לאוס

הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס (בלאית: ສາທາລະນະລັດ ປະຊາທິປະໄຕ ປະຊາຊົນລາວ, בליטון : Sathalanalat Paxathipatai Paxaxon Lao, תעתיק: סָתָלָנָלַט פָסָתִיפָטַי פָסָסוֹן לָאוֹ) ובקיצור לָאוֹס (בלאית: ລາວ - לָאוֹ) היא מדינה ללא מוצא לים בדרום-מזרח אסיה הגובלת עם מיאנמר והרפובליקה העממית של סין בצפון, וייטנאם במזרח, קמבודיה בדרום ותאילנד במערב. בירת המדינה, ויינטיאן, ממוקמת בסמוך לגבול עם תאילנד, ליד נהר המקונג.

משנת 1975 המשטר בלאוס דה פקטו הוא דיקטטורי-מרקסיסטי-סוציאליסטי ולא דמוקרטי כשמה.

 היסטוריה 

ההיסטוריה של לאוס מתחילה בשנת 1353, בהקמת ממלכת לן סאנג (מיליון הפילים) על ידי המלך פה נגום. תחת שלטונו כללה הממלכה את השטחים שנמצאים כיום בחלק הצפוני של תאילנד, כל לאוס, ומחוז סטאנג טרנג שבקמבודיה. יורשיו של פה נגום, במיוחד המלך פוטיסארת' במאה ה־16, קידמו את זרם הטהרוואדה הבודהיסטי עד שהפך לדת השלטת בממלכה.

במאה ה־17 הדרדרה ממלכת לן סאנג בגלל מאבקים ומריבות עם שכניה. בסוף המאה ה־18 השתלטה סיאם על החלק שהפך לימים ללאוס.

בעקבות הפיכת וייטנאם למושבה צרפתית בשלהי המאה ה-19, החליפה צרפת את סיאם והחלה לשלב את לאוס בהודו-סין הצרפתית. החוזה הצרפתי-סיאמי שנחתם ב-1907 הגדיר את גבולות לאוס עם סיאם (תאילנד). במהלך מלחמת העולם השנייה כבשה האימפריה היפנית את הודו-סין, שכללה את לאוס. המלך סיסוואנג ונג של לואנג פראבאנג הכריז על עצמאות מצרפת ב־1945, זמן קצר לפני כניעת יפן. בתחילת 1946 כבשו כוחות צרפתיים מחדש את המדינה והעניקו לה אוטונומיה מוגבלת. במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה בין צרפת לבין התנועה הקומוניסטית בווייטנאם, יסד הנסיך סופהנובונג את ארגון ההתנגדות פאת'ט לאו ("אדמות לאוס"; ידוע גם בראשי תיבות LPRP) שהתחייב למאבק הקומוניסטי נגד הקולוניאליזם.

לאחר תבוסתה של צרפת במלחמה עם וייטנאם, ובעקבות ועידת ז'נבה לשלום ב-1954, זכתה לאוס בעצמאות. בחירות ראשונות נערכו ב-1955. הממשלה הקואליציונית הראשונה, בראשות הנסיך סוואנה פוהומה, נוסדה ב־1957 אך התמוטטה ב־1958 בעקבות חילוקי דעות, וכוחות ימין השתלטו על הממשלה. ועידת ז'נבה השנייה, שנערכה בשנים 1961–1962, תמכה בעצמאותה של לאוס. על אף ניסיונה להישאר נייטרלית ביחס למלחמת וייטנאם, שפרצה בשנת 1954, נוכחות צבאית הולכת וגוברת של ארצות הברית וצפון וייטנאם בתוך המדינה גררה את לאוס למלחמה. במשך קרוב לעשור נחשבה לאוס כמדינה המופצצת ביותר בהיסטוריה של הלוחמה, כשארצות הברית רצתה לפגוע בכוחות צפון וייטנאם שנעו בנתיב הו צ'י מין, שעבר במזרח לאוס. לא פחות מ-2,000,000 טונות של פצצות הוטלו עליה במלחמה.

