מונותאיזם

מוֹנוֹתֵאִיזְם הוא אמונה באל אחד, או באחדות האל. מקור המילה מיוונית: μόνος (מונוס) = אחד, θεός (תאוס) = אלוהות. המונח כשלעצמו מציין רק את יחידותו או בלעדיותו של האל, ושלילת אלים נוספים, אך יש המייחסים לרעיון המונותאיסטי גם את שלילת הגשמות האלוהית.

דתות מונותאיסטיות המרכזיות בימינו כוללות את הנצרות, האסלאם והיהדות.

האמונה לפני המונותאיזם
האמונה העממית באסיה הקטנה שהתבטאה במיתולוגיה היוונית והתגלגלה לאחר מכן גם לתרבות הרומאית, מאמינה באלים רבים – שכל אחד ואחד מהם אחראי על תחום חיים אחר – לדוגמה, אל הגשם, אלת הפריון, אלת המלחמה וכדומה.

אמונה נוספת שהמונותאיזם יצא נגדה היא האמונה הגנוסטית הדואליסטית שנוצרה על ידי זרתוסטרה – המאמינה שישנם שני אלים – האל הטוב והאל הרע. ביניהם מלחמה מתמדת, שאנו העדים לתוצאותיה. אמונה זו רווחה במיוחד ברחבי הממלכה הפרסית, עד לתקופה יחסית מאוחרת בה כבש את מקומה האסלאם.

 המונותאיזם בעת העתיקה 

 המהפכה האתניסטית 
יש הטוענים שהמהפכה האתניסטית במצרים של אחנתון הייתה הופעה מוקדמת של המונותאיזם.

אמנחותפ הרביעי היה מהפכן דתי, אשר הנהיג במצרים את האתוניזם, שהעלה את אל השמש, אתון למעמד של אל עליון, במקומו של האל אמון. המהפכה הדתית הזו החלה כנראה עם החלטתו להצהיר על קיום פסטיבל-סד. פסטיבל-סד, היה ציון יובל מלכותי שהיה אמור לחזק את כוחותיו האלוהיים של מלכותו של פרעה. 

במקור, אחנתון הציג את אתון כווריאציה של האל העליון המוכר, אמון-רע, בניסיון להציב את האמונה החדשה בהקשר מצרי מוכר. אולם לאחר מכן  הצהיר אחנתון על גרסה רדיקלית יותר של הדת החדשה שלו הגורסת כי אתון אינו רק האל העליון, אלא האל היחיד, וכי אחנתון, הוא היחיד שיכול לגשר בין אתון לעמו. הוא אף הציג רצח טקסי של אמון, והורה על הריסה של מקדשיו בכל מצרים.  

האמונה באל אתון לא שללה בתחילתה במפורש את קיומם של האלים המרובים שהמצרים האמינו בהם. האמונה הדגישה את ריבונותו וייחודו של אתון. הדת החדשה הותירה את השימוש במקדשים ובמנהגי פולחן שהיו נהוגים בעבודת האלים האחרים. על פי האמונה, האל אתון גילה את תורתו למלך שהיה בחירו והמליכו על הכול. בשנה התשיעית למלכותו הכריז אחנתון כי האל אתון הוא אל יחיד והוא אלוהות עולמית, ושלל את קיומם של האלים האחרים; הוא אסר כל פולחן לאלים אחרים כולל הערצת צלמיות בבתים הפרטיים.

השלב הראשון של האתוניזם נראה כסוג של הנותאיזם המוכר בדת המצרית, אך הצורה המאוחרת נראית כפרוטו-מונותיאיזם.

 נטיות מונותאיסטית בעולם היווני והרומי 
הפילוסופיה היוונית הגיעה בשלביה הקלאסיים לחשיבה מונותאיסטית. כבר קסנופנס, בן המאה ה-6 לפנה"ס, נחשב למבשר הרעיון של אל אחד שאינו ניתן לתיאור, וניתן למצוא אותו גם אצל אריסטו ואפלטון. עם זאת, הפילוסופיה היוונית-רומית הייתה שונה במהותה מהדתות המונותאיסטיות. 

