786) מונה רבי שניאור זלמן על ידי רבי מנחם מנדל לממונה היחיד על הנהלת קופת מעות ארץ הקודש ולמנהיג התנועה החסידית ברוסיה הלבנה. בשנים אלו הצטרפה אליו קבוצת תלמידי-חכמים שחלקם גדלו במעוזי ההתנגדות לחסידות (וילנא ושקלוב) ותורתו המשלבת את החוויה המיסטית בתוך החשיבה הלמדנית-שכלית קסמה להם.

באביב 1798, כשנה ומחצה אחר פטירת הגר"א, הגיעה תנועת ההתנגדות לשיאה: מכתב בחתימת "הירש בן דוד מווילנה" נשלח לשלטונות בסנקט פטרבורג בו נטען שרש"ז מייסד תנועה שמטרתה להיות לעזר למהפכה הצרפתית וכן נטען כי רבי שניאור זלמן שולח כספים לחסידים שעלו לארץ ישראל, ובכך מסייע לאימפריה העות'מאנית שהייתה יריבה של רוסיה הקיסרית. ב־4 באוקטובר 1798, כ"ד בתשרי ה'תקנ"ט, נעצר רש"ז ונלקח לחקירה לפטרבורג, בה ישב במבצר פטרופבלובסקיה. בי"ט בכסלו, 16 בנובמבר (לפי הלוח היוליאני שנהג ברוסיה; לפי הלוח הגרגוריאני: 27 בנובמבר), פאבל הראשון, קיסר רוסיה חתם על צו השחרור, והתאריך נקבע בחסידות חב"ד כ"חג הגאולה".

ב־1800, ה'תקס"א, נעצר שוב לאחר שר' אביגדור בן חיים, רבה המודח של פינסק, טען בפני השלטונות כי תורת החסידות כוללת בתוכה יסודות חתרניים נגד שלטון הקיסר. ב־28 בנובמבר, כ"ג בכסלו, פקד הקיסר לשחרר את רש"ז, בתנאי שיתחייב להישאר בבירה, ואכן בו ביום חתם רש"ז על ההתחייבות.. לפי המסורת החב"דית, השחרור לפועל בוצע רק מספר ימים לאחר מכן – בחג חנוכה.

 סוף חייו 
לאחר רצח הקיסר פאבל ב־11 (23) במרץ ועלייתו לשלטון של אלכסנדר הראשון, ובהשתדלותו של הנסיך ליובאמירסקי , שהיה מקורב לשלטון, אפשרו לרש"ז לעבור לעיירה לאדי, הנמצאת גם היא, כמו עיר הולדתו ליאזני, במחוז ויטבסק של בלארוס, על גבול בלארוס-רוסיה. בלאדי ישב רבי שניאור זלמן במשך 11 שנים.

לאחר שני המעצרים אותם עבר, פיתח ושכלל ר' שניאור זלמן את תורתו והפיץ את עיקריה ברחבי ליטא ובלארוס. בעקבות שיטת הלימוד החב"דית ואופן הפצתה הציבורית, נקלע ר' שניאור זלמן לוויכוח עם אדמו"רים נוספים בני דורו, שחלקו על דרכו בלימוד תורת החסידות והפצתה.

בעקבות מלחמות נפוליאון ופלישתו לרוסיה בשנת 1812, נמלט רבי שניאור זלמן עם בני ביתו מהעיירה לאדי שבבלארוס שבה חיו, בליווי חיילים של הצבא הרוסי הנסוג. לפי המסופר, אמר ר' שניאור זלמן כי הוא יודע שניצחון הצרפתים יביא ליהודים רווחה חומרית, אולם בכל זאת הוא מתפלל למפלת נפוליאון, שכן שלטון צרפתי עלול להביא את היהודים לסכנה רוחנית של זלזול במצוות ובאמונה. מאידך בנו, האדמו"ר האמצעי, כותב במכתב שאביו סבר כי שלטונו של נפוליאון . לפי דבריו, לא צפה גם לרווחה כלכלית ליהודים תחת השלטון הצרפתי.