בשנת 1972 הביא הסכם פריז לשלום לנסיגת כוחות ארצות הברית מווייטנאם. ב-1973 הביא הסכם ויינטיאן, שנחתם בין ממשלת לאוס לבין המפלגה הקומוניסטית פאת'ט לאו (LPRP), להפסקת אש ולתפקיד המפלגה הקומוניסטית בקואליציה החדשה. המאבק הפוליטי בין הקומוניסטים, הנייטרלים והימנים נמשך. נפילת סייגון ופנום פן לידי כוחות הקומוניסטים באפריל 1975 האיצה את הידרדרותה של הקואליציה בלאוס. כמה חודשים לאחר מכן, נכנסו כוחות הפאת'ט לאו לבירת לאוס, ויינטיאן. ב-2 בדצמבר 1975 ויתר המלך על כס המלוכה במונרכיה החוקתית ונוסדה "הרפובליקה הדמוקרטית הקומוניסטית של לאוס".

לאוס שמרה על קשרים הדוקים עם ברית המועצות ובנות בריתה המזרחיות, והתבססה על תמיכה של ברית המועצות עד התמוטטותה ב־1991.

 פוליטיקה וממשל 

לאוס נשלטת מאז שנת 1975 על ידי המפלגה המהפכנית העממית (Lao People's Revolutionary Party), והיא המפלגה היחידה המותרת בחוק. ראש הממשלה הוא גם חבר בכיר בפוליטביורו של המפלגה, אשר כולל 11 חברים שהם אלה שמחליטים על מדיניות הממשלה, בנוסף על הוועד המרכזי של המפלגה, הכולל 61 חברים. המבנה הפוליטי של המפלגה הושפע רבות מזה של וייטנאם. עם זאת, עקב קבלת החוקה בשנת 1991, כונן בלאוס משטר נשיאותי, ותפקיד הנשיא, שהיה עד אז סמלי בלבד, קיבל סמכויות ביצועיות, והפך דה פקטו לעומד בראש המערכת הפוליטית עקב המוסכמה שיו"ר המפלגה תמיד נבחר כנשיא. הוא גם עומד בראש הכוחות המזוינים העממיים של לאוס. בשנת 2025 הצטרפה כשותפת דיאלוג, בארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה (sco).

מחוזות

לאוס מחולקת ל-16 מחוזות ואזור עיר הבירה.

 זכויות האדם 
לאוס סופגת ביקורת רבה מבחינת יחס השלטון לזכויות אדם וחופש ביטוי, ועל השליטה הקפדנית שמפעיל השלטון על התקשורת ועל האזרחים.

אחת התופעות המזוהות עם נושא זה בלאוס היא תופעת ה"היעלמויות", העלולה לתקוף פעילים חברתיים, ואנשים שמתחו ביקורת על השלטון או נחשדים ברעיונות אופוזיציונרים. הפדרציה הבין-לאומית לזכויות אדם בפריז זיהתה לפחות 12 מקרי היעלמות בין השנים 1999–2016, אולם השפעת התופעה בפועל רחבה בהרבה ממספר המקרים בפועל, מכיוון שההיעלמויות מתרחשות ללא משפט, ללא אזהרה ומבלי להגדיר מראש מהן הפעולות שיגרמו להיעלמויות אלו, כך שטקטיקה שלטונית זו מעודדת את אזרחי לאוס לבצע צנזורה עצמית על חופש הביטוי של עצמם.

 כלכלה 

עד סוף המאה העשרים סבלה לאוס מפיגור כלכלי, טכנולוגי ותברואתי חמור, מבצורת, מתת תזונה וממחלות נגיפיות.
הפיגור הטכנולוגי שאפיין את המדינה נבע בין השאר מחוסר במחצבים ומהיותה מדינה ללא מוצא לים.
במלחמת וייטנאם לאוס הופצצה וניזוקה קשות והדבר דרדר עוד יותר את כלכלתה.