בהמשך, המשכילים באימפריה הרומית פיתחו אמונה באל עליון אחד, כאשר האלים הרבים במיתולוגיה אינם אלא כפופים לו או אספקטים שלו. כך מתאר אביעד קליינברג את האמונות הנפוצות במאה ה־2 לספירה:

בניגוד לעולם היווני-רומי בו שלטה לרוב התפיסה של אחדות בין צורכי הגוף והנפש (להוציא דיוגנס ואסכולת הציניקנים), הדתות האברהמיות הטיפו לדחיית סיפוקים כדרך להעלות את האספקטים הרוחניים שבאדם. בתקופה בה העולם היווני-רומי היה מרוכז בחיים בעולם הזה, היהדות והנצרות ייחסו יותר חשיבות לחיי העולם הבא ובציפייה לגאולה.

בעקבות המטפיזיקה של אריסטו, פיתחו בימי הביניים מספר פילוסופים מוסלמים ויהודים תפיסה פילוסופית אריסטוטלית של המונותיאיזם הדתי. בעקבות כך הם שללו את המימד הפיזי של האלוהים, וזיהו את האל עליו מדברות דתות ההתגלות עם האל שתיאר אריסטו: הסיבה הראשונה לכל המציאות; עצם אחד מונוליתי (כלומר שאין בו ריבוי או תרכובת של היבטים שונים זה מזה) ויחידאי, שאי אפשר להשוותו או לדמותו בשום היבט לשום עצם אחר; אל שאיננו נע ואין בו שום שינוי; אל המצוי תמיד בשיא המימוש של עצמותו; אל מופשט המוגדר כשכל, היודע את עצמו בלבד (ואת נבראיו הוא יודע 'מבפנים', כיוון שהוא סיבתם ומחוללם), שמציאותו זהה עם מהותו; ושאולי הוא חסר רגשות מלבד שכלתנות טהורה. על רקע ההגדרה האריסטוטלית של האל כשכל טהור, התחבטו כמה תאולוגים בשאלה האם אפשר בכלל לייחס לאלוהים רצון חופשי וספונטני. זיהויו של המונותיאיזם הדתי עם האל שהציג אריסטו מעורר את השאלה, האם בכלל מדובר באישיות או סתם בעקרון מופשט ראשיתי מכונן.

 במזרח התיכון בתקופת הברזל 
לפי המקרא, כמו גם לפי ממצאים ארכאולוגיים, שבטי ישראל היו פוליתאיסטים בתקופת הברזל כמו העמים הסובבים אותם, ועבדו אלים נוספים שבראשם אל (המכונה במקרא גם אל עליון או אל שדי), שהיה ראש הפנתאון, ותחתיו אלים לאומיים רבים כמו בעל, יהוה, עשתרת ואשרה. בסביבות המאה ה-6 לפנה"ס נערכה רפורמת יאשיהו, בה נאסר הפולחן לאלים אחרים פרט ליהוה, אך רפורמה זו לא נמשכה לאחר ימיו של המלך יאשיהו.

בתנ"ך מופיעים פסוקים שעשויים לרמוז על אמונה כי קיימות מספר ישויות עליונות הנקראות "אלוהים" או "בני האלוהים". לדוגמה, בסיפור הבריאה שבספר בראשית נאמר: "ויאמר אלהים נעשה אדם בצלמנו כדמותנו...". דוגמה נוספת מאותו הספר היא פסוקים כגון "וַיִּרְאוּ בְנֵי הָאֱלֹהִים אֶת בְּנוֹת הָאָדָם כִּי טֹבֹת הֵנָּה...", או התייחסות לאל בלשון רבים, כגון בסיפור מגדל בבל: "ויאמר יהוה...הבה נרדה ונבלה שם את שפתם". בספר דברים נאמר: "כי ה' אלהיכם הוא אלהי האלהים". דוגמה נוספת, מספר תהילים: "אֱ‍לֹהִים נִצָּב בַּעֲדַת אֵל, בְּקֶרֶב אֱלֹהִים יִשְׁפֹּט". בספר איוב נאמר: "ויבואו בני האלהים להתייצב על יהוה". "בני אלים" הוא ביטוי המופיע בשירה האוגריתית ובכתובת מצודת רבת עמון ככינוי לאספת האלים הכנעניים.

לפני המונותאיזם, התקיימו זרמים אחרים הדוגלים בפולחן לאל בודד אך לא שוללים את קיומם של אלים נוספים: הנותאיזם ומונולטריזם.