ממוזער|שמאל|קברו בהאדיץ'
כוונתו של רבי שניאור זלמן הייתה להגיע לעיר קרמנצ'וג שבאוקראינה כדי להתיישב שם, אך במקום זאת הם הגיעו לכפר פניבכתיב החב"די מקובל: פייענא. הנה לדוגמה בתיאור האדמו"ר האמצעי את הבריחה מליאדי ופטירת אביו.  שליד העיר קורסק. במוצאי שבת כ"ד בטבת ה'תקע"ג (26 בדצמבר 1812), נפטר שם רבי שניאור זלמן. כיוון שלא היה בכפר בית קברות, הובילו אותו למחרת בעגלה לעיר הדיאץ' שבפלך פולטבה המרוחקת כ-200 ק"מ, שם היה בית עלמין יהודי. מאוחר יותר נבנה על מקום הקבר אוהל.

 משנתו וחיבוריו 

בהמשך לתורת החסידות אשר ראתה צורך מהותי בהבנת נפש האדם על גווניה השונים, מיקד אדמו"ר הזקן גם הוא את עיקרי תורתו באדם. אולם עיקר חידושו מול תורת החסידות הכללית היה בפריסת יריעה רחבה, אשר כוללת התמודדות עם שאלות פילוסופיות ותאולוגיות, תוך הסברה שכלית ושילוב של מושגי היסוד של תורת הקבלה. בכך למעשה גישר אדמו"ר הזקן בין החוויה המיסטית לחשיבה הפילוסופית הדתית. במאמריו וספריו ביקש להסביר את המושגים הקבליים במושגי השכל האנושי, ולכל אלה למצוא ביטוי ושיקוף תואם במצבי הנפש השונים. בהתאם לאופי המושגי והשכלי של תורת הרב, הפכה עבודת ההתבוננות והעיון השכלי לאמצעי המרכזי המתבקש על פי עקרונות תורת הרב.

בעל התניא גם תיקן תקנות הלכתיות לציבור הרחב. אחת מתקנותיו המפורסמות היא תקנת המקוואות, שנועדה לאפשר טבילת טהרה לנשים במקווה חם וגם מהודר. הוא התנגד להפניית שאלות בנושאים ארציים וגשמיים אל חכמי ישראל, אולם קיבל שאלות של חסידים בעניינים גשמיים והשיב עליהן. את ההסבר לכך יש לראות באיגרת שכתב בסוף ימיו בשבח ייעוץ בנושאים גשמיים לשואלים, כשהוא רואה בכך גמילות חסדים.

 ספר התניא 

ממוזער|שמאל|190px|

חיבורו החשוב ביותר הוא ספר התניא, או 'ליקוטי אמרים', שהוא אולי גם החיבור החסידי העיוני השיטתי ביותר. עיקרו של הספר מוקדש לעיון מעמיק בפנימיות חלקי הנפש, תוך זיקה מובהקת למינוחיה של הקבלה (אם כי איננו ספר קבלי). בזכות חיבורו זה נקרא ר' שניאור זלמן גם 'בעל התניא'. כינוי אחר מפורסם שלו הוא 'אדמו"ר הזקן'.

בספר התניא מגדיר ר' שניאור זלמן את מטרת הבריאה (על פי המדרש) "לעשות לו יתברך דירה בתחתונים", להפוך את העולם לקדוש ולאלוקי, כתוצאה מכך נגזרת עבודת בני ישראל למטה, בקיום מצוות מעשיות דווקא, על מנת להכשיר את העולם וחפציו, ולא להסתפק בעבודת המוח והלב. מטרת העבודה היא הגאולה, על ידי מלך המשיח. אז יבוא העולם לשלימותו.

 שולחן ערוך הרב 

190px|ממוזער|שמאל|שולחן ערוך הרב, דפוס 1875

חיבור אחר של ר' שניאור זלמן נקרא 'שולחן ערוך הרב'. ספר זה הוא כתב בהוראת רבו המגיד ממזריטש, ואף הוא חריג למדי בנופה של החסידות בראשיתה, בהיותו חיבור הלכתי מובהק הנכתב על ידי רבי חסידי. עד היום הספר נחשב מקור הפסיקה העיקרי בחסידות חב"ד ובחוגים נוספים, ומוכר גם בקהל הרחב כאחד מגדולי ספרי הפסיקה של תקופת האחרונים.

בשנת ה'תק"ע (1810), לפני שהספיק להביא אותו לדפוס, בהיותו הרחק מביתו, פרצה בעירו לאדי שרפה שכילתה את כל כתבי היד ורק שליש מהחיבור נותר בידי מעתיקים שהעתיקוהו קודם השרפה - רוב חלק אורח חיים וקטעים על יורה דעה וחושן משפט, אף על פי שבמקור הוא נכתב על כל 4 חלקי ה"שולחן ערוך".