מרבית תושבי לאוס (כ-80%) הם כפריים המתפרנסים מחקלאות.

שותפות הסחר העיקריות של לאוס הן שכנותיה תאילנד, וייטנאם וסין.

 תשתיות תחבורה וחשמל 
עד סוף המאה העשרים היו הדרכים בלאוס בלתי סלולות או בלתי מתוחזקות, והמעבורת שימשה ככלי התחבורה העיקרי במאה העשרים. תשתית החשמל לא הספקיה למילוים של צורכי האוכלוסייה.

בראשית המאה ה-21 נבנו על נהר המקונג מספר תחנות גדולות ליצירת אנרגיה הידרואלקטרית ורוב הכפרים חוברו לרשת החשמל. בנוסף, הערים הגדולות חוברו לרשת כבישים, אף שאלה עדיין סובלים מתחזוקה לקויה.

ב, עיקר כלכלתה של לאוס התבססה על אספקת חשמל לשכנתה תאילנד, בזכות אותן תחנות הידרואלקטריות לאורך חלק מהנהרות הרבים בלאוס.

 תיירות 
ענף התיירות התפתח מאוד בלאוס בעשורים האחרונים. אם בשנת 1990 ביקרו במדינה כ-80 אלף תיירים, בשנת 2010 היקף התיירים הגיע ל-1.8 מיליון. אחד מכל 11 מועסקים במדינה עובד בתחום התיירות. מרכזי התיירות העיקריים במדינה הם הערים ואנג ויינג, לואנג פרבאנג וסביבתה, והאזור בדרום המדינה המכונה "ארבעת-אלפי האיים".

 גאוגרפיה 

לאוס נמצאת ביבשת אסיה. היא גובלת בווייטנאם, בסין, בקמבודיה, בתאילנד ובמיאנמר (בורמה).

290px|ממוזער|מפת לאוס

חלקה הצפוני של לאוס הררי ברובו, ושרשרת הררית צרה נוספת מהווה את גבולה המזרחי של המדינה, עם וייטנאם. באזור זה נמצא אגם נונג פא. למעלה ממחצית משטח המדינה מיוער, אך שטח זה מצטמצם בהתמדה מאז שנות השבעים עקב כריתת עצים מאסיבית ושריפת יערות לצורכי חקלאות. בנוסף לעץ, היערות מהווים מקור חשוב של משאבים טבעיים כמו מזון (חיות בר ופירות) ותרופות צמחיות מסורתיות, בעיקר לאוכלוסייה הכפרית המרוחקת מהמקונג. בחלקה הדרומי ממוקמת רמת בולבן. 

עיר הבירה ויינטיאן היא גם העיר הגדולה ביותר. היא ממוקמת על עיקול המקונג סמוך לגבול התאילנדי, בעמק רחב למרגלות ההרים הצפוניים. העיר השנייה בגודלה היא לואנג פרבאנג בצפון-מרכז, שאף שימשה כבירה כאשר לאוס הייתה ממלכה (עד 1975). לואנג פרבאנג היא גם מרכז דתי ותרבותי המהווה בנוסף גם יעד תיירותי מרכזי.
מרבית בירות המחוז בצפון לאוס הן עיירות הרריות קטנות בעוד הערים בדרום לאוס צמודות למקונג, והן גדולות ובעלות אופי עירוני מעט יותר.

כ-85% מהאוכלוסיית לאוס מתפרנסת מחקלאות, כאשר הגידול העיקרי הוא אורז לאורך המקונג, נהר באורך 4,160 ק"מ המהווה חלק גדול מגבולה המערבי של לאוס (גבול לאוס-תאילנד). בנוסף, המקונג משמש לתחבורה ולסירות תובלה.
בדרום לאוס מתרחב נהר המקונג עד לרוחב של כשני קילומטרים, ובמחוז פקסן יש בו המוני איים מאוכלסים בחלקם. אזור זה ידוע כאזור ארבעת-אלפים האיים והוא מהווה מוקד תיירותי מתפתח.