מקור המונותאיזם לפי הדתות האברהמיות
על פי המסורת בדתות האברהמיות, מייסד המונותאיזם הוא אברהם. על פי דתות אלו, הוא הראשון שיצא נגד עבודת האלילים שהייתה נהוגה ברוב העולם, ואף בבית אביו. לפי תפיסה זו החל המונותאיזם באור כשדים שבעיראק. במדרש האגדה בראשית רבה קיימים מדרשים המתארים את אברהם שובר את הפסילים של אביו באור כשדים.

באסלאם מתואר מאבקו של אברהם בסורת הנביאים, שם מסופר כיצד הוא קורא תיגר על עבודת האלילים של אנשי עירו ושובר את הצלמים, וכן בסורת הפרה (פסוק 258), שם מתואר מאבקו בשליט, כאשר הוא מבקש ממנו להעלות את השמש בדומה לאל. גם בנצרות ובברית החדשה אברהם מועלה על נס ומצוין כמופת למאמין שנכון לבצע הרבה הקרבות למען אמונתו.

לעומת זאת, דעה מקובלת במחקר המודרני היא כי מונותאיזם לא התקיים בממלכות ישראל ויהודה עד לאחר חורבן בית המקדש הראשון, והוא מתבטא לראשונה רק בנבואותיו של ישעיהו השני. על פי המקרא, רוב בני ישראל סגדו במשך רוב תקופת הבית הראשון לאלים רבים, "על כל גבעה רמה ותחת כל עץ רענן". בספר מלכים ב' מסופר, כי בתקופת מלכותו של יאשיהו התגלה בבית המקדש "ספר התורה" שתוכנו לא היה מוכר לאיש. הן לפי המסורת היהודיתרש"י על  והן לפי המחקר האקדמי מקובל כי אותו ספר הוא ספר דברים. על פי המסופר, יאשיהו נחרד מדברי הספר ופתח במערכה נרחבת נגד עבודת האלילים. מאוחר יותר, נקלע יאשיהו בין אשור לבין מצרים, ונהרג במגידו על ידי פרעה נכו. יורשיו לא המשיכו את דרכו, ורוב העם חזר לעבודת האלילים.

המונותאיזם בדתות האברהמיות
 במסורת 
במסורות האברהמיות מקובל שהיהדות היא הדת המונותאיסטית הראשונה, שקמה כניגוד לעבודת האלילים שרווחה בקרב עמי האזור.
בריאת העולם מתוארת בתורה כבריאה שנעשתה במאמרו של אל יחיד ומופשט, ללא כל מאבק באלים אחרים, בניגוד למיתוסי בריאה אחרים כמו אנומה אליש ו-מיתוס הבריאה היווני, שבהם הבריאה נעשית תוך כדי התגוששות בין כמה אלים.

 מהות המונותאיזם 
בתורה יש ביטויים רבים האוסרים על עבודה זרה, ומחייבים את האמונה באלוהים, אם כי לעיתים נדירות נכתב שהוא האל היחיד שקיים. לדוגמה, בעשרת הדיברות נאמר "לא יהיה לך אלהים אחרים על פני", ולא "אני האל היחיד שקיים". אחד הפסוקים המכוננים ביהדות הוא "שמע ישראל, ה' אלהינו, ה' אחד", ובספר דברים יש פסוק המורה על יחידותו של האל: "ראו עתה כי אני אני הוא ואין אלוהים עמדי אני אמית ואחיה מחצתי ואני ארפא ואין מידי מציל" אך רוב הפסוקים הקובעים זאת מופיעים בפרקים המאוחרים של ספר ישעיהו, למשל: "למען ידעו ממזרח שמש וממערבה כי אפס בלעדי אני ה' ואין עוד"; "זכרו רִאשֹׁנוֹת מעולם כי אנכי אל ואין עוד אלהים ואפס כמוני".

בניגוד לאמונה הגנוסטית המאמינה בשני אלים, נאמר בספר ישעיהו: "יוצר אור ובורא חושך, עושה שלום ובורא רע" – מכאן שלפי האמונה היהודית האל הוא אחד והוא היוצר את הניגודים, ואחראי הן למה שנתפס בעינינו כטוב והן הנתפס בעינינו כרוע.