 חיבורים נוספים 
ספר התניא - ספר היסוד של חסידות חב"ד.
שולחן ערוך הרב - ספר הלכה מסכם, (במתכונת השולחן ערוך של רבי יוסף קארו).
תורה אור ולקוטי תורה - מאמרי חסידות מסודרים על סדר פרשיות התורה והמועדים.
סידור הרב - נוסח ומנהגי התפילה שתיקן (לפי נוסח האר"י).
מאמרי אדמו"ר הזקן - על התורה נביאים וכתובים, זוהר, סידור, מאמרי רז"ל, מועדים ועוד - 26 כרכים.
בונה ירושלים - קובץ מאמרים שנאספו והודפסו בארץ ישראל בשנת תרפ"ו. באדר א' תשפ"ב (פברואר 2022) העלתה ספריית חב"ד לאתר האינטרנט של הספרייה סריקה של כתב יד מזה.
אגרות קודש - ליקוט אגרותיו, הוצאה חדשה עם מבוא, נספחים ומפתחות עורך ראשי הרב שלום בער לוין, קה"ת, ברוקלין ה'תשע"ב.
שו"ת אדמו"ר הזקן - ליקוט תשובותיו בהלכה, הוצאה חדשה ומוערת בתוספת "שער השמועה" פסקים שהובאו בשמו, בעריכת הרב שלום בער לוין, קה"ת, ברוקלין תשס"ז.

בעל התניא החל לכתוב גם "ספר של צדיקים", אך הספר עלה באש. ישנה מסורת  כי בשריפה הגדולה נשרפו מעל ל-100 כרכים של מאמרי חסידות, בנוסף לחלקים עיקריים מן הספר "שולחן ערוך הרב". כמו כן, מסופר שבעת פטירתו של הסבא משפולי נשרף אצלו ספרן של צדיקים.

באדר א' תשפ"ב (פברואר 2022) העלתה ספריית חב"ד לאתר האינטרנט של הספרייה סריקה של כמה עשרות כרכים מכתב יד מדרושיו, מאוסף כתבי היד של הספרייה.

ניגוניו
הניגון בתורתו של רבי שניאור זלמן הוא חלק מעבודת ה' המסייע לפתיחת הלב בתפילה ובקיום המצוות. היה שגור בפיו: "הלשון הוא קולמוס הלב והניגון הוא קולמוס הנפש". בניגוני חב"ד תופסים ניגוניו חשיבות רבה.

לפי המסורת החב"דית עשרה מהניגונים שהלחין נחשבים "ניגונים מכוונים", מתוכם ידועים זהותם של תשעה.

הניגונים הידועים שהלחין:
 ארבע בבות [מהעשרה] – הניגון המקודש ביותר בין ניגוני חב"ד. ניגון ה"ארבע בבות" (ארבעה שערים) הוא יצירה מוזיקלית בת ארבעה בתים, שתוכנה מקביל לארבעת העולמות העליונים הרוחניים המתוארים בכתבי הקבלה - 'אצילות', 'בריאה', 'יצירה' ו'עשייה'. בחסידות חב"ד נוהגים לנגנו רק בתאריכים מיוחדים, כמו חג הגאולה י"ט-כ' כסלו ועוד, וכן באירועים מיוחדים כגון בעת עריכת חופה.
 אלי אתה [מהעשרה]
 קול דודי [מהעשרה]
 אבינו מלכנו [מהעשרה]
 ניגון דבקות לתפילות ראש השנה [מהעשרה] – ניגון המוקדש לתפילות ראש השנה ()
 צְאֶינָה וּרְאֶינָה – ניגון דביקות קצר [מהעשרה] ()
 לקראת שבת (או "לכה דודי") [מהעשרה] ()
 ניגון דבקות חב"ד לתפילות שבת [מהעשרה] ()
 ניגון שלוש תנועות - ניגון בן שלוש תנועות, המיוחס לבעש"ט, המגיד ממזריטש ורבי שניאור זלמן - כל תנועה מתוך השלוש תנועות של הניגון חובר על ידי אחד מהם [נחשב מעשרת הניגונים של רבי שניאור זלמן].
 כאיל תערוג (השני) [לא ידוע אם נחשב מהעשרה]
 ניגון הנקרא "ניגון ישן" [מיוחס לרבי שניאור זלמן, לא ידוע אם נחשב מהעשרה] (), רבי יוסף יצחק שניאורסון שר לחן זה עם המילים של פיוט שלום עליכם
ניגונים שהלחין לפי חלק מהדעות:
 בני היכלא () - ניגון על הפיוט בני היכלא, מקובל שמחבר הניגון הוא רבי שניאור זלמן (יש סוברים שמחבר הניגון הוא הלל מפאריץ'), (יש סבורים שמחבר הניגון הוא ר' מיכל מזלוטשוב)
 צמאה לך נפשי - לפי דעות מסוימות חיבר זאת רבי שניאור זלמן
 והריקותי לכם ברכה (הראשון) - הרבי מלובביץ' אמר שישנה סברה שזה ניגון של רבי שניאור זלמן
 ניגון תשב אנוש () - יש סוברים שזה של רבי שניאור זלמן
ניגון שאימץ:
 מארש נפליון () - לפי מסורת חב"ד אימץ את המארש של נפוליאון בונפרטה.