 דמוגרפיה 

אוכלוסייתה של לאוס מוערכת ב-7.4 מיליון בני אדם (2020).

 חלוקת גילאים ותוחלת חיים 
אוכלוסיית לאוס צעירה. 43% מהתושבים הם בני פחות מ-14, ורק 3% הם מעל גיל 65. הדבר מוסבר בין היתר בתוחלת החיים הנמוכה מאוד – 65.8 שנים בממוצע לכלל האוכלוסייה, כאשר תוחלת החיים של נשים היא 67.4 שנים ושל גברים 64.2 שנים (נתוני שנת 2018).

 צפיפות אוכלוסין ועיור 
צפיפות האוכלוסין בלאוס היא כ-23.4 נפש לקמ"ר כך שלאוס היא אחת המדינות שצפיפות האוכלוסין שלהן היא מהנמוכות ביותר בעולם.
האוכלוסייה מרוכזת לאורך המקונג. בתחום השיפוט ויינטיאן, הכולל את עיר הבירה (שהיא גם העיר הגדולה במדינה) התגוררו בשנת 2015 כ-820,940 תושבים.

 דתות 
ממוזער|נזיר בודהיסטי בפטוסאי (ປະຕູໄຊ, )
הדת הגדולה במדינה היא בודהיזם טהרוואדה – כאשר 66% מהאוכלוסייה מאמינים בדת זו. כ-30% מאמינים באמונות טאיות עממיות  ישנם אחוזים בודדים של נוצרים, יהודים ומוסלמים במדינה.

 חלוקה אתנית 
לאוס מגוונת מבחינה אתנית: קיימות בה 68 קבוצות אתניות שונות, על פי הכרת הממשל. חלקן של הקבוצות דובר שפות שונות, והשפה הלאית נלמדת כשפה שנייה. מרביתן שבטים קטנים החיים באזורים ההרריים. ממשלת לאוס מחלקת את האוכלוסייה לשלוש קבוצות עיקריות.

הקבוצה האתנית הגדולה ביותר (כ-50% מכלל האוכלוסייה) היא לאו-לום (Lao Loum), המשתייכים לעם הלאו. כראוי לשמם (בני לאוס תושבי השפלה) ניתן למצוא אותם בעיר הבירה ולאורך נהר המקונג. מאמינים שחלקם הגדול הם צאצאי גל הגירה מאזור סין שהתרחש באלף הראשון לספירה. מבחינה אתנית הם קרובים מאוד לבני תאילנד.

הקבוצה השנייה בגודלה היא הלאו-טונג (Lao-Theung, מילולית: תושבי מרכז הארץ) שמוצאם מון-קמרי (בדומה לתושבי קמבודיה ווייטנאם). יש הטוענים כי הם היו תושביו המקוריים של עמק המקונג באזור, ונדחקו לאזורים ההרריים במזרח עם הגירת והתיישבות בני הלאו-לום. קבוצה זו מורכבת מבני שבטים רבים ושונים זה מזה, חלקם מקיימים אורח חיים מסורתי עתיק.

קבוצת הלאו-סונג היא קבוצה נוספת החיה בהרים ומורכבת ממספר גדול של שבטים, ביניהם שבט האקה (akha) היושב גם בדרום סין ובתאילנד, שבט היאו (yao) ועוד רבים. מדובר בקבוצות שהיגרו ממקומות שונים (בעיקר דרום-סין). חלק מהקבוצות קרובות זו לזו בתרבותן ובדתן.

ראו גם
 משולש הזהב

קישורים חיצוניים







 אורגות בחצר האדומה , כתבה על פרנסת נשים בויינטיין, באתר מסע אחר
 עינב ברזני, מסע בצפון לאוס, באתר zcp.co.il


 זהר כרמי, אין מה למהר, באתר את, 27 בדצמבר 2015
 , אוגוסט 2016


הערות שוליים

*
קטגוריה:מדינות העולם
קטגוריה:מדינות אסיה
קטגוריה:מדינות ללא מוצא לים
קטגוריה:מדינות החברות באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה
לאוס