בקרב הפרשנים המסורתיים מקובל כי צורת הדיבור ברבים ותוארי כבוד המופיעים במקרא, כמו "אלוהי האלוהים", מרמזים על כבודו וגדלותו של ה',פירוש ספורנו ל: "כי ה' אלהיכם הוא אלהי האלהים" הנצחי על כל הנצחים הנבדלים מחומר וזה שנצחיות כולם הווה מנצחיותו:פירוש האבן עזרא על בראשית א' כ"ז: ואמר במלת נעשה ואם היא לשון רבים, שכן מנהג המלכים לדבר... וכי הביטוי "בני האלוהים" מתכוון לבני אדם.פירוש רש"י ל: בְּנֵי הַשָּׂרִים וְהַשּׁוֹפְטִים. דָּבָר אַחֵר: "בְּנֵי הָאֱלֹהִים" הֵם הַשָּׂרִים הַהוֹלְכִים בִּשְׁלִיחוּתוֹ שֶׁל מָקוֹם, אַף הֵם הָיוּ מִתְעָרְבִים בָּהֶם.

יש בהוגי היהדות שראו את מהות מצוות התורה בתור אנטיתזה לאמונה האלילית. גישה זו מפתח הרמב"ם בחיבורו "מורה נבוכים".

 התפשטות המונותאיזם 
בתקופה מאוחרת יותר קמו בהשפעת היהדות שתי דתות מונותאיסטיות נוספות – הנצרות והאסלאם, שנסמכו בכתביהן על בסיס האמונה היהודית. דתות אלה שאפו להרחיב את מעגל המאמינים בכל דרך אפשרית. יש הטוענים כי האסלאם לקח זאת צעד אחד קדימה, משום שבקוראן כתוב במפורש שעל המאמין בתורת מוחמד להרוג את כל עובדי האלילים שאינם מוכנים לשנות את דתם. הנצרות, שנרדפה בתחילת דרכה על ידי האימפריה הרומית, התפשטה בעולם לאחר הפיכתה לדת הרשמית של האימפריה, לעיתים בכוח החרב לעיתים בעזרת מיסיונרים נוצרים. המיסיונרים הנוצרים פועלים עד היום כדי להפיץ את הבשורה הנוצרית אף במקומות הנידחים בעולם.

עם התפשטות הנצרות והאסלאם באירופה, בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, ומאוחר יותר בשאר חלקי העולם, הלך וקטן מספרם של עובדי האלילים. מיליונים רבים המירו את דתם, בין בכוח השכנוע ובין בכוח הזרוע, וגבר מאוד כוחו של המונותאיזם. במקביל, או אולי אפילו קודם, התפתחו במזרח דתות מונותאיסטיות נוספות, מתוכן מספר כתות של ההינדואיזם, וכן הסיקיזם ודתות חדשות כמו הקאו דאי, שנוסדה בתחילת המאה ה-20 בעיר טאי נין שבווייטנאם ומונה כיום כ-5 מיליון מאמינים בווייטנאם וכ-3 מיליון בארצות אחרות. כמו כן, קיימות דתות מונותאיסטיות כגון הדת השומרונית שהתפצלה מהיהדות, והדתות הבהאית והדרוזית שהתפצלו במהלך השנים מהאסלאם.

כיום, רובו ככולו של העולם משתייך לדתות האברהמיות. לעומת זאת, בחלק ממדינות העולם (בעיקר באסיה ובאפריקה) ישנם רבים המאמינים באלים רבים (פוליתאיזם), או בדתות שאינן מונחות על פי עקרונות האלוהות (כגון בודהיזם).

ראו גם
אמונה באלוהים (יהדות)
אינדוקטרינציה
העידן החדש
רוחניות

לקריאה נוספת
 יחזקאל קויפמן, תולדות האמונה הישראלית - יצירתו הגדולה על המונותאיזם היהודי. מוסד ביאליק-דביר, תשכ"ד.
 יהדות ואלילות - אסא כשר. מסדרת "אוניברסיטה משודרת", משרד הביטחון 2004

קישורים חיצוניים




 קנת' סיסקין, מתי הפך המקרא למונותאיסטי? באתר התורה

 הערות שוליים 

*
קטגוריה:רוחניות ואמונה
קטגוריה:אנתרופולוגיה