כתשעה מהניגונים הללו מופיעים באלבום צמאה 2 "אמנים שרים את ניגוני בעל התניא" המוקדש לניגוניו.

 רבותיו ותלמידיו 
בין רבותיו של בעל התניא היו המגיד ממעזריטש, רבי מנחם מענדל מוויטבסק, אביו רבי ברוך ורבי יששכר דוב מליובאוויטש. הוא החשיב גם את הבעש"ט, שאת תורתו קיבל דרך המגיד ממעזריטש, כרבו.

בין תלמידיו החשובים נמנים:
 הרב יצחק אייזיק מהומיל, מחבר שו"ת "חנה אריאל".
 הרב יצחק אייזיק בהר"ד מוויטעבסק, מחבר שו"ת "פני יצחק".
 הרב ברוך מרדכי מבוברויסק.
 הרב זלמן זֶזֵמיר.
 הרב פנחס משקלוב.
 הרב נחמיה מדוברובנה, מחבר שו"ת "דברי נחמיה".
 הרב שמואל מוּנקֶס.

לאחר פטירת רבי שניאור זלמן נחלקו תלמידיו לשתי קבוצות: אחת העמידה בראשה את בנו, רבי דובער שניאורי, המכונה "האדמו"ר האמצעי", והשנייה את תלמידו, רבי אהרון מסטרשלה.

 אילן שושלת אדמו"רי חב"ד 
לתצוגת העץ במכשירים ניידים לחצו כאן

 משפחתו 

לפי מסורת חב"ד, רבי שניאור זלמן היה דור שביעי או שמיני למהר"ל מפראג המיוחס לדוד המלך. ישנם חוקרים המפקפקים בייחוסו למהר"ל, אך מציעים אפשרויות שונות לקיים את מסורת החסידים בדבר ייחוסו לדוד המלך.

לרבי שניאור זלמן היו שלשה אחים ושתי אחיות: הרב יהודה לייב מינוביץ' (מחבר שו"ת 'שארית יהודה'). הרב מרדכי פוזנר, היה רב בעיר אורשא ברוסיה הלבנה. הרב משה, היה רב בערים באעייו מחוז מוגילוב, ליעפלי מחוז ויטבסק, ובסוף ימיו ברודניא הסמוכה לליובאוויטש. אחות אחת נישאה לרבי ישראל קאזיק ואחות שנייה נישאה לרבי יעקב פרדקין משקלוב.

רבי שניאור זלמן נישא לסטערנא בת רבי יהודה לייב סגל, ונולדו להם שלשה בנים ושלוש בנות:
 רבי דובער שניאורי, ממשיכו וממלא מקומו בהנהגת החסידות, המכונה "האדמו"ר האמצעי".
 הרב חיים אברהם שנקרא על שם רבו של אביו, רבי אברהם "המלאך", בנו של הרב המגיד ממעזריטש. הוא סירב להנהיג את החסידות לאחר מות אחיו, הרב דובער.
 ר' משה שניאורי, על שם סב-אביו, נכד המהר"ל מפראג.
 פרידא, שנישאה לר' אליהו בן ר' מרדכי.
 דבורה לאה, שנישאה לר' שלום שכנא אלטשולר, בן ר' נח אלטשולר. הם הורי ממשיכו של רבי דובער בהנהגה, מנחם מנדל שניאורסון, המכונה "הצמח צדק".
 רחל, שנישאה לר' אברהם בן ר' צבי שיינעס.

רבים מצאצאיו של ר' שניאור זלמן מלאדי קרויים "שניאורסון", והידוע שבהם הוא רבי מנחם מנדל שניאורסון, שעמד בראש חסידות חב"ד בחצי השני של המאה העשרים.

 איגוד צאצאי רבנו הזקן 
איגוד צאצאי רבנו הזקן (או "איגוד הצאצאים") נוסד בתשל"ב (במסגרת 71 מוסדות שהוקמו לכבוד כניסתו של הרבי מנחם מנדל שניאורסון לשנתו ה-71) במטרה להחדיר את מורשתו של בעל התניא בקרב צאצאיו. יוזם ומייסד האיגוד הוא הרב שמואל אלעזר היילפרין - רב שכונת בית ישראל בירושלים, דור שביעי לבעל התניא, שכיהן כיו"ר עד לפטירתו. כיום מפעילים את האיגוד בניו הרב יצחק מאיר הלפרין והרב משה צבי הלפרין.
מאגר ממוחשב של רבבות שמות צאצאי בעל התניא (ביניהם מפורסמים כרבנים ואנשי רוח, פרופסורים ופוליטיקאים ועוד). שמות נוספים מעודכנים דרך קבע לאורך השנים.
'ספר הצאצאים' - רישום עשרה דורות של צאצאים. הספר יצא לאור בשנת ה'תש"ם, בעריכת הרב שמואל אלעזר היילפרין.
כנסי צאצאים - עריכת כנסים וימי עיון שנתיים ואזוריים.
'מחצבת' - ביטאון תקופתי של 'איגוד הצאצאים' (הופיעו חמש חוברות עד כה). מלבדו רואים אור במסגרת האיגוד פרסומים תורניים וביוגרפיים שונים ממורשת בעל התניא ומנשרים לחגי ומועדי ישראל (לוחות-שנה ומידע יהודי).
חלוקת מצות (שמורה, עבודת יד) למשפחות הצאצאים בישראל, מידי ערב חג הפסח.
קו-חם לכל ענייני יהדות בקרב משפחות הצאצאים וסיוע בהשגת תשמישי קדושה.

 לקריאה נוספת 
 אברהם חנוך גליצנשטיין, ספר התולדות, 4 כרכים; רביעי - שביעי, רבי שניאור זלמן רבינו הזקן, (נערך מתוך דבריהם וכתביהם של אדמו"רי חב"ד מליובאוויטש), הוצאת קה"ת, תשמ"ו-1986.
 יהושע מונדשיין, המאסר הראשון: מאסרו הראשון של האדמו”ר רבי שניאור זלמן בעל ה”תניא”, מאבקי המתנגדים והחסידים בווילנא, המלשינויות ומאסריו של הגר”א מווילנא, לאור תעודות ומסמכים, חדשים גם ישנים, 2012.
 יהושע מונדשיין, מסע ברדיטשוב: מסעו של אדמו"ר הזקן לברדיטשוב, ברסלב ומז'יבוז', הוצאת חזק, ה'תש"ע.
 יהושע מונדשיין, המסע האחרון: מאתיים שנה למסעו של האדמו”ר רבי שניאור זלמן בעל ה”תניא” בעיצומה של מלחמת נפוליאון, תקע”ב־תשע”ב, לאור מסמכים ותעודות, חדשים גם ישנים, וגם סיפורים ושמועות, דרושים ומאמרים, 2012.
 הראשון - אדמו"ר הזקן, רבי שניאור זלמן מלאדי, הוצאת מעיינותיך - תורת חב"ד לבני הישיבות, ירושלים, כסלו תשע"ד - 2013
 יחיאל הררי, לנצח כל רגע מחדש, בהוצאת ידיעות ספרים, תשע"ו - 2015.
 נפתלי ארמן, הרב מלאדי: סיפור היסטורי, בהוצאת נצח, תל אביב, תשי"ד
 זאב קיציס, המורים הגדולים של החסידות, ידיעות ספרים 2023, עמ' 86–109
 הרב אליהו יוחנן גוראריה, אוצר חסידי חב"ד - חלק א' - חסידי אדמו"ר הזקן, מכון אהלי שם ליובאוויטש, ה'תשפ"ב

 מחקרים
 רחל אליאור, תורת אחדות ההפכים: התיאוסופיה המיסטית של חב"ד, ירושלים, מוסד ביאליק, 1992
 לאה אורנט, רצוא ושוב: יסודות אתיים ומיסטיים בתורתו של ר' שניאור זלמן מלאדי, תל אביב, ספריית הילל בן חיים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008.
עמנואל אטקס, בעל התניא: רבי שניאור זלמן מלאדי וראשיתה של חסידות חב"ד, מרכז זלמן שזר, 2011.
יוסף שטמלר, חיוב השכל ושלילתו בהגותו של ר' שניאור זלמן מלאדי, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2019.

 קישורים חיצוניים 

 חיבוריו 
 מבחר מספריו בפורמט טקסט באתר ספריית חב"ד


 שאלות ותשובות

 ניגונים שהלחין 
 ניגוני אדמו"ר הזקן, באתר "בית חב"ד".

 ביוגרפיה 
 , ברדיצ'ב, תרס"ב-1902 (חלק ראשון של הספר; מתוך 3). הוצאה חדשה: מהדיר לוי יצחק הולצמן, כסלו תשע"ד, תורת חב"ד לבני הישיבות, ירושלים.
מרדכי טיטלבוים, הרב מלאדי ומפלגת חב"ד, תר"ע-1910.
 .
 אברהם כהנא, ר' שניאור זלמן מלאדי, בעל "התניא", מתוך: ספר החסידות, ורשה, תרפ"ב, באתר "דעת".
 .
 אדמו"ר הזקן - רבי שניאור זלמן ברוכאוויטש, באתר "MyTzadik".
 רבי שניאור זלמן מלאדי באתר אהלי צדיקים לשימור העבר היהודי ברחבי העולם.
 קווים לדמותו של בעל התניא והקשר שלו לחסידות ברסלב, באתר ברסלב סיטי, 6 פברואר 2014.
 מ.ש. סלונים, תולדות משפחת הרב מלאדי.
 ימים אחרונים: תיאור הסתלקותו של רבי שניאור זלמן מלאדי, "האדמו"ר הזקן" באתר "בית חב"ד".
 סיפורי חסידים על ר' שניאור זלמן מלאדי, באתר "זושא".
 סיפורים על אדמו"ר הזקן, באתר "בית חב"ד".
 שלמה יוסף זוין, ר' שניאור זלמן מלאדי הרב בעל ה"תניא", מחניים, גיליון מ"ו, 1960, באתר "דעת".

  על דמותו של בעל התניא, עדין אבן ישראל (שטיינזלץ), אתר יוטיוב.
 רבי יוסף יצחק שניאורסון, דברי ימי חיי אדמו"ר הזקן, הוצאת קה"ת, תשע"א-2011.
מגילת י"ט כסלו ביידיש (אוטבוצק, תרצ"ח), בעמוד הפייסבוק של הספרייה הלאומית.

 מאמרים ומחקרים 
 מאמרים אודות אדמו"ר הזקן, אתר בית חב"ד.
 .
 .
 .
 .
 ראיון מיוחד עם האדמו"ר הזקן – "תרגום" לעברית לטעימה מתשובותיו לחוקריו, באתר עלי ספר.
 משה חלמיש, יחסי צדיק ועדה במשנת רבי שניאור זלמן מלאדי, חברה והיסטוריה, תש"מ, עמ' 79–92, באתר "דעת".
 יורם יעקבסון, הנפש הבהמית בתורתו של רבי שניאור זלמן מלאדי, משואות, תשנ"ד, עמ' 224–242.
 יוסף שטמלר, שכל ואמונה בהגותו של רבי שניאור-זלמן מלאדי, שאנן, יט, תשע"ד, עמ' 101–116.
 אלחנן ניר, עזרת הגופים אין בידינו, מוסף שבת, מקור ראשון, כ"ב טבת תשע"ג.

 שונות 
 , ירושלים, 1969, בהוצאת חוגי חן למשנת חב"ד.

 .

ביאורים

הערות שוליים

*
*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
א
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:רבנים רוסים
קטגוריה:תלמידי המגיד ממזריטש
קטגוריה:מחברי ספרי חסידות
קטגוריה:מחברי ספרי הלכה
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:נשיאי קופת מעות ארץ הקודש
קטגוריה:ילידי 1745
קטגוריה:נפטרים ב-1812